b'\n_START_ARTICLE_\nEvropska vesoljska agencija\n_START_SECTION_\nUstanovitev in zgodovina\n_START_PARAGRAPH_\nRazvoj vesoljske znanosti se je v zahodni Evropi za\xc4\x8del sredi petdesetih letih prej\xc5\xa1njega stoletja. Ker je bil razvoj tiste \xc4\x8dase ve\xc4\x8dinoma omejen na nacionalne meje posameznih evropskih dr\xc5\xbeav so znanstveniki predlagali zdru\xc5\xbeitev evropskih vesoljskih raziskav, s \xc4\x8dimer bi dosegli ve\xc4\x8dji napredek na raziskavah. Poleg tega jih je k zdru\xc5\xbeevanju spodbudila tudi vedno bolj zagrizena vesoljska tekma med ZDA in Sovjetsko zvezo. Pobudo za zdru\xc5\xbeitev raziskav sta dala Pierre Victor Auger in Edoardo Amaldi. V \xc5\xa1estdesetih letih sta bili tako v Evropi ustanovljeni dve organizaciji ELDO (European Launch Development Organization) in ESRO (European Space Resarch Organization). Prva organizacija se je ukvarjala z razvojem vesoljskega vozila druga pa s celo kopico vesoljskih raziskav med katerimi so imele prednost raziskave na podro\xc4\x8dju telekomunikacijskih satelitov. Organizacija ves \xc4\x8das tesno sodelovala z Naso, ki je za potrebe Esre v vesolje izstreljevala satelite. V za\xc4\x8detku sedemdesetih let se je vesoljska tekma med ZDA in Sovjetsko zvezo umirila, takrat je v ospredje pri\xc5\xa1el evropski vesoljski program, ki je imel jasne znanstvene cilje. Da bi evropska vesoljska organizacija postala \xc5\xa1e bolj u\xc4\x8dinkovita in se tako pripravila na nove izzive prihodnosti sta se, prej lo\xc4\x8deni,organizaciji ELDO in ESRO zdru\xc5\xbeili. Iz omenjenih organizacij je tako leta 1975 nastala sodobna ESA.\n_START_SECTION_\n\xc4\x8clove\xc5\xa1ki vesoljski program\n_START_PARAGRAPH_\nKer je ESA od samega za\xc4\x8detka dajala prednost znanstvenim in komercialnim raziskavam je bil \xc4\x8dlove\xc5\xa1ki vesolj program v organizaciji dolgo \xc4\x8dasa zapostavljen. Poleg tega agencija v letih svojega obstoja ni vlo\xc5\xbeila zadosti truda v razvoj vozila s \xc4\x8dlove\xc5\xa1ko posadko tako, da je program v veliki meri potekal v sodelovanju z Naso, ki je imela na tem podro\xc4\x8dju ogromno izku\xc5\xa1enj. Prvi astronavt Ese v vesolju je bil Nemec Ulf Merbord, tja je poletel leta 1983 na Nasinem vesoljskem plovilu Columbia. Odprava je testirala vesoljski laboratorij, ki je bil delo evropskih znanstvenikov. Ta odprava je bila prelomna saj je oznanila za\xc4\x8detek tesnega sodelovanja med Eso in Naso na podro\xc4\x8dju \xc4\x8dlove\xc5\xa1kih vesoljskih raziskav. Sodelovanja pa ni potekalo samo z Naso v drugi polovici osemdesetih let so evropski astronavti postali obiskovalci tudi sovjetskih vesoljskih odprav._NEWLINE_Ker se je skozi leta program vedno bolj \xc5\xa1iril je bil leta 1990 v K\xc3\xb6lnu v Nem\xc4\x8diji ustanovljen center za astronavte. Ta se ukvarja s selekcijo in usposabljanjem novih astronavtov, center je tudi odgovoren za sodelovanje z drugimi vesoljskimi agencijami kot sta npr. Nasa in Ruska vesoljska agencija. Trenutno t. i. evropski astronavtski korpus sestavlja \xc5\xa1tirinajst astronavtov iz osmih evropskih dr\xc5\xbeav; Francije, Italije, Nem\xc4\x8dije, Belgije, \xc5\xa0vedske, Danske, Zdru\xc5\xbeenega kraljestva in Nizozemske. Ker pa ESA nima raket za prevoz astronavtov v ta namen uporablja ameri\xc5\xa1ka in ruska vesoljska plovila. Po ukinitvi programa Space Shuttle, leta 2011, se agencija za prevoz astronavtov na mednarodno vesoljsko postajo zana\xc5\xa1a izklju\xc4\x8dno na Rusko vesoljsko agencijo ter njena vesoljska plovila Sojuz. Program je tudi tesno povezan z mednarodno vesoljsko postajo, saj je ESA vlo\xc5\xbeila ogromno znanja ter prispevala astronavte za njeno izgradnjo, razvoj in vzdr\xc5\xbeevanje. Njen najve\xc4\x8dji prispevek je vesoljski laboratorij Columbus, ki je bil mednarodni vesoljki postaji dodan leta 2008. Istega leta pa je bilo dokon\xc4\x8dano in preizku\xc5\xa1eno avtomatsko vesoljsko plovilo Jules Vern ATV za oskrbovanje vesoljske postaje, v naslednjih mesecih in letih sta se vozilu priklju\xc4\x8dili \xc5\xa1e Johannes Kepler ATV in Edoardo Amaldi ATV.\n_START_SECTION_\nProjekt Galileo\n_START_PARAGRAPH_\nProjekt je bil zasnovan sredi devetdesetih let prej\xc5\xa1njega z namenom, da bi si evropske dr\xc5\xbeave zagotovile natan\xc4\x8den sistem za dolo\xc4\x8danje polo\xc5\xbeaja na zemlji, sistem pa naj bi deloval neodvisno od ameri\xc5\xa1kega sistema GPS, ruskega GLONASS in kitajskega Compass. Prvi koncept delovanja sistema je bil predstavljen leta 1999, dokon\xc4\x8dni razvoj pa se je za\xc4\x8del maja 2003 s podpisom sodelovanja med Evropsko unijo in Eso. Za razliko od ameri\xc5\xa1kega sistema GPS, ki je pod nadzorom vojske projekt Galeleo daje prednost civilnim uporabnikom in ga je zato mo\xc5\xbeno izklopiti le v izrednih okoli\xc5\xa1\xc4\x8dinah. Prav zaradi tega je projekt \xc5\xbee na samem za\xc4\x8detki pri\xc5\xa1el v spor z ZDA, ki so se bale, da bi sistem lahko uporabili njeni nasprotniki. Poleg ostrega nasprotovanja ZDA so projekt \xc5\xbee od samega za\xc4\x8detka pestile finan\xc4\x8dne te\xc5\xbeave in je bilo videti da bo vsak \xc4\x8das propadel. S finan\xc4\x8dnim posredovanjem Evropske unije in tujih vlagateljev je projekt ponovno za\xc5\xbeivel in leta 2005 so v zemljino orbito izstrelili prvi testni satelit GIOVE-A, temu pa je leta 2008 sledil \xc5\xa1e GIOVE-B. Prva dava operativna satelita od skupno tridesetih so v orbiti izstrelili 21. oktobra 2011 druga dva pa 12. oktobra 2012. Namen teh satelitov je testiranje delovanja sistema, celoten sistem pa naj bi bil operativen do leta 2019, do takrat naj bi v zemljino orbito izstrelili \xc5\xa1e 26 satelitov (27 operativnih, 3 rezervni).\n_START_SECTION_\nRakete\n_START_PARAGRAPH_\nKer je bila Evropska vesoljska agencija ustanovljena z namenom, da bi evropskim dr\xc5\xbeavam omogo\xc4\x8dila samostojen dostop do vesolja je bil glavni cilj agencije razvoj nosilne rakete. Razvoj se je za\xc4\x8del leta 1974 raketa pa je dobila ime Ariane po gr\xc5\xa1ki boginji, ki je Tezeju pomagala premagati Minotavra. Prva evropska raketa Ariane je v vesolje poletela 24. decembra 1979 in s tem Evropi odprla vrata v vesolje. Od takrat do danes se je v agenciji zvrstila cela serija raket. Trenutno ESA uporablja tri tipe raket: Ariane 5, Sojuz-2 in Vega._NEWLINE_Raketa Ariane 5 je zadnja izmed serije raket Ariane, v uporabo je pri\xc5\xa1la leta 1997 potem ko so ukinili raketo tipa Ariane 4. Je najmo\xc4\x8dnej\xc5\xa1a raketa Ese saj lahko v vesolje ponese med 6 in 21 ton tovora (koli\xc4\x8dina tovora je odvisna od orbite v kateri bo satelit), raketa je dvostopenjska. Obstaja ve\xc4\x8d verzij rakete, najzmogljivej\xc5\xa1a je Ariane 5 ECA leta 2012 pa je ESA za\xc4\x8dela razvijati novo verzijo rakete poimenovano Ariane 5ME, ki bo v uporabo predvidoma pri\xc5\xa1la leta 2017. V prihodnosti namerava agencija Ariane 5 zamenjati verzija Ariane 6, ki bo imela mo\xc4\x8dnej\xc5\xa1e motorje in bo s tem \xc5\xa1e bolj zmogljiva od svojih predhodnic._NEWLINE_Sojuz-2 je 2-3 stopenjska rakete za srednje tovore do 7,8 tone in je produkt skupnega evropsko-ruskega sodelovanja katerega glavni namen je bil zni\xc5\xbeanje stro\xc5\xa1kov poleta in ve\xc4\x8dja zanesljivost delovanja rakete (raketa Sojuz ima 40 letno zgodovino izredno zanesljivega delovanja). Raketo izdelujejo Rusi ter nato njene dele po\xc5\xa1ljejo na izstreli\xc5\xa1\xc4\x8de v Francoski Gvajani kjer jo sestavijo in pripravijo na izstrelitev v vesolje. Raketa je prvi\xc4\x8d poletela 21. oktobra 2011 takrat je v vesolje ponesla prva dva satelite navigacijskega sistema Galileo, do konca leta 2012 je raketa opravila \xc5\xa1tiri izstrelitve brez kakr\xc5\xa1ne koli nesre\xc4\x8de._NEWLINE_Vega je 4 stopenjska raketa namenjena za izstreljevanje la\xc5\xbejih tovorov do te\xc5\xbee 2,5 tone. Raketa je produkt sodelovanja med italijansko vesoljsko agencijo in Eso. Razvoj rakete se je za\xc4\x8del leta 1998 prva uspe\xc5\xa1na izstrelitev pa je bila opravljena 13. februarja 2012 v Francoski Gvajani. Esa namerava raketo uporabljati za izstreljevanje raziskovalnih satelitov v nizko zemljino orbito.'