b'\n_START_ARTICLE_\nTine Orel\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdivljenje in delo\n_START_PARAGRAPH_\nOrel je leta 1936 diplomiral iz slavistike na ljubljanski Filozofski fakulteti. Od 1938 je bil profesor na gimnaziji v Celju in bil v letih 1948\xe2\x88\x921963 njen ravnatelj. Njegovi dijaki so se ga spominjali kot profesorja z izjemnim pedago\xc5\xa1kim \xc5\xbearom, ki jih je v te\xc5\xbekih povojnih letih s svojo pokon\xc4\x8dno osebno dr\xc5\xbeo, \xc5\xa1irokim znanjem in ljubeznijo do slovenskega jezika in literature zaznamoval za vse \xc5\xbeivljenje. _NEWLINE_V Celju je kot kritik spremljal gledali\xc5\xa1ko \xc5\xbeivljenje ter sourejal Celjski zbornik (1957-1962) in Turisti\xc4\x8dni vestnik (1963-1965). Leta 1963 se je z dru\xc5\xbeino preselil v Ljubljano (otroka: Boris Orel in Tanja Orel \xc5\xa0turm). V letih 1965\xe2\x88\x921969 je bil ravnatelj Zavoda za prosvetno in pedago\xc5\xa1ko slu\xc5\xbebo v Ljubljani, nato pedago\xc5\xa1ki svetovalec Zavoda SR Slovenije za \xc5\xa1olstvo, od 1972-1977 pa je predaval na Pedago\xc5\xa1ki akademiji v Ljubljani._NEWLINE_V \xc5\xa1tiridesetih letih je napisal nekaj literarnih razprav (Ritem pri Pre\xc5\xa1ernu, 1940) in bil uspe\xc5\xa1en alpinist, v letih 1933\xe2\x88\x921957 je opravil ve\xc4\x8d vzponov od 3. do 6. te\xc5\xbeavnostne stopnje, ter bil od 1947-1960 \xc4\x8dlan celjske postaje Gorske re\xc5\xa1evalne slu\xc5\xbebe. Kot predsednik Planinskega dru\xc5\xa1tva Celje-Matica (1946-1963) je skrbel za obnovo med vojno uni\xc4\x8denih planinskih postojank na Celjskem in Savinjski dolini. Predvsem pa je zaslu\xc5\xbeen kot urednik Planinskega vestnika (1949-1979). Za delo v planinski organizaciji je 1971 prejel Bloudkovo priznanje.'