b'\n_START_ARTICLE_\nTheodosius Dobzhansky\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdivljenjepis\n_START_PARAGRAPH_\nRodil se je v majhnem kraju v osrednji Ukrajini star\xc5\xa1ema poljskega porekla. Srednjo \xc5\xa1olo je kon\xc4\x8dal v Kijevu, kjer je kasneje vpisal \xc5\xa1tudij biologije na tamkaj\xc5\xa1njo univerzo in diplomiral leta 1921. V \xc4\x8dasu \xc5\xa1tudija se je ukvarjal z entomologijo. Po diplomi je najprej delal na Kmetijskem in\xc5\xa1titutu v Kijevu, nato pa je postal asistent genetika Jurija Filip\xc4\x8denka na Univerzi v Leningradu (zdaj Dr\xc5\xbeavna univerza v Sankt Peterburgu), kjer je za\xc4\x8del z delom na vinski mu\xc5\xa1ici vrste Drosophila melanogaster. V tem obdobju se je poro\xc4\x8dil z Natalijo Petrovno Sivercevo in imel z njo eno h\xc4\x8di. Leta 1927 je dobil polo\xc5\xbeaj na Sovjetski akademiji znanosti, za katero je vodil dve raziskovalni odpravi v Srednjo Azijo z namenom preu\xc4\x8devanja doma\xc4\x8dih \xc5\xbeivali. Na ra\xc4\x8dun svojega znanja tujih jezikov je imel prilo\xc5\xbenost navezati stike z zahodnimi znanstveniki, ki so takrat obiskovali akademijo._NEWLINE_\xc5\xa0e istega leta je dobil \xc5\xa1tipendijo Rockefellerjevega sklada za \xc5\xa1tudijski obisk v Zdru\xc5\xbeenih dr\xc5\xbeavah Amerike, kjer se je pridru\xc5\xbeil laboratoriju genetika Thomasa H. Morgana, pionirja raziskav na vinskih mu\xc5\xa1icah. Kmalu po tem se je Morgan preselil na Kalifornijski tehnolo\xc5\xa1ki in\xc5\xa1titut (Caltech), kamor mu je sledil tudi Dobzhansky kot docent za genetiko in ostal tam 12 let, \xc4\x8deprav so njegovi ruski kolegi pri\xc4\x8dakovali, da se bo po dveh letih, kot je trajala \xc5\xa1tipendija, vrnil v domovino. Namesto tega je ostal v ZDA do konca svojega \xc5\xbeivljenja, saj ni \xc5\xbeelel \xc5\xbeiveti v komunisti\xc4\x8dnem re\xc5\xbeimu. Leta 1936 je na Caltechu napredoval do polo\xc5\xbeaja profesorja. V New York se je vrnil leta 1940 kot profesor zoologije na Univerzi Columbia, kjer je deloval 26 let, nato pa do svoje upokojitve leta 1970 na Rockefellerjevem in\xc5\xa1titutu (medtem preimenovanem v Rockefellerjevo univerzo)._NEWLINE_Zadnjih pet let \xc5\xbeivljenja je deloval kot pomo\xc5\xbeni profesor na Univerzi Kalifornije v Davisu, vendar se je tam po\xc4\x8dutil izoliranega, saj je bil njegov stari oddelek na Rockefellerjevi univerzi ob njegovem odhodu ukinjen. Kljub starosti prek 70 let in levkemiji, ki so mu jo diagnosticirali leta 1968, je nadaljeval z laboratorijskim in terenskim delom prakti\xc4\x8dno do smrti.\n_START_SECTION_\nRaziskovalno delo\n_START_PARAGRAPH_\nNajprej se je ukvarjal z entomologijo, natan\xc4\x8dneje sistematiko polonic, po prigovarjanju enega od mentorjev pa se je usmeril v genetiko. \xc5\xbde v \xc5\xa1tudentskih letih je med drugim delal tudi na vinskih mu\xc5\xa1icah in leta 1927 objavil pomemben \xc4\x8dlanek, v katerem je dokazal, da je lahko isti gen odgovoren za izra\xc5\xbeanje ve\xc4\x8d fenotipskih lastnosti. Po selitvi v Morganov laboratorij je sodeloval v razli\xc4\x8dnih \xc5\xa1tudijah kromosomov na vrsti D. melanogaster, kmalu pa je njegovo pozornost pritegnila sorodna vrsta Drosophila pseudoobscura, ki je bila primernej\xc5\xa1a za preu\xc4\x8devanje v naravi._NEWLINE_Na tej vrsti je najprej preu\xc4\x8deval kromosomske inverzije (tip kromosomske aberacije) kot pokazatelj filogenetskega polo\xc5\xbeaja, kasneje pa tudi geografsko variacijo med populacijami. Najprej je zagovarjal mnenje, da gre za naklju\xc4\x8den in selekcijsko nevtralen pojav, kasneje pa je ugotovil, da je pogostost v populaciji odvisna od okolja in letnega \xc4\x8dasa. Imel je tudi prilo\xc5\xbenost opazovati evolucijo v realnem \xc4\x8dasu, ko se je nova kromosomska inverzija polagoma raz\xc5\xa1irila prek juga ZDA in se ustalila v populaciji. Poleg tega se je ukvarjal z umetno selekcijo vedenjskih lastnosti, kot je taksija, pri vinskih mu\xc5\xa1icah in odkril med drugim, da lahko genetske spremembe vplivajo na pripravljenost za parjenje glede na gensko\xc2\xa0\xc2\xbbkompatibilnost\xc2\xab\xc2\xa0med samcem in samico, kar je eden od mo\xc5\xbenih mehanizmov nastanka vrst.\n_START_SECTION_\nDela\n_START_PARAGRAPH_\nDobzhansky se je podpisal kot avtor ali soavtor ve\xc4\x8d kot 600 objav, od tega 12 knjig. Zaradi svoje sposobnosti sinteze eksperimentalnih podatkov in teorij svojih predhodnikov v smiselno celoto je bil klju\xc4\x8den pri oblikovanju sodobne sinteze teorije evolucije iz Darwinovega nauka, Mendlovih odkritij in matemati\xc4\x8dnega ogrodja za opis procesa naravne selekcije, ki so ga razvili Ronald Fisher, Sewall Wright ter J. B. S. Haldane. Prvi\xc4\x8d jo je objavil v vplivnem u\xc4\x8dbeniku Genetics and the Origin of Species leta 1937 in vplival na celo generacijo naslednikov, kot sta George G. Simpson in Ernst Mayr. V knjigi Mankind Evolving (1962) se je na podobno temeljit na\xc4\x8din lotil tudi evolucije \xc4\x8dloveka in napadel koncept ostro definiranih ras pri \xc4\x8dloveku kot biolo\xc5\xa1ko neutemeljen._NEWLINE_Od poljudnega pisanja je znamenit predvsem njegov esej\xc2\xa0\xc2\xbbNothing in biology makes sense except in the light of evolution\xc2\xab\xc2\xa0(Ni\xc4\x8d v biologiji nima smisla, razen v lu\xc4\x8di evolucije) v reviji American Biology Teacher iz leta 1973, v katerem je zagovarjal teisti\xc4\x8dno evolucijo in kritiziral kreacionizem (po verskem prepri\xc4\x8danju je bil pravoslavec).'