b'\n_START_ARTICLE_\nMiguel Delibes\n_START_SECTION_\nMladost in \xc5\xa1olanje\n_START_PARAGRAPH_\nMiguel Delibes se je kot tretji od osmih otrok rodil Mar\xc3\xadi Seti\xc3\xa9n in Adolfu Delibesu. O\xc4\x8de je bil profesor prava na \xc5\xa1oli za trgovstvo in je bil liberalno usmerjen, mati pa je bila predana katoli\xc4\x8danka. Avtorjev priimek Delibes ima francoske korenine in izvira iz mesta Toulouse na jugozahodu Francije. Miguelov dedek, ki se je prvi iz roda preselil v \xc5\xa0panijo z namenom, da bi sodeloval pri gradnji kantabrijske \xc5\xbeeleznice, a je spoznal Miguelovo babico in se z njo poro\xc4\x8dil. Bil je bil brat francoskega skladatelja Lea Delibesa. Dedek po materini strani, Miguel Mar\xc3\xada de Sati\xc3\xa9n, je bil pomemben pravnik in politik ter zagovornik karlisti\xc4\x8dnih idej._NEWLINE_Miguel Delibes se je \xc5\xa1olal v katoli\xc5\xa1ki \xc5\xa1oli v Valladolidu in maturiral tik pred za\xc4\x8detkom \xc5\xa0panske d\xc5\xbeavljanske vojne leta 1936. Med vojno se je kot prostovoljec vklju\xc4\x8dil v mornarico, po koncu vojne pa se je na \xc5\xbeeljo o\xc4\x8deta vrnil v Valladolid in tam tudi nadaljeval \xc5\xa1olanje. Sprva je obiskoval trgovsko \xc5\xa1olo, kjer je tudi kon\xc4\x8dal \xc5\xa1olanje, nato pa se je posvetil \xc5\xa1tudiju prava. Obiskoval je tudi \xc5\xa1olo za umetnost in obrt v Valladolidu, kar mu je pomagalo izpiliti njegovo umetni\xc5\xa1ko znanje. V letu 1941 je zaradi prikazanega umetni\xc5\xa1kega znanja dobil delo kot karikaturist pri vodilnem \xc4\x8dasopisu v Valladolidu El Norte de Castilla. Od podpisa njegove prve pogodbe dalje, so bila Miguelu Delibesu odprta vrata v svet novinarstva. Poleg risanja karikatur je pisal tudi filmske kritike. Leta 1945 je dobil mesto profesorja na katedri tr\xc5\xbenega prava in pou\xc4\x8deval na trgovski \xc5\xa1oli. Leta 1946, natan\xc4\x8dneje 23. aprila, se je poro\xc4\x8dil z \xc3\x81ngeles de Castro, ki je v kasnej\xc5\xa1ih letih postala ena njegovih najve\xc4\x8djih inspiracij. Na medene tedne sta od\xc5\xa1la v Molledo.\n_START_SECTION_\nZa\xc4\x8detek literarne kariere\n_START_PARAGRAPH_\nLeta 1947 je za\xc4\x8del pisati svoj prvi roman Senca ciprese je podalj\xc5\xa1ana (La sombra del cipr\xc3\xa9s es alargada), za katerega je leta 1948 prejel nagrado Premio Nadal. Od takrat naprej je knji\xc5\xbeevnost postala gonilna sila njegove ustvarjalnosti. Letnici sta bili zanj prelomni tudi zaradi rojstev njegovih dveh otrok, sina Miguela in h\xc4\x8derke \xc3\x81ngeles, ki sta kasneje oba postala biologa. Leta 1949 je objavil svoj drugi roman z naslovom \xc5\xa0e je dan (A\xc3\xban es de d\xc3\xada), ki pa je padel pod drobnogled cenzure. Kot profesor na \xc5\xa1oli za trgovstvo se je moral ponovno soo\xc4\x8diti s Frankovo cenzuro, ko je na predavanju govoril o \xc5\xa0panski dr\xc5\xbeavljanski vojni. Istega leta se mu je rodil tudi tretji otrok, Germ\xc3\xa1n, ki pa je postal arheolog in profesor prazgodovine na Univerzi v Valladolidu. _NEWLINE_Kljub tuberkulozi, za katero je zbolel leta 1950, je \xc5\xbee istega leta izdal nov roman, ki velja za eno njegovih najpomembnej\xc5\xa1ih del, z naslovom Pot (El camino), ki govori o enajstletniku, ki mora kljub nestrinjanju po o\xc4\x8detovi \xc5\xbeelji zapustiti dom in iti \xc5\xa1tudirat v Madrid, saj doma \xc5\xbeivijo na robu rev\xc5\xa1\xc4\x8dine. Prestavlja njegovo zadnjo no\xc4\x8d doma, v kateri se spominja svojega lepega \xc5\xbeivljenja na pode\xc5\xbeelju. Na prikrit na\xc4\x8din Delibes torej predstavlja rev\xc5\xa1\xc4\x8dino povojne \xc5\xa0panije ter njeno slabo dru\xc5\xbebeno stanje in zatiranje. V delu je prisotna tudi tema narave, ki v delu izkazuje prednosti \xc5\xbeivljenja na pode\xc5\xbeelju pa tudi druge pomembne teme, kot so smrt, prijateljstvo in religija. Kritizira pretirano versko predanost tistega \xc4\x8dasa, pri \xc4\x8demer ne smemo pozabiti, da govorimo o prvih povojnih letih, ko je imela cenzura ogromen vpliv nad vsem kulturnim izra\xc5\xbeanjem. Istega leta se je rodila tudi njegova druga h\xc4\x8di Elisa, kasneje diplomantka hispanisti\xc4\x8dne in francoske filologije._NEWLINE_V za\xc4\x8detku 50-ih let je Delibes prevzel veliko odgovornost, ko je postal poddirektor \xc4\x8dasopisa El Norte de Castilla. Cenzuri je neprestano povzro\xc4\x8dal te\xc5\xbeave, \xc4\x8deprav se je ta tedaj \xc5\xbee nekoliko omilila. Prepovedano je bilo pisati in govoriti o svojih ob\xc4\x8dutnik, ni pa bilo prepovedano govoriti o stvareh, ki jih nisi \xc4\x8dutil. Delibes je izkoristil ponujeno luknjo v zakonu in kritiziral dru\xc5\xbebeno-politi\xc4\x8dno podobo tedanje \xc5\xa0panije. Tako se je za\xc4\x8delo obdobje, ko je Delibes prakti\xc4\x8dno vsako leto izdal po eno literarno delo. Leta 1953 Moj obo\xc5\xbeevani sin Sis\xc3\xad (Mi idolatrado hijo Sis\xc3\xad), leto kasneje izide La partida, leto za tem tudi roman z naslovom Diario de un cazador, za katerega je prejel tudi nagrado Premio Nacional de Literatura. Leto 1955 je bilo tudi leto smrti njegove mame, prve nenadne dru\xc5\xbeinske smrti. Leta 1956 je nato iz\xc5\xa1el roman Un novelista descubre, rodil pa se mu je tudi tretji sin Juan, ki je kasneje postal biolog. Oba z o\xc4\x8detom sta bila velika navdu\xc5\xa1enca nad lovom in ribolovom. Leto za tem je izdal nov roman z naslovom Siestas con viento sur za katerega je prav tako prejel nagrado Premio Fastenrath. Diario de un emigrante je delo, ki je iz\xc5\xa1lo leta 1959, leto za tem pa \xc5\xa1e roman Rde\xc4\x8di list (La hoja roja) z eksistencialisti\xc4\x8dno temo. Leta 1958 je bil imenovan za direktorja \xc4\x8dasopisa El Norte de Castilla.\n_START_SECTION_\nLiterarni vi\xc5\xa1ek\n_START_PARAGRAPH_\n\xc5\xa0estdeseta leta prej\xc5\xa1njega stoletja predstavljajo vi\xc5\xa1ek Delibesovega literarnega ustvarjanja. Obdobje je bilo v znamenju rojstva njegovega \xc5\xbee \xc5\xa1estega otroka, Adolfa, ter obiska ve\xc4\x8d univerz v Nem\xc4\x8diji. Tudi Adolfo je v kasnej\xc5\xa1ih letih kon\xc4\x8dal \xc5\xa1tudij biologije. Delibesovo literarno obdobje se je za\xc4\x8delo v letu 1961, z objavo Viejas historias de Castilla la Vieja in Por esos mundos. V letu 1962 je sledila objava dela Podgane (Las ratas), ki velja za eno njegovih najve\xc4\x8dji mojstrovin. Vsebina je grajena okoli serije avtobiografskih anekdot, ki prebujajo pode\xc5\xbeeljsko okolje v izginuli Kastiljski vasi. Roman je bil nagrajen celo z nagrado Premio de la Critica. V istem letu se je Miguelu rodil tudi sedmi otrok, Camino, prav tako pa je bila pod taktirko re\xc5\xbeiserke Ane Mariscal posneta filmska verzija njegovega dela El camino. Sledilo je leto 1963, ki velja za zelo razburkano leto. Miguel je odstopil z mesta direktorja El Norte de Castilla zaradi \xc5\xa1tevilnih nesporazumov z Manuelom Frago, takratnim ministrom za turizem. Leta 1964 se je Delibes odpravil v Ameriko, kjer je pre\xc5\xbeivel \xc5\xa1est mesecev kot gostujo\xc4\x8di profesor na oddelku za tuje jezike in literaturo na univerzi v Marylandu. Po povratku nazaj v \xc5\xa0panijo je napisal in objavil roman Pet ur z Marijem, ki se prav tako kot \xc5\xbee prej omenjeno delo Las ratas smatra za eno izmed njegovih mojstrovin. Roman bazira na monologu \xc5\xbeenske, ki bedi ob svojem preminulem mo\xc5\xbeu in se ob pod\xc4\x8drtanih citatih iz njegove biblije spominja dogodkov pre\xc5\xbeivetih v njunem \xc5\xbeivljenju. V obdobju po vrnitvi iz Amerike sta pomembni \xc5\xa1e dve deli in sicer USA y yo ter La milana. V letih, ki so sledila je obiskal takratno \xc4\x8ce\xc5\xa1koslova\xc5\xa1ko in objavil delo Parabola del n\xc3\xa1ufrago. V sedemdesetih letih prej\xc5\xa1njega stoletja je napisal \xc5\xa1tevilne knjige z lovsko tematiko. Tak\xc5\xa1na tematika je izvirala predvsem iz njegove strasti do lova. V enakem obdobju objavi tudi delo Un ano de mi vida, v katerem gre za njegov osebni dnevnik._NEWLINE_Prvega februarja leta 1973 je bil izvoljen za mesto v \xc5\xa1panski kraljevi akademiji, kjer je po smrti Julia Guillena zasedel\xc2\xa0\xc2\xbbstol e\xc2\xab. V decembru istega leta je bil prav tako izvoljen za mesto v Hispanic Society of America, \xc5\xa1e pred koncem leta pa je objavil tudi delo El principe destronado, njegov enajsti roman._NEWLINE_22. novembra leta 1974 se je Delibes soo\xc4\x8dil z veliko izgubo, ko mu je pri le 50-ih letih nepri\xc4\x8dakovano preminula \xc5\xbeena \xc3\x81ngeles de Castro. Smrt \xc5\xbeene je na pisatelja mo\xc4\x8dno vplivala vse do konca njegovega \xc5\xbeivljenja._NEWLINE_Leta 1975 se je tudi uradno priklju\xc4\x8dil \xc5\xa0panski kraljevi akademiji z govorom na podlagi katerega je bila kasneje zasnovana tudi knjiga z naslovom Un mundo que agoniza. V istem letu je iz\xc5\xa1el njegov dvanajsti roman Las guerras de nuestros antepasados. V naslednjih treh letih je izdal serijo knjig o lovu ter edino njegovo knjigo o ribolovu, z naslovom Mis amigas las truchas. Obdobje se je zaklju\xc4\x8dilo z objavo El disputado voto del senor Cayo, ki velja za njegov trinajsti roman. Leta 1979 je v \xc5\xa0paniji premierno uprizoritev na odru do\xc4\x8dakalo delo Cinco horas con Mario. V glavni vlogi se je pojavila igralka iz Valladolida Lola Herrera. Ker je uprizoritev po\xc5\xbeela velik uspeh, so jo v obdobju, ki je sledilo odigrali \xc5\xa1e ve\xc4\x8dkrat. V istem letu izda tudi antologijo z naslovom Castilla, lo castellano, los castellanos.\n_START_SECTION_\nDevetdeseta leta in nagrade\n_START_PARAGRAPH_\nLeta 1980 je v Valladolidu potekal sedmi internacionalni kongres knjigotr\xc5\xbecev. Glavni naslov takratnega \xc4\x8dasa je bil Delibesov roman Los santos inocentes, objavljen leta 1981. Istega leta so po predlogi gledali\xc5\xa1ke igre Pet ur z Mariem posneli \xc5\xa1e film z naslovom No\xc4\x8dna predstava._NEWLINE_Leta 1982 je prejel nagrado Principe de Asturias, sodeloval pa je tudi na kongresu imenovanem \xc2\xbbUna literatura para el hombre\xc2\xab, ki je potekal v Reggiio Emalii, v Italiji. V tem desetletju je objavljal knjige o lovu, kratke zgodbe in zbirke \xc4\x8dasopisnih \xc4\x8dlankov. Leta 1983  je bil Delibes imenovan za avtorja leta s strani \xc5\xa1panskih knjigarnarjev. Konec leta je bil roman Los santos inocentes prenesen na filmska platna, nosilca glavnih vlog Alfredo Landa in Francisco Rabal pa sta bila dobitnika nagrad na filmskem festivalu v Cannesu za odigrani vlogi. Leta 1985 je objavil roman El tesoro in s francoske strani prejel naziv Caballero de la Orden de las Artes y las Letras. Sledila je objava dela Castilla habla, prejel je \xc4\x8dastno odlikovanje Univerze v Madridu, udele\xc5\xbeil pa se je tudi gledali\xc5\xa1kih priredb njegovih literarnih del Rde\xc4\x8dega lista (La hoja roja) in Las guerras de nuestros antepasados. Za Madera de h\xc3\xa9roe s temo \xc5\xa1panske dr\xc5\xbeavljanske vojne, njegovo delo iz leta 1987, je prejelo nagrado Premio Ciudad de Barcelona. _NEWLINE_Maja leta 1990 je prejel \xc4\x8dastno odlikovanje s strani Univerze v Saarlaandu, v Nem\xc4\x8diji. Leto kasneje je prejel nacionalno nagrado za leposlovje, ki jo podeljuje \xc5\xa1pansko ministrstvo za kulturo. Univerza v Malagi se mu je poklonila na \xc4\x8detrtem kongresu \xc5\xa1panske sodobne literature z naslovom \xc2\xbbMiguel Delibes: pisatelj, njegovo delo in bralec\xc2\xab. Istega leta je objavil tudi eno svojih zadnjih del z naslovom Se\xc3\xb1ora de rojo sobre fondo gris, ki odra\xc5\xbea evokacijo njegove pokojne \xc5\xbeene. Leta 1991 se je v Madridu odvijal dogodek \xc2\xbbEncuentro con Miguel Dellibes\xc2\xab. Sestavljen je bil iz sedmih koferenc in \xc5\xa1terih okroglih miz, kjer so obravnavali dela Miguela Delibesa. Leta 1993 je prejel \xc5\xa1e najuglednej\xc5\xa1o Cervantesovo nagrado.\n_START_SECTION_\nLiterarni odmor in zadnja leta\n_START_PARAGRAPH_\nEl hereje, njegovo zadnje ve\xc4\x8dje delo, je poklon njegovemu rodnemu Valladolidu. Objavljeno je bilo leta 1998, zanj pa je dobil nagrado Premio Nacional de Narrativa. Ob prejemu nagrade je dejal, da z 79 letom zaklju\xc4\x8duje s pisanjem. Na prelomu tiso\xc4\x8dletja je bila ustanovljena profesura Miguela Delibesa s sede\xc5\xbeem na univerzah v New Yorku in Valladolidu, njen cilj pa je bil \xc5\xa1irjenje sodobne \xc5\xa1panske literature. V katedri so \xc5\xbeeleli \xc5\xa1pansko literaturo pribli\xc5\xbeati Zdru\xc5\xbeenim Dr\xc5\xbeavam Amerike. _NEWLINE_Po objavi romana El hereje se je njegova literarna kariera prakti\xc4\x8dno ustavila, predvsem zaradi raka na debelem \xc4\x8drevesju, ki ga je pustil povsem fizi\xc4\x8dno onemoglega. Leta 2007 je prejel nagrado Premio Quijote de las letras Espanolas. V zadnjih letih njegovega literarnega ustvarjanja prakti\xc4\x8dno ni bilo, napisal je le nekaj \xc4\x8dlankov, posku\xc5\xa1al pa je dokon\xc4\x8dati kratko zgoodbo Diario de un artritico reumatoide a ta nikoli ni dobila epiloga. Po prejetju nagrade Vocento a los Valores Humanos sta ga na njegovem domu v Valladolidu obiskala \xc5\xa1panska kralj in kraljica. Poklonili so se mu z izgradnjo kulturnega centra Centro Cultural Miguel Delibes, ki je tako konzervatorij kot avditorij._NEWLINE_Avtonomna dr\xc5\xbeava Kastilja in Le\xc3\xb3n mu je novembra leta 2009 poklonila zlato medaljo za zavestno \xc5\xa1irjene kasteljan\xc5\xa1\xc4\x8dine. Po mnenju ve\xc4\x8d ljudi in institucij bi Miguel Delibes moral prejeti Nobelovo nagrado. Nazadnje so ga zanjo \xc5\xbeeleli predlagati v letu 2010.\n_START_SECTION_\nSmrt\n_START_PARAGRAPH_\nV prvih dneh marca leta 2010 se je njegovo stanje poslab\xc5\xa1alo. Enajstega marca se je nahajal v kriti\xc4\x8dnem stanju. Pisatelj je umrl v zgodnjih urah dvanajstega marca v 89 letu starosti zaradi raka na debelem \xc4\x8drevesju, za katerega mu je bila diagnoza postavljena leta 1998 in katerega ni mogel preboleti. Pokopali so ga naslednje jutro v rodnem Valladolidu, njegovega pogreba pa se je udele\xc5\xbeilo ve\xc4\x8d kot 18.000 ljudi, med njimi \xc5\xa1tevilne znane osebnosti kot so Lola Herrera, Concha Velasco, predsednik Kastilje in Leona Juan Vicente Herrera, takratna ministrica za kulturo \xc3\x81ngeles Gonz\xc3\xa1lez-Sinde in drugi._NEWLINE_Kasneje je bil upepeljen, njegovi ostanki pa so bili pokopani skupaj z znanimi pisatelji Valladolida, kot so Jose Zorilla in Rosa Chanel. Na njegovo veliko \xc5\xbeeljo so skupaj z njegovimi posmrtnimi ostanki pokopali tudi posmrtne ostanke njegove \xc5\xbeene._NEWLINE_Po smrti so poleg kulturnega centra po njem poimenovali \xc5\xa1e knji\xc5\xbenico in eno izmed ulic v Valladolidu, leto po njegovi smrti pa je bila pod vodstvom njegove h\xc4\x8derke Elise ustanovljena fundacija, ki nosi njegovo ime.'