b"\n_START_ARTICLE_\nJules Verne\n_START_SECTION_\nZgodnja leta\n_START_PARAGRAPH_\nVerne se je rodil o\xc4\x8detu Pierreu Vernu, odvetniku in njegovi \xc5\xbeeni Sophie. V dru\xc5\xbeini je bil najstarej\xc5\xa1i od petih otrok. Za njim so se rodili: brat Paul (1829) in tri sestre: Anna (1836), Mathilde (1839) in Marie (1842). Svoja najzgodnej\xc5\xa1a leta je pre\xc5\xbeivel pri star\xc5\xa1ih na bli\xc5\xbenjem otoku na reki Loari. To osamljeno okolje mu je pomagalo oja\xc4\x8dati njegovo domi\xc5\xa1ljijo in njegovo vez z mlaj\xc5\xa1im bratom Paulom. Ko mu je bilo devet let, so ju z bratom poslali v internat nantskega liceja._NEWLINE_Tu je Jules \xc5\xa1tudiral latin\xc5\xa1\xc4\x8dino in to svoje znanje je kasneje uporabil v svoji kratki zgodbi Poroka gospoda Anselmeja iz Tilleulsa (Le Mariage de Monsieur Anselme des Tilleuls). Eden od njegovih u\xc4\x8diteljev je bil morda Brutus de Villeroi, profesor risanja in matematike v Saint Donatienu leta 1842, ki je kasneje postal znan po izdelavi prve podmornice za Vojno mornarico ZDA USS Alligator, zgrajeno leta 1862. De Villeroi je morda navdihnil Vernea za shemati\xc4\x8dno zamisel za podvodno plovilo Nautilus v romanih Dvajset tiso\xc4\x8d milj pod morjem (1870) in Skrivnostni otok (1874), \xc4\x8deprav ni znano, da bi se mo\xc5\xbea neposredno poznala.\n_START_SECTION_\nKnji\xc5\xbeevni prvenec\n_START_PARAGRAPH_\nKo je kon\xc4\x8dal \xc5\xa1olanje, je Verne od\xc5\xa1el v Pariz, da bi \xc5\xa1tudiral za odvetnika. Okoli leta 1848 je v sodelovanju z Michelom Carreom za\xc4\x8del pisati librete za operete. Nekaj let je usmeril med gledali\xc5\xa1\xc4\x8de in delo, vendar je nekaj potopisnih zgodb, ki jih je napisal za Mus\xc3\xa9e des Familles, razkrilo njegovo nadarjenost pripovedovanja o krasnih \xc4\x8duda\xc5\xa1kih potovanjih in prigodah, kjer so spretno pripravljene znanstvene in zemljepisne podrobnosti kazale veliko mero verjetnosti._NEWLINE_Ko je njegov o\xc4\x8de odkril, da je pisal, namesto da bi \xc5\xa1tudiral, mu je odvzel denarno pomo\xc4\x8d. Zaradi tega se je moral za\xc4\x8deti pre\xc5\xbeivljati kot borzni me\xc5\xa1etar, kar je sovra\xc5\xbeil, vendar je bil dokaj uspe\xc5\xa1en. V tem \xc4\x8dasu je spoznal Dumasa starej\xc5\xa1ega in Hugoja, ki sta mu svetovala pri pisanju._NEWLINE_Tedaj je spoznal tudi Honorine de Viane Morel, vdovo z dvema h\xc4\x8derkama. 10. januarja 1857 se je poro\xc4\x8dil z njo. Z njeno spodbudo je nadaljeval s pisanjem in marljivo iskal zalo\xc5\xbenika. 4. avgusta 1861 se jima je rodil sin Michel Jean Pierre Verne. Sin se je proti o\xc4\x8detovim pridr\xc5\xbekom kasneje poro\xc4\x8dil z mladoletno igralko in imel z njo dva otroka._NEWLINE_Vernovo stanje se je izbolj\xc5\xa1alo, ko je sre\xc4\x8dal Pierre-Julesa Hetzla, enega od najpomembnej\xc5\xa1ih francoskih zalo\xc5\xbenikov 19. stoletja, ki je med drugim izdajal dela Hugoja, Sandove in Erckmann-Chatriana. Ko sta se sre\xc4\x8dala, je imel Verne 35 in Hetzel 50 let. Vse do Hetzelove smrti sta tvorno sodelovala. Hetzel je sprejel izbolj\xc5\xa1ano Vernovo pisanje, ki so ga do tedaj zavrnili vsi zalo\xc5\xbeniki. Zavrnili so ga predvsem zaradi tega, ker so menili, da je vse \xc2\xbbpreve\xc4\x8d znanstveno\xc2\xab. S Hetzelovo pomo\xc4\x8djo je Verne na novo napisal zgodbo in leta 1863 je bila objavljena v knjigi pod naslovom Pet tednov v balonu (Cinq semaines en ballon). Po Hetzelovem priporo\xc4\x8dilu je Verne v svoj roman dodal komi\xc4\x8dne pripetljaje, spremenil \xc5\xbealostni zaklju\xc4\x8dek v sre\xc4\x8dnega in preoblikoval ve\xc4\x8d politi\xc4\x8dnih sporo\xc4\x8dil._NEWLINE_Verne je postal bogat in znan. Od tedaj in nato skoraj \xc4\x8detrt stoletja ni minilo leto, da Hetzel ne bi objavil eno ali ve\xc4\x8d Vernovih zgodb. Najuspe\xc5\xa1nej\xc5\xa1e so: Potovanje v sredino Zemlje (Voyage au centre de la Terre) (1864); Potovanje na Luno (De la Terre \xc3\xa0 la Lune) (1865), 20.000 milj pod morjem (Vingt Mille Lieues sous les mers) (1870) in V osemdesetih dneh okrog sveta (Le tour du monde en quatre-vingt jours), ki je prvi\xc4\x8d iz\xc5\xa1la v Le Temps leta 1872. Po njegovem prvem romanu so ve\xc4\x8dino njegovih zgodb objavili v nadaljevanjih v Magazine d'\xc3\x89ducation et de R\xc3\xa9cr\xc3\xa9ation, Hetzelovem dvotedniku, preden so jih objavili v knjigah. Tudi njegov mlaj\xc5\xa1i brat Paul je leta 1874 k zbirki kratkih zgodb Doktor Oks (Le Docteur Ox) prispeval zgodbo. Jules Verne je najve\xc4\x8dkrat prevajani romanopisec na svetu. Po Unescovih statistikah so ga prevedli \xc5\xbee v 148 jezikov.\n_START_SECTION_\nZadnja leta\n_START_PARAGRAPH_\n9. marca 1886 je njegov ne\xc4\x8dak Gaston uperil vanj pi\xc5\xa1tolo, ko se je vra\xc4\x8dal domov. Pri prerivanju se je spro\xc5\xbeila. Druga krogla je zadela Vernovo levo golenico. Nikoli ni popolnoma okreval. Gastona so priprli in je \xc5\xbeivel do smrti v bolni\xc5\xa1ni\xc4\x8dni ustanovi._NEWLINE_Po smrti Hetzela in njegove drage matere leta 1887 je Verne za\xc4\x8del pisati dela, ki so bila tema\xc4\x8dnej\xc5\xa1a. Med njimi je bila zgodba o gospodarju gradu, ki je bil slepo zaljubljen v opernega pevca, za katerega se je izkazalo, da je le hologram in posnetek. Nekatere zgodbe so opisovale smrt. Leta 1888 se je za\xc4\x8del ukvarjati s politiko in so ga izvolili za amienskega mestnega svetnika. To dol\xc5\xbenost je opravljal 15 let in se zavzemal za ve\xc4\x8d izbolj\xc5\xa1av._NEWLINE_Leta 1905 je \xc5\xbee bolan od sladkorne bolezni umrl na svojem domu, 44 Boulevard Longueville, kjer je danes Boulevard Jules-Verne. Sin Michel je nadziral izdajo njegovih zadnjih romanov Morski vdor in Svetilnik na koncu sveta._NEWLINE_Leta 1863 je Verne napisal roman z naslovom Pariz v 20. stoletju o mladem mo\xc5\xbeu, ki je \xc5\xbeivel v svetu steklenih neboti\xc4\x8dnikov, hitrih vlakov, avtomobilov s pogonom na plin, ra\xc4\x8dunal in svetovne komunikacijske mre\xc5\xbee, vendar ni na\xc5\xa1el sre\xc4\x8de. Roman se je tragi\xc4\x8dno kon\xc4\x8dal. Hetzel je menil, da bo pesimizem romana uni\xc4\x8dil Vernov ble\xc5\xa1\xc4\x8de\xc4\x8d uspeh, in se je odlo\xc4\x8dil po\xc4\x8dakati z izdajo dvajset let. Verne je spravil rokopis v sef, kjer ga je leta 1989 odkril njegov prapravnuk. Objavili so ga leta 1994."