b'\n_START_ARTICLE_\nFranc Batagelj (\xc4\x8dastnik)\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdivljenje in delo\n_START_PARAGRAPH_\nFranc Batagelj (rusko Radoslav Radoslavovi\xc4\x8d Batagelij) se je rodil v dru\xc5\xbeini mizarja Fran\xc4\x8di\xc5\xa1ka Batagelja v \xc5\xa0turjah (sedaj predel Ajdov\xc5\xa1\xc4\x8dine). Bil je vzgojen v ideji o kulturni vzajemnosti in politi\xc4\x8dni zdru\xc5\xbeitvi vseh Slovanov. Ob za\xc4\x8detku 1. svetovne vojne je bil vpoklican v avstro-ogrsko vojsko, od\xc5\xa1el na vzhodno fronto, kjer so ga Rusi ujeli. Bil je ujetnik v ve\xc4\x8d ruskih tabori\xc5\xa1\xc4\x8dih, nazadnje v bli\xc5\xbeini mesta Ta\xc5\xa1kent (sedaj v Uzbekistanu). Ko je zvedel, da v tabori\xc5\xa1\xc4\x8du agitirajo za vstop v prostovoljne odrede, kateri so se oblikovali v okolici Odese, da bi se borili na Solunski fronti, se je prijavil v srbski prostovoljni odred, v katerem je kon\xc4\x8dal \xc4\x8dastni\xc5\xa1ko \xc5\xa1olo. V prostovoljske vrste je istega leta stopil tudi brat Tone, s katerim se je sre\xc4\x8dal v Odesi v I. srbski diviziji prostovoljcev. Franc Batagelj je v tej enoti ostal do 1917, ko je le ta pod vplivom februarske revolucije za\xc4\x8dela razpadati. Januarja 1918 je vstopil v Rde\xc4\x8do armado, medtem ko je brat od\xc5\xa1el na Solunsko fronto. V vrstah Rde\xc4\x8de armade se je boril v Ukrajini (Kijev, Harkov) in pri Jekaterinburgu. Poleti je bila njegova enota poslana v okolico Samare, konec leta pa na zakavka\xc5\xa1ko fronto, kjer se je bojeval do za\xc4\x8detka leta 1920. \xc5\xbde leta 1919 je postal \xc4\x8dlan operativnega oddelka zakavka\xc5\xa1ke fronte in predsednik voja\xc5\xa1kega sodi\xc5\xa1\xc4\x8da te fronte. Poleti je postal \xc4\x8dlan komunisti\xc4\x8dne stranke (bolj\xc5\xa1evikov), marca 1920 pa \xc4\x8dlan Kolegija revolucionarnega voja\xc5\xa1kega sodi\xc5\xa1\xc4\x8da fronte, ki je bil najvi\xc5\xa1ji pravni organ vojske. To dol\xc5\xbenost je opravljal vse do leta 1926, ko se je kon\xc4\x8dala revolucija tudi v srednji Aziji. Po demobilizaciji se je zaradi \xc5\xa1ibkega zdravja odlo\xc4\x8dil ostati v Odesi, si tu osnoval dru\xc5\xbeino in do 1940 slu\xc5\xbeboval v raznih podjetjih in ustanovah. Leta 1940 je postal \xc5\xbertev Stalinovih \xc4\x8distk, \xc4\x8deprav ni bil zaprt, pa je bil izoliran in ostal brez slu\xc5\xbebe. Po nem\xc5\xa1kem napadu na Sovjetsko zvezo je kot prostovoljec vstopil v Rde\xc4\x8do armado, dobil \xc4\x8din kapetana in postal na\xc4\x8delnik \xc5\xa1taba strelskega bataljona. Poleti 1942 je bil ranjen, ter po okrevanju poslan na te\xc4\x8daj za komandante v Tbilisi (sedaj v Gruziji). Po te\xc4\x8daju je od\xc5\xa1el v mesto Makhachkala ob Kaspijskem jezeru, od koder je bil konec septembra poslan na zakavka\xc5\xa1ko fronto. 30. novembra 1942 je padel v bojih pri vasi Kapustino, kjer je tudi pokopan v skupni grobnici.'