b'\n_START_ARTICLE_\nBitinija in Pont (rimska provinca)\n_START_SECTION_\nZgodovina\n_START_PARAGRAPH_\nBitinija in Pont sta pred priklju\xc4\x8ditvijo k Rimski republiki spadali med nasledstvena kraljestva  Aleksandra Velikega.\n_START_SECTION_\nBitinija kot rimska zaveznica\n_START_PARAGRAPH_\nBitinijsko kraljestvo je prvi\xc4\x8d dobilo neodvisnost od velikih helenisti\xc4\x8dnih kraljestev leta 297 pr. n. \xc5\xa1t. pod kraljem Zipoitom I. Bitinijskim (vladal pribli\xc5\xbeno 326-278 pr. n. \xc5\xa1t.). Prve stike Z Rimsko republiko je navezalo med vladanjem kralja Prusija I. Bitinijskega (vladal pribli\xc5\xbeno 228-182 pr. n. \xc5\xa1t.). V rimskih vojnah proti perzijskemu Selevkidskemu cesarstvu in njegovemu kralju  Antiohu Velikemu (vladal 192-188 pr. n. \xc5\xa1t.) je ostalo nevtralno, kar je pozvro\xc4\x8dilo dolgoletno sovra\xc5\xa1tvo med dr\xc5\xbeavama._NEWLINE_Prusijev sin in naslednik Prusij II. (vladal 182\xe2\x80\x93149 pr. n. \xc5\xa1t.) je prvi navezal tesnej\xc5\xa1e stike z Rimom. Po njegovem spodletelem napadu na rimsko zavezni\xc5\xa1ko Pergamonsko kraljestvo leta 154, je morala Bitinija pla\xc4\x8dati ogromno vojno \xc5\xa1kodo. Prusij II. je zato poslal v Rim svojega sina Nikomeda II. Bitinijskega, da bi izpogajal zni\xc5\xbeanje letnih dajatev. Nikomed je v Rimu dosegel naklonjenost rimskega senata, po neuspelem poskusu umora, ki ga je naro\xc4\x8dil njegov o\xc4\x8de Prusij II.,  pa tudi rimsko podporo v uporu proti o\xc4\x8detu. S pomo\xc4\x8djo Rima in pergamonskega kralja Atala II. Filadelfa je Nikomed II. premagal svojega o\xc4\x8deta in leta 149 pr. n. \xc5\xa1t. zasedel njegov prestol. Po prihodu na oblast je sklenil zavezni\xc5\xa1tvo z Rimom._NEWLINE_Nikomed II. je bil lojalen rimski zaveznik, ki je aktivno podpiral rimske interese v Egejskem in \xc4\x8crnem morju. Ko je leta 133 pr. n. \xc5\xa1t. pergamonski kralj Atal III. umrl, je svoje kraljestvo zapustil Rimu. Njegovi odlo\xc4\x8ditvi se je uprl Evmen III., ki je trdil, da je izvenzakonski sin pokojnega kralja in njegov zakoniti naslednik in spro\xc5\xbeil vojno z Rimsko republiko. Rimljani so na vzhod poslali konzula Publija Licinija Krasa Diva Mucijana, da bi uveljavil rimske pravice, vendar ga je Evmen porazil in ubil. Rimljani so leta 129 proti Evmenu poslali novo vojsko pod poveljstvom Marka Perperna. Perperna je s podporo Nikomeda II. porazil Evmena III. in zavaroval rimske interese v zahodni Mali Aziji. Rimljani so Pergamon priklju\xc4\x8dili k svoji provinci Aziji.\n_START_SECTION_\nRimske dr\xc5\xbeavljanske vojne\n_START_PARAGRAPH_\nBitinija in Pont sta postala pomembna igralca v rimskih dr\xc5\xbeavljanskih vojnah. Ko je Julij Cezar leta 49 pr. n. \xc5\xa1t.  prestopil Rubikon in spro\xc5\xbeil dr\xc5\xbeavljansko vojno, je mnogo rimskih senatorjev pod Pompejevim vodstvom pobegnilo na vzhod. Galatski kralj Dejotar je stopil na stran svojega starega pokrovitelja Pompeja, zato mu je po Pompejevem porazu v bitki pri Farzulu in njegovi smrti leta 48 pr. n. \xc5\xa1t. grozila smrtna kazen, pred katero ga je re\xc5\xa1ilo poro\xc5\xa1tvo rimskega govornika Marka Tulija Cicera. Cezar je med svojim pohodom v Egipt za svojega namestnika v Mali Aziji imenoval Gneja Domicija Kalvina._NEWLINE_Med Cezarjevim vojskovanjem  v Egiptu je rimski vazalni kralj Bosporskega kraljestva in najmlaj\xc5\xa1i sin Mitridata VI. Farnak II. izkoristil prilo\xc5\xbenost in zasedel Kolhido in Malo Armenijo. Vladarja Kapadokije in Galatije, Arijobarzan III. in Dejotar, sta poklicala na pomo\xc4\x8d Kalvina in rimska vojska je kmalu zatem napadla  Farnaka. V bitki pri Nikopolu v vzhodni Mali Aziji leta 48 pr. n. \xc5\xa1t. je Farnak te\xc5\xbeko porazil rimsko vojsko in osvojil ve\xc4\x8dino Kapadokije, Ponta in Bitinije.  _NEWLINE_Po porazu ptolemejske vojske v bitki ob Nilu je Cezar leta 47 pr. n. \xc5\xa1t. zapustil Egipt, da bi se po pohodu  skozi Sirijo, Kilikijo in Kapadokijo soo\xc4\x8dil s Farnakom II..  Ko je Farnak izvedel, da prihaja s svojo vojsko veteranov, mu je poslal delegacijo, da bi se pogajala o miru. Cezar je pogajanja zavrnil in se s Farnakom spopadel v bitki pri Zeli, v kateri ga je popolnoma porazil in ponovno vzpostavil rimsko oblast v Mali Aziji. Farnaka je po vrnitvi v Bosporsko kraljestvo ubil njegov zet Asander in za nagrado dobil od Cezarja imenovanje za kralja Bosporskega kraljestva. Cezar je zatem Malo Armenijo priklju\xc4\x8dil v vazalnemu Kapado\xc5\xa1kemu kraljestvu, ki je slu\xc5\xbeilo kot vmesno ozemlje med rimskimi in vzhodnimi kraljestvi. _NEWLINE_Cezar, ki je medtem postal rimski diktator, je leta 45 pr. n. \xc5\xa1t. za guvernerja Bitinije in Ponta imenoval Kvinta Marcija Krispa. Po Cezarjevem umoru 15. marca 44 pr. n. \xc5\xa1t. sta rimska senatorja Mark Junij Brut in Gaj Kasij Longin pobegnila iz Italije in leta 43 pr. n. \xc5\xa1t prevzela oblast v rimskih vzhodnih provincah, med katerimi je bila tudi Bitinija in Pont. Guverner Krisp je odklonil slu\xc5\xbebovanje pri morilcu svojega gospodarja, zato ga je Kasij odstavil in ga prisilil k upokojitvi.  Ko je drugi triumvirat leta 42 pr. n. \xc5\xa1t.  porazil Bruta in Kasija v bitki pri Filipih, je oblast v vzhodnih provincah prevzel triumvir Mark Antonij._NEWLINE_Drugi triumvirat se je leta 33 pr. n. \xc5\xa1t. ugasnil in z njim Antonijeva zakonska pravica po vladanju v vzhodnem delu republike. Po razpadu tiumvirata se je bitka za prevlado med Markom Antonijem in Oktavijanom zaostrila. Ko je Oktavijan dosegel podporo zahoda, se je Mark Antonij obrnil proti Egiptu in kraljici Kleopatri in po Oktavijanovi vojni napovedi Egiptu ob podpori vzhodnih provinc od\xc5\xa1el na pomo\xc4\x8d Egiptu. V bitki pri Akciju leta 31 pr. n. \xc5\xa1t. je do\xc5\xbeivel poraz, po katerem je Oktavijan postal nesporen vladar rimskega sveta. Leta 27. pr. n. \xc5\xa1t. so ga v rimskem senatu razglasili za Avgusta \xe2\x80\x93 prvega rimskega cesarja.\n_START_SECTION_\nObrobna dr\xc5\xbeava\n_START_PARAGRAPH_\nLeta 39 pr. n. \xc5\xa1t. je Mark Antonij kapado\xc5\xa1kemu kralju Arijaratu X.  odvzel Malo Armenijo in jo priklju\xc4\x8dil k Pontu, v katerem je vladal sin Farnaka II. Pontskega Darej Pontski. Pontu je priklju\xc4\x8dil tudi rimsko vazalno kraljestvo Kilikijo. Darej je vladal do svoje dmrti leta 37 pr. n. \xc5\xa1t., potem pa je Antonij za vazalnega kralja Kilikije imenoval Polemona I. Pontskega, za vazalnega kralja Male Armenije pa  Arsaka Pontskega. Po Arsakovi nenadno smrti leta  36 pr. n. \xc5\xa1t. ja Mark Antonij za kralja Ponta imenoval Polemona I.. Leta 16 pr. n. \xc5\xa1t. se je Polemon I. na zahtevo Marka Vispanija Agripa in z odobritvijo cesarja Avgusta poro\xc4\x8dil z bosporsko kraljico Dinamijo in zavladal tudi v Bosporskem kraljestvu. Po priklju\xc4\x8ditvi Kolhide k rimskem cesarstvu je v njegovem imenu vladal tudi v Kolhidi._NEWLINE_Polemona je po njegovi smrti leta 8 pr. n. \xc5\xa1t. v Bosporskem kraljestvu nasledil njegov pastorek Tiberij Julij Aspurg, v Pontu, Kilikiji in Kolhidi pa Polemonova druga \xc5\xbeena Fitodorida Pontska. Fitodorida se je leta 8 pr. n. \xc5\xa1t. poro\xc4\x8dila rimskim vazalnim kraljem Kapadokije in v svoji  dru\xc5\xbeini zdru\xc5\xbeila ve\xc4\x8d rimskih vazalnih kraljestev na vzhodu.  Po Arhelajevi smrti leta 14 n. \xc5\xa1t. in kasnej\xc5\xa1i pretvorbi Kapadokije v provinco pod neposredno rimsko oblastjo leta 18 n. \xc5\xa1t., je Fitodorida izgubila naslov kapado\xc5\xa1ke kraljice. Po smrti leta 38 jo je nasledil njen pastorek Polemon II. Pontski. Polemon je kot rimski vazalni kralj vladal v Pontu in Kilikiji, dokler ga ni cesar Neron leta 62 odstavil. Kilikija je postala polnopravna rimska provinca, medtem ko je bil Pont priklju\xc4\x8den k rimski provinci Kapadokiji.\n_START_SECTION_\nPrincipat\n_START_PARAGRAPH_\nMed Avgustovimi ustavnimi reformami, ki so Rimsko republiko pretvorile v cesarstvo, so bile vse rimske province razdeljene na cesarske in senatske province. Med cesarske province so spadale vse obmejne province, v katerih je morala biti zaradi obrambe cesarstva stalno prisotna rimska vojska. V teh provincah je kot vrhovni poveljnik rimske vojske guvernerje lahko imenoval samo cesar. Med senatske province so spadale notranje province, predvsem ob Sredozemskem morju, v katerih ni bilo ve\xc4\x8djih voja\xc5\xa1kih enot. Imenovanje guvernerjev v teh provincah je Avgust prepustil rimskem senatu. Provinca Bitinija in Pont ni bila obmejna provinca in ni imela ve\xc4\x8djih voja\xc5\xa1kih enot, zato je bila uvr\xc5\xa1\xc4\x8dena med senatske province. Razlike med cesarskimi in senatskimi provincami so se kljub uradnim dolo\xc4\x8dilom hitro zabrisale, tako da je \xc5\xbee konec 1. stoletja n. \xc5\xa1t. guvernerje vseh provinc imenoval cesar.  _NEWLINE_V letih 110-113 je bil guverner Bitinije in Ponta Rimski pisec Plinij mlaj\xc5\xa1i. Glavni vir podatkov o rimski upravi v tej provinci so prav njegove Epistulae (Pisma) cesarju Trajanu (vladal 98-117).\n_START_SECTION_\nDominat\n_START_PARAGRAPH_\nMed Dioklecinanovimi reformami okoli leta 300 je bila Bitinija in Pont razdeljena na tri manj\xc5\xa1e province: Bitinijo, Honorijo in Paflagonijo, ki so spadale v Pontsko diocezo v prefekturi Vzhod.\n_START_SECTION_\nBizantinsko cesarstvo\n_START_PARAGRAPH_\nPo arabskih osvajanjih v 640. letih je Bizantinsko cesarstvo province reorganiziralo v voja\xc5\xa1ko-civilna okro\xc5\xbeja \xe2\x80\x93 teme. Provinca Bitinija in Pont je bila reorganizirana v teme Bukelarij, Obsikij in Optimati.'