b'\n_START_ARTICLE_\nMircea Eliade\n_START_SECTION_\n\xc5\xa0tudentska leta\n_START_PARAGRAPH_\nMed 1925 in 1928 je obiskoval Filozofsko fakulteto na Univerzi v Bukare\xc5\xa1ti. Eliadejevo znanstveno delo se je za\xc4\x8delo z dolgim \xc5\xa1tudijem indijske filozofije v Britanski Indiji na Univerzi v Kalkuti. Tam je \xc5\xa1tudiral tudi sanskrt, pali in bengal\xc5\xa1\xc4\x8dino. Preden je od\xc5\xa1el v Indijo, je na kratko obiskal tudi Egipt. V Indiji je veliko potoval, nekaj \xc4\x8dasa je pre\xc5\xbeivel tudi v himalajskem samostanu. V Indiji se je za\xc4\x8del zanimati za delo Mahatme Gandhija, ki ga je tudi osebno spoznal. Kasneje je Eliade sprejel Gandhijeve ideje v svojih dialogih o spiritualnosti v Romuniji. Eliade je doktoriral leta 1933 s tezo o jogi. Tri leta kasneje je bila knjiga prevedena v franco\xc5\xa1\xc4\x8dino, kasneje je imela velik vpliv v akademskem svetu tako v Romuniji, kakor tudi v tujini_NEWLINE_Kljub temu, da je bil po vojni dele\xc5\xbeen mnogo kritik zaradi predvojnih povezav z desnico, je njegova vloga zapletenej\xc5\xa1a. Leta 1933 je bil med drugimi podpisnik manifesta proti nem\xc5\xa1kemu nacisti\xc4\x8dnemu rasizmu.\n_START_SECTION_\nVojna, emigracija in akademsko delo\n_START_PARAGRAPH_\nJeseni 1943 je potoval v okupirano Francijo, kjer se je sestal z znanstvenikom  Georgesom Dum\xc3\xa9zilom. Ko se je izkazalo, da bodo komunisti prevzeli oblast, se je Eliade odlo\xc4\x8dil ostati v tujini. 16. Septembra 1945 je od\xc5\xa1el v Francijo s posvojeno h\xc4\x8derjo Gizo. Tam je obnovil kontakte z Dumezilom, ki mu je pomagal obnoviti vlogo v akademskem svetu. _NEWLINE_Oktobra 1956 se je preselil v Zdru\xc5\xbeene dr\xc5\xbeave, kjer se je v naslednjem letu ustalil v Chicagu. Joachim Wach ga je povabil na Univerzo v Chicago. Eliade in Wach sta splo\xc5\xa1no priznana kot ustanovitelja \xe2\x80\x9c\xc4\x8cika\xc5\xa1ke \xc5\xa1ole\xe2\x80\x9d, ki ozna\xc4\x8duje religijske \xc5\xa1tudije v drugi polovici 20. stoletja. Leta 1964 je Eliade postal \xe2\x80\x9cSewell Avery Distinguished Service Professor of the History of Religions\xe2\x80\x9d. Ob izidu prvega zvezka Ve\xc4\x8dnega vra\xc4\x8danja je knjiga do\xc5\xbeivela komercialni uspeh, saj je bila izdana pod razli\xc4\x8dnimi naslovi v ve\xc4\x8d kot 100. 000 kopijah._NEWLINE_Leta 1966 je Mircea Eliade postal \xc4\x8dlan Ameri\xc5\xa1ke akademije znanosti in umetnosti. Delal je kot urednik in vodja Enciklopedije religij in leta 1968 tudi kot profesor za zgodovino religij na Univerzi v Kaliforniji, Santa Barbara. V tem letu je Eliade kon\xc4\x8dal Zgodovino religioznih verovanj in idej. Ob\xc4\x8dasno je potoval zunaj Zdru\xc5\xbeenih dr\xc5\xbeav, udele\xc5\xbeeval se je Kongresa za zgodovino religij v Marburgu. _NEWLINE_Po vojni so Eliadeja romunski komunisti\xc4\x8dni mediji napadali zaradi njegove predvojne vloge in ga obto\xc5\xbeevali, da je sovra\xc5\xbenik delavskega razreda. Romunska tajna slu\xc5\xbeba Securitate ga je prikazovala tudi kot angle\xc5\xa1kega vohuna in nekdanjega agenta gestapa. V za\xc4\x8detku \xc5\xa1estdesetih let je bil rehabilitiran. V sedemdesetih ga je re\xc5\xbeim Nicolaeja Ceausesca vabil, da bi se vrnil domov, kar pa je Eliade zavrnil. _NEWLINE_Med zadnje nagrade, ki jih je prejel, spada nagrada Bordin francoske akademije (1977) in naslov Doctor Honori Causa, ki mu jo je podelila Univerza v Washingtonu (1985)._NEWLINE_Mircea Eliade je umrl Bolnici Bernarda Mitchella aprila 1986.'