b'\n_START_ARTICLE_\nDouglas Adams\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdivljenjepis\n_START_PARAGRAPH_\nNekaj let po njegovem rojstvu in rojstvu njegove mlaj\xc5\xa1e sestre sta se Adamsova star\xc5\xa1a lo\xc4\x8dila. Mati se je z otroki preselila v kraj Brentwood v Essexu, kjer so stanovali na posestvu zaveti\xc5\xa1\xc4\x8da za \xc5\xbeivali, ki so ga upravljali njeni star\xc5\xa1i. \xc5\xbde v tamkaj\xc5\xa1nji osnovni \xc5\xa1oli je izstopal po sposobnosti pisanja zgodb, ravno tako pa po telesni vi\xc5\xa1ini, saj je bil \xc5\xbee pri dvanajstih letih visok preko 1,8 m. Na ra\xc4\x8dun svojih spisov je bil sprejet v \xc5\xa1tudijski program angle\xc5\xa1ke knji\xc5\xbeevnosti na Univerzi v Cambridgeu, ki ga je kon\xc4\x8dal leta 1974._NEWLINE_Po \xc5\xa1tudiju se je preselil v London da bi prodrl kot pisec za radio in televizijo. Njegovo delo je opazil \xc4\x8dlan skupine Monty Python Graham Chapman, s katerim sta pri\xc4\x8dela sodelovati pri pisanju ske\xc4\x8dev za Lete\xc4\x8di cirkus Montyja Pythona, pojavil pa se je tudi v nekaj stranskih vlogah. Na tej to\xc4\x8dki je njegova kariera obti\xc4\x8dala, saj njegov slog ni bil primeren za takrat priljubljeni slog komedij na radiu in televiziji, zato je poleg pisanja in po\xc5\xa1iljanja scenarijev opravljal ve\xc4\x8d nekvalificiranih del, od \xc4\x8distilca do telesnega stra\xc5\xbearja. Nazadnje se je preselil nazaj k materi._NEWLINE_Idejo za \xc5\xa0toparski vodnik po galaksiji je po lastnih besedah dobil, ko je neko\xc4\x8d le\xc5\xbeal pijan na travniku v Innsbrucku z izvodom \xc5\xa0toparskega vodnika po Evropi in pomislil, da bi moral nekdo napisati \xc5\xa1e tak vodnik za na\xc5\xa1o galaksijo. Kasneje je priznal, da se zaradi stalnega ponavljanja te anekdote dejanskega dogodka niti ne spomni ve\xc4\x8d. Napisal je scenarije za pilotsko radijsko epizodo in nekaj kasnej\xc5\xa1ih delov, ki so jih pri BBC-ju sprejeli in pri\xc4\x8deli predvajati leta 1978. Serija je bila uspe\xc5\xa1na, zato je dobil delo kot producent in v tej vlogi sodeloval pri nekaterih drugih serijah. Med letoma 1979 in 1980 je delal kot urednik kultne televizijske serije Doctor Who, za katero je prispeval tudi scenarije za tri epizode, dve od katerih sta bili predvajani. Hkrati je delal na predelavi svoje radijske serije v televizijsko serijo in istoimenski roman, ki je iz\xc5\xa1el leta 1979 in postal velika prodajna uspe\xc5\xa1nica, do njegove smrti prodana v 14 milijonih izvodov, ki so ji sledila \xc5\xa1e \xc5\xa1tiri nadaljevanja._NEWLINE_Nadaljnja dela niso dosegla takega uspeha, zato je bil znan predvsem kot avtor Vodnika, poleg tega pa \xc5\xa1e kot okoljevarstveni aktivist, navdu\xc5\xa1enec nad tehnologijo in izpri\xc4\x8dan ateist. Leta 1985 je za revijo Observer Colour Magazine od\xc5\xa1el z zoologom Markom Carwardineom na Madagaskar iskat kriti\xc4\x8dno ogro\xc5\xbeenega lemurja aje-aje. S Carwardineom sta se odli\xc4\x8dno ujela in podalj\xc5\xa1ala potovanje na celo leto, v katerem sta posku\xc5\xa1ala najti in dokumentirati \xc5\xa1e ve\xc4\x8d vrst \xc5\xbeivali po vsem svetu, ki so tik pred izumrtjem, npr. novozelandskega kakapa in kitajskega re\xc4\x8dnega delfina. Odpravo sta popisala v dokumentarni radijski seriji Zadnja prilo\xc5\xbenost (Last Chance to See) in kasneje \xc5\xa1e v istoimenski knjigi. Leta 1991 se je poro\xc4\x8dil z Jane Belson, tri leta kasneje se jima je rodila h\xc4\x8di Polly. Umrl je zaradi sr\xc4\x8dne kapi med turnejo predavanj po Zdru\xc5\xbeenih dr\xc5\xbeavah Amerike, star \xc5\xa1ele 49 let.\n_START_SECTION_\nDelo\n_START_PARAGRAPH_\nAdams je pripadal generaciji piscev, ki so se uprli konvencijam vesoljske opere, \xc5\xbeanra znanstvene fantastike, ki je bil stra\xc5\xa1ansko popularen v sredini 20. stoletja in posledi\xc4\x8dno v Adamsovem \xc4\x8dasu do\xc5\xbeivljal labodji spev Vojne zvezd. Hkrati je bil globoko usidran v zavesti bralcev, \xc4\x8demur dolguje velik del uspeha njegova serija \xc5\xa0toparski vodnik po galaksiji, ki odkrito parodira uveljavljene prijeme vesoljske opere - v njej je denimo uni\xc4\x8dena Zemlja, a ne zaradi zlobe mogo\xc4\x8dnih antagonistov, temve\xc4\x8d zaradi birokratske napake. Ton pisanja je iz knjige v knjigo tema\xc4\x8dnej\xc5\xa1i in Adamsov humor vedno bolj zajedljiv, kar se nadaljuje tudi v njegovih kasnej\xc5\xa1ih delih in razkriva, da ni imel posebej optimisti\xc4\x8dnega pogleda na \xc4\x8dlove\xc4\x8dnost. Kljub temu so njegova dela med bralci izjemno priljubljena in veljajo za klasike znanstvenofantasti\xc4\x8dne knji\xc5\xbeevnosti zaradi intelektualne ostrine ter \xc5\xa1tevilnih prodornih domislic.'