b"\n_START_ARTICLE_\nPape\xc5\xbe Julij II.\n_START_SECTION_\nMladost\n_START_PARAGRAPH_\nGiuliano della Rovere se je rodil v Albisoli  5. decembra 1443 v ne tako stari in obubo\xc5\xbeani plemi\xc5\xa1ki dru\xc5\xbeini; o\xc4\x8de je bil Rafael (Raffaello della Rovere), mati Teodora di Giovanni Manirola pa je bila gr\xc5\xa1kega porekla. Njima je 30. aprila 1477 posvetil veli\xc4\x8dasten spomenik v cerkvi SS. Apostoli v Rimu, ki ga je najbr\xc5\xbe napravil kipar Andrea Bregno. Po brezskrbnem otro\xc5\xa1tvu v rojstnem kraju je vstopil k fran\xc4\x8di\xc5\xa1kanom pod varstvom strica Francesco della Rovere, ki ga je poslal v Perugio na \xc5\xa1tudij prava na univerzi, kjer je on sam bil predavatelj. Ko je stric postal pape\xc5\xbe Sikst IV. 9. avgusta 1471, se je za\xc4\x8del Julil hitro vzpenjati na lestvici cerkvenih dostojanstvenikov.\n_START_SECTION_\nIzvolitev in umestitev\n_START_PARAGRAPH_\nPo Pijevi smrti konklave ni trajal niti en dan. Kardinali so se kmalu odlo\xc4\x8dili za Julijana della Rovere, ne\xc4\x8daka Siksta IV.. Konklave, na katerem so ga izvolili, je bil namre\xc4\x8d najkraj\xc5\xa1i v zgodovini; trajal je samo deset ur, a potekal je pono\xc4\x8di od 31. oktobra na 1. november 1503. Kratkosti je pripomoglo tudi dejstvo, da je prej\xc5\xa1nji pape\xc5\xbe - Pij III. \xe2\x80\x93 umrl po komaj 27-dnevnem pape\xc5\xbeevanu. Kakor so v tistih \xc4\x8dasih po\xc4\x8dasi potovali, kardinali s konklava, na katerem je bil izvoljen Pij III., torej \xc5\xa1e niso prispeli dale\xc4\x8d od Rima v trenutku njegove smrti, pa so se lahko v kratkem \xc4\x8dasu vrnili na njegov pogreb in nato hitro izvolili Julija II. za novega pape\xc5\xbea. Aleksander VI. je slabo upravljal Pape\xc5\xa1ko dr\xc5\xbeavo \xe2\x80\x93 in jo razdelil med svoje sorodnike \xe2\x80\x93 \xc4\x8demur si je upal oporekati le Julij, ki je padel pri Aleksandru v nemilost in se je zato umaknil v Francijo; druge dele Matrimoniuma Sancti Petri pa so si prigrabili pogoltni sosednji vojvode. Zato so kardinali hoteli \xc4\x8dloveka, ki bo vrnil pape\xc5\xa1tvu ugled ne le moralno, ampak tudi politi\xc4\x8dno. Niso jim bile neznane Julijeva boja\xc5\xbeeljnost, pogum in odlo\xc4\x8dnost, ki jo je pokazal \xc5\xbee kot kardinal, ko je nazaj osvajal Romanjo._NEWLINE_Na konklavu je bilo prisotno skupno 38 kardinalov, a baje so za Julija II. glasovali vsi razen dveh \xe2\x80\x93 njega samega in francoskega kardinala Georgesa d\xe2\x80\x99Amboisea (ki je bil drugi glavni kandidat za pape\xc5\xbea)._NEWLINE_Pape\xc5\xbe Julij II. je pripadao rodbini della Rovere, eni od redkih, ki je skozi zgodovino dala dva pape\xc5\xbea; razen Julija II. \xe2\x80\x93 ki se je imenoval Giulio della Rovere - \xc5\xa1e Siksta IV., ki se je imenoval Francesco della Rovere in je po njem dobila ime znamenita Sikstinska kapela. V italijan\xc5\xa1\xc4\x8dini pomeni beseda \xe2\x80\x9erovere\xe2\x80\x9c vrsto hrasta, a dru\xc5\xbeina della Rovere je v svojem grbu zares imela hrast._NEWLINE_Dne 1. novembra 1503 ga je torej v \xc2\xbbodprtem\xc2\xab\xc2\xa0konklavu 38 navzo\xc4\x8dih kardinalov (kardinalski zbor je tedaj \xc5\xa1tel 45 \xc4\x8dlanov) izvolilo enoglasno \xe2\x80\x93 ne brez podkupovanja \xe2\x80\x93 za pape\xc5\xbea; ustoli\xc4\x8den in kronan je bil 18. novembra z biseri okra\xc5\xa1eno tiaro iz \xc4\x8distega zlata; 26. novembra pa je \xe2\x80\x93 prvi\xc4\x8d v razli\xc4\x8dnem \xc4\x8dasu \xe2\x80\x93 slovesno prevzel z veli\xc4\x8dastnim pohodom konjenice v posest Lateran.\n_START_SECTION_\nPisanski koncil\xc4\x8dek\n_START_PARAGRAPH_\nFrancoski kralj Ludvik je pape\xc5\xbea, ki je dajal \xc5\xbee takoj od za\xc4\x8detka bolj vtis voj\xc5\xa1\xc4\x8daka kot du\xc5\xa1nega pastirja - premagal, ko je hotel prevzeti otete dele Cerkvene dr\xc5\xbeave; da bi ga \xc5\xa1e bolj poni\xc5\xbeal, je avgusta 1510 sklical v Tours francoske cerkvene velikodostojanstvenike in predstavnike univerz; povezal se je zopet s cesarjem v zvezo zoper pape\xc5\xbea, ki se stalno vojskuje. Kralj Ludvik XII. je ponovno uveljavil pragmati\xc4\x8dno sankcijo iz leta 1438 in sku\xc5\xa1al dose\xc4\x8di prek kardinalov sklicanje koncila v Pisi. Pridobil je pet \xc5\xa1krlatnikov, ki so sklicali koncil v Pisi z javnim namenom, da bi med seboj pomirili kr\xc5\xa1\xc4\x8danske vladarje, pripravili kri\xc5\xbearsko vojno zoper \xc2\xbbnevernike\xc2\xab, pa tudi prenovili Cerkev v glavi in udih. Pri tem naj bi jim pomagal tajni namen, da bi Julija II. odstavili od pape\xc5\xbeevanja. Kakor hitro je to zvedel, se je od njih odvrnil cesar Maksimilijan. \xc2\xbbKoncilski o\xc4\x8detje\xc2\xab\xc2\xa0so kmalu morali zapustiti Pizo, se preseliti v Milano, od tod v Asti, in na koncu je zborovanje v Lyonu \xc5\xbealostno razpadlo.\n_START_SECTION_\nVojskovodja\n_START_PARAGRAPH_\nPoln duhovne in telesne mo\xc4\x8di je bil Julij II. eden najsilnej\xc5\xa1ih renesan\xc4\x8dnih pape\xc5\xbeev, toda ne toliko kot duhovnik, ampak predvsem kot dr\xc5\xbeavnik. O njem je kro\xc5\xbeila anekdota, da je klju\xc4\x8de svetega Petra vrgel v Tibero, a zadr\xc5\xbeal samo me\xc4\x8d svetega Pavla. Za poglavitno nalogo svojega pontifikata si je zastavil krepitev cerkvene dr\xc5\xbeave. Julij II. je bil pa tudi odli\xc4\x8den diplomat. Takoj po izvolitvi se je lotil obnovitve razdeljene in razgrabljene Pape\xc5\xa1ke dr\xc5\xbeave; do tega je pri\xc5\xa1lo po malomarnosti njegovega prednika Aleksandra, ki je delil cerkveno zemljo svojim \xc5\xa1tevilnim \xc5\xa1panskim sorodnikom v trajno last. Ko je odlo\xc4\x8dno nastopil Julij, je Romanja zopet priznala njegovo nadoblast. Deloma s spretnimi diplomatskimi potezami, deloma z uspe\xc5\xa1nimi voja\xc5\xa1kimi pohodi je pod Patrimonium Sancti Petri zopet pridobil Perugio, Bologno, Parmo, Reggio in Modeno. Le z Benetkami, ki so si prisvojile lepe dele Cerkvene de\xc5\xbeele, ni imel sre\xc4\x8dne roke. _NEWLINE__NEWLINE_Zato je ustanovil 10. decembra 1508 kambrejsko zvezo, ki se ji je pridru\xc5\xbeil tudi svetorimsko-nem\xc5\xa1ki cesar  Maksimilijan . Najprej so Francozi porazili Bene\xc4\x8dane pri Agnadellu, nakar so Bene\xc4\x8dani porazili cesarsko vojsko in jo prisilili k umiku. Julij, ki je prej bil enostransko francoski zaveznik in jim je pomagal priti v Italijo, jih je imel sedaj v \xc5\xbeelodcu, ker niso hoteli oditi nazaj. Zato se je pape\xc5\xbe sedaj pomiril z Benetkami, ki so mu vrnile oteta ozemlja; skupno so se obrnil zoper Francoze in jih pregnali iz Italije. Nato so ga Francozi premagali pri Bologni pozimi 1510, da jim je moral mesto prepustiti in se je komaj re\xc5\xa1il.\n_START_SECTION_\nPeti lateranski koncil\n_START_PARAGRAPH_\nDa bi prepre\xc4\x8dil morebitni razkol, je Julij II. 1512 sklical V. lateranski koncil, ki je imel glavni namen onemogo\xc4\x8diti delovanje Pisanskega koncil\xc4\x8dka; pomenil pa je tudi neuspeli poskus prenove Cerkve pred nastopom reformacije. Najprej so na njem izob\xc4\x8dili udele\xc5\xbeence in podpihovalce pisanskega koncil\xc4\x8dka, ki se je kon\xc4\x8dno sam raz\xc5\xa1el. Nato so koncilski o\xc4\x8detje predlagali novo ureditev cerkvenega prava, zahtevali ponovne pogovore o zedinjenju z vzhodno Cerkvijo; koncil je izdal nove uredbe o redovni\xc5\xa1tvu, bogoslu\xc5\xbeju in rimski kuriji; \xc5\xa1kofom je naro\xc4\x8dal, naj bolj skrbijo za svoje \xc5\xa1kofije in naj redno vizitirajo samostane, nastopil je proti kopi\xc4\x8denju beneficijev in cerkvenih slu\xc5\xbeb in spregovoril o pridigarski dejavnosti v Cerkvi. Cela vrsta zelo dobrih predlogov in odlokov pa je ostala zgolj na papirju in tako koncil dejansko ni imel ve\xc4\x8djega vpliva na \xc5\xbeivljenje Cerkve. Julij pa kot renesan\xc4\x8dni ljubitelj umetnosti in lagodnega \xc5\xbeivljenja ni bil \xc4\x8dlovek, ki bi prenovo lahko izvedel; saj je menil, da Cerkvi ne grozi razen tur\xc5\xa1ke nobena druga nevarnost. Pa je: na severu je istega leta, ko se je koncil kon\xc4\x8dal, Luter za\xc4\x8del namesto reforme svojo reformacijo, ki pa Cerkve ni obnovila, ampak jo razbila; reformacijsko gibanje se je kon\xc4\x8dno tudi samo razklalo na ve\xc4\x8d med seboj popolnoma neodvisnih gibanj.\n_START_SECTION_\nUstanovitelj pape\xc5\xa1ke \xc5\xa0vicarske garde\n_START_PARAGRAPH_\nV \xc4\x8dasu renesanse je 1506 povabil pape\xc5\xbe Julij II. v Rim \xc5\xa1vicarske vojake, ki so bili znani po svojem pogumu, plemenitosti in zvestobi. \xc5\xbde mnogo stoletij prej je rimski zgodovinar Tacit o njih zapisal: \xc2\xbb\xc5\xa0vicarji (Helveti) so bojevito ljudstvo, ki slovi po pogumu svojih vojakov.\xc2\xab\xc2\xa0To je bil razlog, da so \xc5\xa1vicarski kantoni kot zavezniki zdaj ene zdaj druge strani igrali pomembno vlogo v evropski zgodovini. Tako so tudi kot zavezniki Julija II. 1512 pomagali oblikovati usodo Italije in pape\xc5\xbea, pomagali izgnati Francoze ter dobili naslov defensores libertatis Ecclesiae (branilci cerkvene svobode). \xc5\xa0vicarje so v najemni\xc5\xa1ko vojsko silile skromne razmere; v tem \xc4\x8dasu je bilo po \xc5\xa1vicarskih planinah okoli pol milijona prebivalcev, rev\xc5\xa1\xc4\x8dina pa je povzro\xc4\x8dala pogostno lakoto. Voja\xc5\xa1ki poklic je bil dobro pla\xc4\x8dan in iskan, pa so tako tudi iz Helvecije odhajali s trebuhom za kruhom. _NEWLINE__NEWLINE_22. januar 1506 je uradni rojstni datum Pape\xc5\xa1ke \xc5\xa1vicarske garde. Tega dne proti ve\xc4\x8deru je skupina stopetdesetih \xc5\xa1vicarskih vojakov pod poveljstvom Kasparja von Silenena iz kantona Uri vkorakala skozi Porta del Popolo v Vatikan, kjer jih je blagoslovil pape\xc5\xbe Julij II._NEWLINE__NEWLINE_S \xc5\xa1vicarskimi kantoni je glede zaposlovanja njihovih pla\xc4\x8dancev sklenil sporazum \xc5\xbee Sikst IV. 1497. Zgradil je zanje voja\xc5\xa1nice v Vatikanu, kjer stoji na Via Pellegrino \xc5\xa1e danes cerkvica San Pellegrino. Inocenc VIII. je obnovil staro pogodbo in jih uporabil proti milanskemu vojvodu. Tudi Aleksander VI. jih je najemal v \xc4\x8dasu zavezni\xc5\xa1tva med dru\xc5\xbeino Borgia in francoskim kraljem; v teh vojnah so sodelovali v prvih bojnih \xc4\x8drtah zdaj na francoski, zdaj na pape\xc5\xa1ki, pa tudi na svetorimsko-nem\xc5\xa1ki strani. _NEWLINE__NEWLINE_Ko so \xc5\xa1vircarski pla\xc4\x8danci zvedeli, da francoski kralj Karel VIII. na\xc4\x8drtuje velik pohod zoper Neapelj, se mu jih je na tiso\xc4\x8de pridru\xc5\xbeilo in konec 1494 so bili v Rimu v francoski vojski, ki je februarja 1495 zasedla Neapelj. Med udele\xc5\xbeenci te ekspedicije je bil tudi kardinal Giuliano della Rovere, bodo\xc4\x8di pape\xc5\xbe Julij II., ki je zaradi nesporazumov s pape\xc5\xbeem Aleksandrom od\xc5\xa1el iz Italije v Francijo v dolgoletno prostovoljno izgnanstvo. S \xc5\xa0vicarji se je spoznal \xc5\xbee dvajset let prej, saj je med drugim posedoval kot nadarbino \xc5\xa1kofijo Lausanne.\n_START_SECTION_\nMecen\n_START_PARAGRAPH_\nPape\xc5\xbea Julija ne bi prikazali popolnoma, \xc4\x8de ne bi omenili njegove vloge kot zavetnika umetnikov vsake vrste. Kakor hitro je zasedel pape\xc5\xa1ki prestol, je v Rim povabil najve\xc4\x8dje umetnike tistega \xc4\x8dasa: stavbenike, slikarje, kiparje in rezbarje. Rim je resni\xc4\x8dno postal umetni\xc5\xa1ko sredi\xc5\xa1\xc4\x8de. Kon\xc4\x8dal je izgradnjo Vatikana. Med drugim je dal poru\xc5\xa1iti staro, \xc5\xbee razpadajo\xc4\x8do Konstantinovo baziliko sv. Petra, ki so jo prizadeli nekateri prej\xc5\xa1nji neprilagojeni posamezni posegi. Naro\xc4\x8dil je stavbeniku Bramanteju, naj napravi na\xc4\x8drte za novo. 18. aprila 1506 so polo\xc5\xbeili temeljni kamen za novo baziliko. V Rim je povabil tudi dva druga slovita umetnika: Rafael je s freskami okrasil ve\xc4\x8d prostorov v Vatikanu, zlasti znamenite stanze; Michelangelo pa je poslikal strop v sikstinski kapeli in napravil Julijev mavzolej, kjer je izklesal znameniti Mojzesov kip. _NEWLINE__NEWLINE_Julij je bil tudi strasten zbiralec klasi\xc4\x8dnih umetnin. Na Belvederskem dvori\xc5\xa1\xc4\x8du \xe2\x80\x93 ki le\xc5\xbei med Cerkvijo sv. Petra in Apostolsko pala\xc4\x8do, so razstavili najdene anti\xc4\x8dne kipe. V Titovih toplicah  so izkopali tudi znamenito Laokoontovo skupino, ki jo \xc5\xa1e danes lahko ob\xc4\x8dudujemo v Vatikanskih muzejih.\n_START_SECTION_\nBolezen\n_START_PARAGRAPH_\nV konklavu so se glasovi volivcev zelo hitro zedinili in je bil izvoljen kardinal Giuliano della Rovere, ki si je nadel ime Julij II. Njegovo ravnanje je bilo med kardinalstvom take vrste \xe2\x80\x93 kot pri ve\xc4\x8dini tedanjih renesan\xc4\x8dnih prelatov \xe2\x80\x93 da bi bilo mogo\xc4\x8de njegovo vedenje resno grajati; vendar je vodil kot pape\xc5\xbe \xe2\x80\x93 v nasprotju s svojim predhodnikom Aleksandrom VI. \xe2\x80\x93 nravno neopore\xc4\x8dno \xc5\xbeivljenje. _NEWLINE__NEWLINE_Julijan je bil torej pravi renesan\xc4\x8dni \xc4\x8dlovek ne samo v tem, da je nadvse ljubil umetnost, ampak tudi antiko in njeno svobodoljubnost. V mladosti baje ni ostal nedotakljiv za \xc5\xbeenske \xc4\x8dare. Pripisujejo mu zvezo z Lukrecijo, ki mu je rodila h\xc4\x8derko Felice, ki jo je po\xc5\xa1teno priznal za svojo. Pripisujejo mu poleg tega \xc5\xa1e dve nezakonske h\xc4\x8derki iz kake druge zveze; tam si je najbr\xc5\xbe nakopal hudo bolezen, ki ga je potem ob\xc4\x8dasno mu\xc4\x8dila skozi celo \xc5\xbeivljenje. _NEWLINE__NEWLINE_Tako poro\xc4\x8dajo, da ga je bolezen hudo napadla, ko se je umaknil pred nenaklonjenim mu Aleksandrom v Francijo; pozneje je v znamenje pomiritve slovesno sprejel v Avignonu 28. oktobra 1498 Cezarja Borgia, ki se je bil odpovedal kardinalstvu, samo da je lahko prejel od kralja Ludvika v posest vojvodino Valentinois, po \xc4\x8demer je dobil italijanski vzdevek Valentino. Pozimi pa je kardinal dobil hud napad sifilisa in se je v Avinjonu moral zadr\xc5\xbeati zaradi okrevanja vse do sredine julija naslednjega leta. _NEWLINE__NEWLINE_Kot pape\xc5\xbe Julij pa se je s\xc4\x8dasoma obrnil proti svojim biv\xc5\xa1im zaveznikom, ko je uvidel francoske osvajalske te\xc5\xbenje; uspelo mu je, da je Francoze s pomo\xc4\x8djo novih zaveznikov izganjal iz Italije z geslom fuori, barbari!  V nedeljo, 22. septembra 1510, ga je po opravljenih ve\xc4\x8dernicah, \xc2\xbbkar se da slovesno s tiaro na glavi in pape\xc5\xa1kim pla\xc5\xa1\xc4\x8dem\xc2\xab\xc2\xa0sprejela tudi Bologna, ko je vanjo vstopil s pape\xc5\xa1kimi krdeli. Naslednje tedne je hudo zbolel, da so se za\xc4\x8deli bati za njegovo \xc5\xbeivljenje; 17. oktobra je zvedel, da frankofilski kardinali pripravljajo razkolni\xc5\xa1ki koncil v Milanu. Kljub bolezni pa je njegov duh ostal mo\xc4\x8dan in je nadaljeval borbo. Drugi pizanski \xc2\xbbkoncil\xc4\x8dek\xc2\xab\xc2\xa0ga je 21. aprila 1512 v Milanu odstavil od duhovne in svetne oblasti, zato je pape\xc5\xbe 3. maja otvoril Peti lateranski koncil, ki se ga je udele\xc5\xbeilo 17 kardinalov, \xc4\x8dez 70 \xc5\xa1kofov in okrog trideset drugih prelatov. Za glavno nalogo si je zadal razveljavljenje odlokov \xc2\xbbkoncil\xc4\x8dka\xc2\xab._NEWLINE__NEWLINE_Leta 1512 je pape\xc5\xbeu uspelo, da je s pomo\xc4\x8djo zaveznikov, zlasti \xc5\xa0vicarjev, pognal Francoze prek Alp, vendar je to bilo na ra\xc4\x8dun zasedbe Italije s strani drugih tujih sil, zlasti \xc5\xa0panije. \xc4\x8ceprav je pape\xc5\xbe utrdil oblast v de\xc5\xbeelah v neposredni bli\xc5\xbeini Rima, je bil zdaj pravzaprav prav tako dale\xc4\x8d od sanj o neodvisnem italijanskem kraljestvu kot ob nastopu svoje slu\xc5\xbebe. Uspe\xc5\xa1no je za\xc4\x8del koncil, vendar mu je huda bolezen onemogo\xc4\x8dila njegovo nadaljevanje.\n_START_SECTION_\nSmrt\n_START_PARAGRAPH_\nPape\xc5\xbeeve telesne sile so vedno bolj pe\xc5\xa1ale; zato je \xc5\xbeelel \xc4\x8dim bolje urediti svoje cerkvene, dru\xc5\xbeinske in osebne zadeve. 20. februarja 1513 je zaslutil, da se mu bli\xc5\xbea zadnja ura; zaprosil je za spoved in prejel sveto popotnico. Zazdelo se je, da so se mu v tem zadnjem trenutku povrnile sile in da je prav presodil, kaj je pomembnej\xc5\xa1e. Prosil je kardinale, naj molijo zanj, \xc2\xbbker je mnogo gre\xc5\xa1il in ker ni vodil Cerkve z dol\xc5\xbeno gore\xc4\x8dnostjo\xc2\xab. Spodbujal jih je, naj napravijo bistro, transparentno in zakonito pape\xc5\xa1ko volitev, morda namigujo\xc4\x8d na tisto, kar se je dogajalo pri njegovih volitvah, ki niso minile brez podkupovanja. Umrl je mirno  v Rimu, v apostolski pala\xc4\x8di pri sv. Petru za vro\xc4\x8dino v no\xc4\x8di 21. februarja 1513 ob enih zjutraj \xc2\xbbkot pastir svete Cerkve\xc2\xab. Njegovo smrt je spremljal hud vihar, ki so ga takratni letopisci razlagali kot nebe\xc5\xa1ko znamenje njegove vihrave narave.\n_START_SECTION_\nGrobnica za pape\xc5\xbea\n_START_PARAGRAPH_\nJulijeva najve\xc4\x8dja odlika je bila, da se je obdal z najve\xc4\x8djimi takratnimi umetniki. Njegov voja\xc5\xa1ko-koleri\xc4\x8dni zna\xc4\x8daj se je pokazal tudi v odnosu do njih. Tako pripoveduje neka takrat nastala anekdota, kako je Michelangelo (1474-1564) zanj delal veli\xc4\x8dastno grobnico, kjer ga je predstavil kot Mojzesa, ki re\xc5\xa1uje ne le Pape\xc5\xa1ko dr\xc5\xbeavo, ampak celo Italijo pred tujimi vsiljivci. _NEWLINE__NEWLINE_Poleti 1508 je Julij poklica Rafaela (1483-1529) v Rim; skoraj ob istim \xc4\x8dasu je naro\xc4\x8dil Michelangelu ve\xc4\x8d umetni\xc5\xa1kih del v Rimu in Vatikanu. Ker ga je priganjal s slikanjem Sikstinske kapele, ni mogel umetnik dokon\xc4\x8dati njegove grobnice pri San Pietro in vincoli, kjer pa nikoli ni bil pokopan \xe2\x80\x93 ampak v novi baziliki svetega Petra. Med drugim je pape\xc5\xbea upodobil v liku Mojzesa. _NEWLINE__NEWLINE_Ko je umetnik \xc5\xa1e klesal kip, ga je obiskal Julij, ki se je zanimal za vsako podrobnost; opazovaje marmornato umetnino je naenkrat vpra\xc5\xa1al: \xe2\x80\x9eKaj pa ima pod roko?\xe2\x80\x9d \xe2\x80\x9eSveto pismo, va\xc5\xa1a svetost,\xe2\x80\x9d je odgovoril Michelangelo. \xe2\x80\x9eKoliko se jaz spoznam na sveto pismo?\xe2\x80\x9d se je razhudil pape\xc5\xbe; \xe2\x80\x9ejaz sem voj\xc5\xa1\xc4\x8dak; daj mu v roke raje me\xc4\x8d!\xe2\x80\x9d _NEWLINE_Grobnico pape\xc5\xbea Julija je Michelangelo poimenoval \xc5\xbealoigra mojega \xc5\xbeivljenja. To delo je bolj od vseh drugih raz\xc5\xbealostilo umetnika, ki je za\xc4\x8del z veli\xc4\x8dastnim na\xc4\x8drtom, od katerega je lahko uresni\xc4\x8dil le majcen del\xc4\x8dek. Zgodba se je vlekla skozi \xc5\xa1tirideset let s trenji s pape\xc5\xbeem, razo\xc4\x8daranji in stalnimi manj\xc5\xa1anji izvirnega na\xc4\x8drta. 1505 je pape\xc5\xbe zaupal zgraditev svoje grobnice Michelangelu; le-ta je mislil mavzolej postaviti v Baziliko sv. Petra, pod Bramantejevo kupolo. Po umetnikovem na\xc4\x8drtu bi morala biti Julijeva grobnica velikanski stavbeni\xc5\xa1ki lo\xc4\x8deni sestav in kompleks, viden z vseh strani: tako mogo\xc4\x8den, da bi proslavil ne le pape\xc5\xbea, ampak tudi Cerkev, ki jo je predstavljal. Umetnik, opogumljen s prvotnim Julijevim navdu\xc5\xa1enjem, se je osebno podal v Carraro, da bi izbral primeren marmor za obdelavo kipov ter je tam ostal osem mescev, od maja do decembra. Ko se je vrnil, je zvedel, da pape\xc5\xbea pestijo denarni problemi in da je za\xc4\x8del nasprotovati podjetju \xe2\x80\x93 niti na avdienco za pogovor ga ni hotel sprejeti. Razo\xc4\x8daran je umetnik od\xc5\xa1el iz Rima in ga pet pape\xc5\xbeevih slov ni moglo pregovoriti, ampak je nadaljeval pot v Florenco. Pozneje sta se s pape\xc5\xbeem pobotala, vendar ga je zdaj zaposlil s poslikavo Sikstinske kapele; tako je lahko nadaljeval grobnico \xc5\xa1ele po pape\xc5\xbeevi smrti \xe2\x80\x93 veliko manj\xc5\xa1o od na\xc4\x8drtovane, pa ne v Baziliki sv. Petra, ampak prav tako v Petrovi Baziliki sv. Petra v vezeh \xe2\x80\x93 San Pietro in Vincoli.\n_START_SECTION_\nKje je pape\xc5\xbeev grob?\n_START_PARAGRAPH_\nRomarji pogosto delajo napako, ko menijo, da je grobnica pri San Pietro v Vincoli tudi zadnje po\xc4\x8divali\xc5\xa1\xc4\x8de pape\xc5\xbea Julija. Ker je Michelangelo bil zaposlen s poslikavo Sikstinske kapele in je zaradi denarnih te\xc5\xbeav pape\xc5\xbe vedno bolj poenostavljal prvotni veli\xc4\x8dastni na\xc4\x8drt, njegova grobnica ni bila kon\xc4\x8dana do njegove smrti, ampak \xc5\xa1ele 1545 in predstavlja zelo skraj\xc5\xa1ano razli\xc4\x8dico na\xc4\x8drtovanega izvirnika, ki je bil prvotno namenjen za novo Baziliko svetega apostola Petra, kjer naj bi na najodli\xc4\x8dnej\xc5\xa1em nestu, pod kupolo, tvoril posebno \xc2\xbbstavbo\xc2\xab. Pape\xc5\xbea Julija so pokopali \xe2\x80\x93 prav po njegovi \xc5\xbeelji \xe2\x80\x93 v Baziliki sv. Petra, v kapeli pape\xc5\xbea Siksta IV., poleg njegovega strica in dobrotnika Siksta IV., kjer sta \xc5\xbee bila pokopana dva njegova ne\xc4\x8daka, ki ju je on povzdignil v kardinalsko \xc4\x8dast. Njegove posmrtne ostanke, skupaj s tistimi njegovega strica, Siksta IV., je 1527 v prekuciji drhal oskrunila. Danes torej njegovi ostanki le\xc5\xbeijo pri sv. Petru v tleh, pred spomenikom Klemena X., kjer ozna\xc4\x8duje mesto po\xc4\x8ditka le preprost marmornat nagrobnik.\n_START_SECTION_\nOcena njega, predhodnika in naslednika\n_START_PARAGRAPH_\nNa veliko veselje rimskega ljudstva je bil 9. marca 1513 izvoljen za pape\xc5\xbea Leva X. Giovanni Lorenzo de' Medici . Ob sklicevanju na prej\xc5\xa1nji vladavini Aleksandra VI. in Julija II., ki ju je zasen\xc4\x8dilo vladanje Leva X., ban\xc4\x8dnik Chigi drzno ugotavlja: \xc2\xbb\xc4\x8cas Venere je minil, od\xc5\xa1el je tudi \xc4\x8das Marsa, in zdaj je pri\xc5\xa1el \xc4\x8das Minerve.\xc2\xab\xc2\xa0Leon X. se je izkazal manj uspe\xc5\xa1nega v politiki; vsekakor se ga bolj spominjajo kot podpornika umetnosti in knji\xc5\xbeevnosti, glasbe in \xc5\xa1tudija. On je bil najbolj u\xc4\x8den \xc4\x8dlovek, kar jih je nosilo pape\xc5\xa1ko tiaro do njegovega \xc4\x8dasa in \xc5\xa1e dolgo za tem."