b'\n_START_ARTICLE_\nDavorin Jenko\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdivljenjepis\n_START_PARAGRAPH_\nPo koncu \xc5\xa1olanja na vi\xc5\xa1ji gimnaziji v Trstu leta 1858 je od\xc5\xa1el na Dunaj, kjer je \xc5\xa1tudiral pravo. V tem \xc4\x8dasu je s pomo\xc4\x8djo slovenskega politika in knji\xc5\xbeevnika Valentina Zarnika ustanovil in vodil Slovensko pevsko dru\xc5\xa1tvo na Dunaju. Leta 1862 je na \xc5\xbeeljo srbske cerkvene ob\xc4\x8dine v Pan\xc4\x8devu od\xc5\xa1el tjakaj za vodjo cerkvenega petja in glasbenega u\xc4\x8ditelja. Po nekaj letih zborovodskega dela je postal kapelnik in skladatelj Srbskega narodnega gledali\xc5\xa1\xc4\x8da in Beograjskega pevskega dru\xc5\xa1tva, kjer je deloval z vmesnimi prekinitvami vse do leta 1897, ko se je upokojil in se preselil v Ljubljano.\n_START_SECTION_\nDelo\n_START_PARAGRAPH_\nVe\xc4\x8dino slovenskih del je napisal v \xc4\x8dasu \xc5\xa1tudija na Dunaju. Uglasbil je med drugimi Vilharjevo Lipa zelenela je in na besedilo Simona Jenka slovensko himno Naprej zastava slave (1860), ki je zdaj uradna himna Slovenske vojske. Bil je med prvimi na Slovenskem, ki je pisal samospeve, med katerimi izstopajo samospevi na besedila Franceta Pre\xc5\xa1erna. V obdobju bivanja v Beogradu je skladal zlasti na srbska besedila za gledali\xc5\xa1\xc4\x8de, postavil pa je tudi temelje srbski zborovski glasbi. Na besedilo Jovana \xc4\x90or\xc4\x91evi\xc4\x87a je uglasbil srbsko dr\xc5\xbeavno himno Bo\xc5\xbee pravde (1872) in bil avtor tudi prve srpske operete \xc4\x8carovnica (1882).'