b'\n_START_ARTICLE_\nMotet\n_START_SECTION_\nKaj je motet?\n_START_PARAGRAPH_\n(A vocal composition in polyphonic style, on a Biblical or similar prose text, intended for use in a church service.)_NEWLINE_Polifona kompozicija, ki temelji na sakralnem tekstu in je po navadi peta brez spremljave._NEWLINE_(A polyphonic composition based on a sacred text and usually sung without accompaniment.)_NEWLINE_Zborovska kompozicija na posvetni tekst._NEWLINE_("choral composition on a sacred text," c.1380, from O.Fr. motet (13c.), dim. of mot "word," from L. mutum "grunt, murmur.")_NEWLINE_Zborovska kompozicija brez spremljave s posvetnim besedilom; namenjena za petje kot del v cerkveni slu\xc5\xbebi; izvira iz 13. stoletja._NEWLINE_(An unaccompanied choral composition with sacred lyrics; intended to be sung as part of a church service; originated in the 13th century.)_NEWLINE__NEWLINE_Beseda motet izhaja iz latin\xc5\xa1\xc4\x8dine (movere-premikati se) ali iz latinizirane razli\xc4\x8dice iz stare franco\xc5\xa1\xc4\x8dine (mot-beseda, besedno izra\xc5\xbeanje). Srednjeve\xc5\xa1ka razli\xc4\x8dica latinske besede motet je motectum. V latin\xc5\xa1\xc4\x8dini beseda predstavlja gibanje razli\xc4\x8dnih glasov en proti drugim. Po mnenju Margarete Bent (1997) je \xc2\xa0\xc2\xbbglasbeno delo, sestavljeno iz razli\xc4\x8dnih delov z besedilom\xc2\xab\xc2\xa0 natan\xc4\x8dna definicija moteta, ki slu\xc5\xbei pomenu glasbene oblike od 13. do poznega 16. stoletja in naprej. To je pravzaprav zelo blizu enemu od prvih zapisov, ki obstajajo iz poznega trinajstega stoletja, ki ga je napisal teoretik Johannes de Grocheio. Grocheio je dejal, da motet\xc2\xa0\xc2\xbbni namenjen za vulgarne ljudi, ki ne razumejo\xc2\xa0\xc2\xbbfines\xc2\xab\xc2\xa0in ne izhajajo iz nobenega u\xc5\xbeitka, ko ga poslu\xc5\xa1ajo: namenjen je u\xc4\x8denim ljudem in tistim, ki stremijo po o\xc4\x8di\xc5\xa1\xc4\x8denju v umetnosti.\xc2\xab\n_START_SECTION_\nNastanek moteta\n_START_PARAGRAPH_\nV notredamski \xc5\xa1oli (\xc5\xa1ola Leonina in Perotina) so postavili temelje srednjeve\xc5\xa1ki polifoniji (hkratno zvenenje ve\xc4\x8d glasov-kot nasprotje monofoniji/enoglasju). V 13. stoletju je kot nadgradnja nastala najpomembnej\xc5\xa1a srednjeve\xc5\xa1ka oblika motet. Kompozicijska tehnika moteta je od svojega nastanka naprej odlo\xc4\x8dilno vplivala na vse glasbene oblike, predvsem na ma\xc5\xa1o in tudi na posvetne oblike._NEWLINE_Motet je nastal iz diskantne partije (oz. klavzule) organuma tako, da so gornji glasovi dobili podlo\xc5\xbeena silabi\xc4\x8dna besedila- najprej duplum, ki se je imenoval motetus (tj.\xc2\xa0\xc2\xbbglas z besedilom\xc2\xab, po francoski besedi le mot=beseda)._NEWLINE_Pri motetu se torej gornji glasovi ne pojejo v dolgih melizmih, temve\xc4\x8d imajo svoje besedilo. Besedila so dodajali tako, da je imel vsak glas svoje besedilo (kasneje so bila celo v razli\xc4\x8dnih jezikih in z razli\xc4\x8dno pesni\xc5\xa1ko vsebino). Glasove je skladatelj uredil z modalno ritmiko. S\xc4\x8dasoma je duhovni pomen besedila v tenorju (cantusu firmusu) izginil \xe2\x80\x93 besedilo je postalo posvetno ali pa je ta glas prevzel celo in\xc5\xa1trument. Povezave med besedilom in glasbo v smislu izraznosti v srednjeve\xc5\xa1kem motetu ni; besedila so lahko imela vse mo\xc5\xbene vsebine, ne le duhovno, kot je bilo na za\xc4\x8detku, ko se je za\xc4\x8del razvijati._NEWLINE_V 13. stoletju je nastalo na tiso\xc4\x8de ve\xc4\x8dinoma anonimnih motetov-nekateri so zbrani v Bamber\xc5\xa1kem kodeksu in v kodeksu iz Montpellierja. Kljub temu so znana tudi nekatera imena ustvarjalcev zgodnjega moteta, med katerimi so bili pomembni Franco iz Koelna, truver Adam de la Halle in Petrus de Cruce, ki je v gornjem glasu uvajal \xc5\xbee kraj\xc5\xa1e notne vrednosti. Na zanimiv na\xc4\x8din je prav to spro\xc5\xbeilo poimenovanje naslednje dobe, imenovane Ars nove._NEWLINE_V Ars novi je med oblikami \xc5\xa1e vedno najpomembnej\xc5\xa1i motet, in sicer konstrukcijsko zelo zapleten izoritmi\xc4\x8dni motet (v vseh glasovih se ponavljajo ritmi\xc4\x8dni vzorci - ne samo cantus firmus - kar se pa ni nujno dogodilo s ponavljajo\xc4\x8dimi melodi\xc4\x8dnimi vzorci), ki je vsebinsko zajel obe zvrsti glasbe: duhovno in posvetno. Philippe de Vitry je bil en najzgodnej\xc5\xa1ih skladateljev, ki je uporabil to tehniko, kar je o\xc4\x8ditno privedlo do vpliva na Guillauma de Machauta, enega najslavnej\xc5\xa1ih skladateljev pozno-srednjeve\xc5\xa1kih motetov. Zalo zanimiva oblika oz. tehnika, s katero so skladatelji v tistem \xc4\x8dasu popestrili kompozicije, je bil hoquetus (pomeni: kolcanje \xe2\x80\x93 gre za razbitje melodije na dva glasova)._NEWLINE__NEWLINE_V tem obdobju poznamo ve\xc4\x8d vrst moteta:_NEWLINE__NEWLINE_1. PREPROST-DVOGLASEN MOTET (motetus z besedilom, dva glasova: tenor in duplum, uporaba latinskega ali francoskega jezika)_NEWLINE_2. DVOJNI MOTET (dve motetni besedili-dva motetusa, tretja melodija=triplum, zgornja glasova imata razli\xc4\x8dni besedili, triplum pa ima ve\xc4\x8d besedila in je hitrej\xc5\xa1i od moteta)_NEWLINE_3. TROJNI MOTET (\xc5\xa1tiriglasje-tri razli\xc4\x8dna besedila v zgornjih glasovih, dodan \xc5\xa1e quadruplum, uporaba latinskega, francoskega besedila)_NEWLINE_4. KONDUKTNI MOTET (3-4 glasovi, isto besedilo glasov, so ritmi\xc4\x8dno izena\xc4\x8deni, je \xc5\xbee tudi virtuozen)\n_START_SECTION_\nRenesan\xc4\x8dni motet\n_START_PARAGRAPH_\nIme motet se je ohranil iz prehoda srednjega veka v renesan\xc4\x8dno glasbo, a karakter dela se je popolnoma spremenil. Medtem ko je prerasel srednjeve\xc5\xa1ki izoritmi\xc4\x8dni motet, so renesan\xc4\x8dni skladatelji moteta obi\xc4\x8dajno opustili rabo ponavljajo\xc4\x8de figure, znane kot cantus firmus. Guillaume Dufay je bil \xc5\xa1e prehoden skladatelj-napisal je enega zadnjih motetov v srednjeve\xc5\xa1kem izoritmi\xc4\x8dnem stilu (Nuper rosarum flores, 1436), ki je bil napisan v spomin dovr\xc5\xa1eni, popolni gradnji katedrale v Firencah, za katero je na\xc4\x8drte zrisal arhitekt Filippo Brunelleschi. Med tem \xc4\x8dasom se je raba cantusa firma v delih kot je parodi\xc4\x8dna ma\xc5\xa1a, nagibala k raztegnitvi canusa firma v veli\xc4\x8dastnej\xc5\xa1e \xc5\xa1irine, v primerjavi z ve\xc4\x8dglasjem nad njim; kar je bilo usmerjeno k motnosti, nejasnosti ritma, ki ga je povzro\xc4\x8dal cantus firmus, ki je prisoten v srednjeve\xc5\xa1kih izoritmi\xc4\x8dnih motetih. Stopni\xc4\x8dasti, minljivi akordi, ustvarjeni v medsebojnem delovanju med mnogovrstnimi glasovi v odsotnosti mo\xc4\x8dnega, jasnega udarca so poteze, ki lo\xc4\x8dijo srednjeve\xc5\xa1ke od renesan\xc4\x8dnih glasovnih stilov. Namesto srednjeve\xc5\xa1kega, je renesan\xc4\x8dni motet kratka polifona glasbena postavitev; v\xc4\x8dasih v imitacijskem kontrapunktu, za zbore v latinskem tekstu, po navadi posvetnem, ne specifi\xc4\x8dno povezan z liturgijo dolo\xc4\x8denega praznika, in tako ustrezen za rabo kateregakoli obredja. Teksti antifon so pogosto uporabljeni kot teksti motetov. Ta vrsta kompozicije je najbolj znana pod imenom\xc2\xa0\xc2\xbbmotet\xc2\xab\xc2\xa0in je v renesansi ozna\xc4\x8dena kot najbolj cveto\xc4\x8de delo._NEWLINE_V bistvu so ti moteti posvetni madrigali. Zveza med tema dvema formama je najbolj o\xc4\x8ditna pri skladateljih, ki so v ve\xc4\x8dini pisali posvetno glasbo, \xc5\xa1e posebej pri Giovanniju Pierluigi da Palestrini, \xc4\x8digar teksti motetov iz Canticum Canticorum \xe2\x80\x93 (bibli\xc4\x8dno besedilo, Pesem Solomona) so mednajbolj bujnimi in madrigalu najbolj podobnimi Palestrinovem slogu kompozicije, medtem ko njegovi madrigali, ki so napisani petrarhu v hvalo blagoslovljeni devici Mariji, ne bi bili primerni za v cerkev. Jezik besedila je bila odlo\xc4\x8dilna poteza: \xc4\x8de je v latin\xc5\xa1\xc4\x8dini, je motet; \xc4\x8de je v ljudskem jeziku, je madrigal. Religiozne kompozicije v ljudskem jeziku so bile po navadi imenovane madrigali spirituali (duhovni madrigali). Kot mnogo drugih madrigalov, se je renesan\xc4\x8dni motet razvil iz epizod s posameznimi frazami izvornega besedila, ki mu je omogo\xc4\x8dal neodvisno melodijo in kontrapunkti\xc4\x8dni razvoj; kontrapunkti\xc4\x8dne pasa\xc5\xbee so po navadi izmeni\xc4\x8dne z monodijo._NEWLINE_\xc5\xa0e naprej so pisali profane motete, ki so bili po navadi pisani v latin\xc5\xa1\xc4\x8dini in so poveli\xc4\x8devali monarha (njegove zmage ipd.) ali v\xc4\x8dasih celo hvalo glasbe same; teme dvorne ljubezni, ki se pogosto pojavijo v srednjeve\xc5\xa1kih posvetnih motetih, so bile izgnane iz renesan\xc4\x8dnih motetov. Mnogi sekularni moteti so znani kot\xc2\xa0\xc2\xbbceremonialni moteti\xc2\xab. Zna\xc4\x8dilnosti ceremonialnih motetov sta bili: jasnost dikcije (saj publika po navadi ni poznala besedila - za la\xc5\xbeje razumevanje, kar pa ne bi bilo mogo\xc4\x8de, \xc4\x8de bi bilo besedilo v latin\xc5\xa1\xc4\x8dini) in jasna artikulacija oblikovne strukture (na primer: lo\xc4\x8ditev uspe\xc5\xa1nega dela teksta z ostrimi kontrasti teksture ali ritma). Adrian Willaert, Ludwig Senfl in Cipriano de Rore so bili eni najbolj vidnih skladateljev ceremonialnih motetov v prvi polovici 16. stoletja._NEWLINE__NEWLINE_Motet je bil ena najuglednej\xc5\xa1ih oblik renesan\xc4\x8dne glasbe. Pomembni skladatelji renesan\xc4\x8dnih motetov:_NEWLINE_\xe2\x80\xa2 Alexander Agricola_NEWLINE_\xe2\x80\xa2 Gilles Binchois_NEWLINE_\xe2\x80\xa2 Antoine Busnois_NEWLINE_\xe2\x80\xa2 William Byrd_NEWLINE_\xe2\x80\xa2 Johannes Vodnianus Campanus_NEWLINE_\xe2\x80\xa2 Loyset Comp\xc3\xa8re_NEWLINE_\xe2\x80\xa2 Josquin Des Prez_NEWLINE_\xe2\x80\xa2 John Dunstaple_NEWLINE_\xe2\x80\xa2 Antoine de F\xc3\xa9vin_NEWLINE_\xe2\x80\xa2 Francisco Guerrero_NEWLINE_\xe2\x80\xa2 Nicolas Gombert_NEWLINE_\xe2\x80\xa2 Heinrich Isaac_NEWLINE_\xe2\x80\xa2 Pierre de La Rue_NEWLINE_\xe2\x80\xa2 Orlando di Lasso_NEWLINE_\xe2\x80\xa2 Crist\xc3\xb3bal de Morales_NEWLINE_\xe2\x80\xa2 Jean Mouton_NEWLINE_\xe2\x80\xa2 Jacob Obrecht_NEWLINE_\xe2\x80\xa2 Johannes Ockeghem_NEWLINE_\xe2\x80\xa2 Martin Peerson_NEWLINE_\xe2\x80\xa2 Giovanni Pierluigi da Palestrina_NEWLINE_\xe2\x80\xa2 Thomas Tallis_NEWLINE_\xe2\x80\xa2 John Taverner_NEWLINE_\xe2\x80\xa2 Tom\xc3\xa1s Luis de Victoria_NEWLINE_V drugi polovici 16. stoletja, Giovanni Gabrieli in drugi skladatelji razvijejo nov stil, ve\xc4\x8dzborni motet v katerem se dva ali ve\xc4\x8d zborov pevcev (ali instrumentalistov) izmenjujejo. Te vrste motet je bil v\xc4\x8dasih imenovan tudi Bene\xc5\xa1ki motet, da so ga lo\xc4\x8dili od nizozemskih ali flamskih motetov napisanih drugje.\n_START_SECTION_\nBaro\xc4\x8dni motet\n_START_PARAGRAPH_\nIme\xc2\xa0\xc2\xbbmotet\xc2\xab\xc2\xa0je bilo v baro\xc4\x8dni glasbi ohranjeno, posebej v Franciji, kjer se je beseda navezovala na petits motets, cerkveno zborovsko kompozicijo, kateri je bila edina spremljava basso continuo; in grands motets, kateri so vsebovali instrumente od dveh do vklju\xc4\x8dno celotnega orkestra. Jean-Baptiste Lully je bil pomemben skladatelj teh vrst motetov. Njegovi moteti so mnogokrat vsebovali dele za soliste in za zbor. Le-ti so bili dalj\xc5\xa1i, v\xc5\xa1tev\xc5\xa1i dalj\xc5\xa1a gibanja, v katerih so bili uporabljeni razli\xc4\x8dni solisti\xc4\x8dni, zborovski ali instrumentalni u\xc4\x8dinki. Lullijevi moteti so nadaljevali renesan\xc4\x8dno tradicijo pol-posvetnih latinskih motetov in del, kot je Plaude Laetare Gallia, napisana za krst sina kralja Louisa XIV._NEWLINE_Tudi v Nem\xc4\x8diji so pisali dela, ki so jih imenovali moteti, ki pa so bila pisana v novih glasbenih jezikih baroka. Heinrich Sch\xc3\xbctz je napisal mnogo motetov, ki so bili objavljeni v serijah, imenovane Symphoniae sacrae, nekateri v latin\xc5\xa1\xc4\x8dini, nekateri v nem\xc5\xa1kem jeziku._NEWLINE__NEWLINE_Tudi Johann Sebastian Bach je napisal \xc5\xa1est del, ki jih je poimenoval moteti. Njegovi moteti so relativno dolga dela, napisana v nem\xc5\xa1kem jeziku na posvetne teme za zbor in basso continuo. Bachovi moteti:_NEWLINE_\xe2\x80\xa2 BWV 225 Singet dem Herrn ein neues Lied (1726)_NEWLINE_\xe2\x80\xa2 BWV 226 Der Geist hilft unser Schwachheit auf (1729)_NEWLINE_\xe2\x80\xa2 BWV 227 Jesu, meine Freude (?)_NEWLINE_\xe2\x80\xa2 BWV 228 F\xc3\xbcrchte dich nicht (?)_NEWLINE_\xe2\x80\xa2 BWV 229 Komm, Jesu, komm! (1730\xc2\xa0?)_NEWLINE_\xe2\x80\xa2 BWV 230 Lobet den Herrn alle Heiden (?)_NEWLINE__NEWLINE_Ena njegovih kantat je zaradi svoje oblike danes razvr\xc5\xa1\xc4\x8dena med motete:_NEWLINE__NEWLINE_\xe2\x80\xa2 BWV 118 O Jesu Christ, meins Lebens Licht (1736-1737?)_NEWLINE__NEWLINE_Poleg Bacha, je tudi Antonio Vivaldi pisal dela, ki jih je poimenoval "mottetti", kar pa so v bistvu italijanske baro\xc4\x8dne cerkvene kantate, napisane v latin\xc5\xa1\xc4\x8dini s surovimi teksti. Ti teksti so bili po navadi enostavni in so opisovali navadne, popre\xc4\x8dne teme, kot je usmiljenje Kristusa. Vivaldi, mojster oblike, kar je vzel v svoj zakup, je napisal motete v \xc5\xa1tirih stavkih, ki so vsebovali tipi\xc4\x8dne zna\xc4\x8dilnosti njegove strukture pozne kantate (dve ariji da capo z recitativom med njima. Nato je sledila po navadi zelo melizmati\xc4\x8dna "Alleluia", ki je dovoljevala pevcu svobodo v virtuoznosti). Primer tak\xc5\xa1ne vrste njegovega moteta je In furore iustissimae irae, RV 626._NEWLINE_Motete, oz. posvetne madrigale je v Italiji pisal velik skladatelj na prehodu iz renesanso v barok, Claudio Monteverdi.\n_START_SECTION_\nMotet po J.S. Bachu\'\n_START_PARAGRAPH_\nSkladatelji 18. stoletja niso ve\xc4\x8d tako pogosto pisali motetov, zaradi prevlade drugih oblik. Najbolj znano delo, ki ga uvr\xc5\xa1\xc4\x8damo med motete je Mozartov Ave verum corpus._NEWLINE_V 19. stoletju, so nem\xc5\xa1ki skladatelji prilo\xc5\xbenostno napisali kak motet. Med njimi so bili skladatelji, kot je Johannes Brahms (v nem\xc5\xa1kem jeziku), Anton Bruckner (v latinskem jeziku), francoska skladatelja Camille Saint- Sa\xc3\xabns in C\xc3\xa9sar Franck. Podobna dela v angle\xc5\xa1kem jeziku so poimenovana anthems, a so le-te nekateri angle\xc5\xa1ki skladatelji, kot Charles Villiers Stanford, pisali motete v latin\xc5\xa1\xc4\x8dini. Ve\xc4\x8dina teh del so napisana a cappella, nekatera pa so spremljana z orglami._NEWLINE_V 20. stoletju skladatelji motetov zavedno imitirajo zgodnej\xc5\xa1e stile. Med te skladatelje spadajo: Ralph Vaughan Williams, Hugo Distler, Ernst Krenek in Giorgio Pacchioni.'