b'\n_START_ARTICLE_\nItalijanske vojne\n_START_PARAGRAPH_\nItalijanske vojne je skupno ime za osem vojn, ki so se med letoma 1494 in 1559 odigrale prete\xc5\xbeno na italijanskih tleh in ki so imele za cilj nadoblast nad evropskimi dr\xc5\xbeavami, oziroma dosego ravnote\xc5\xbeja med tedanjimi velesilami._NEWLINE_Vojne so se za\xc4\x8dele s francoskimi vdori na Apeninski polotok za uveljavitev dedne pravice nad Neapeljskim kraljestvom in Milansko vojvodino. Pozneje sta se vklju\xc4\x8dila v spor \xc5\xa0panija in Sveto Rimsko cesarstvo, pa tudi Bene\xc5\xa1ka republika in Pape\xc5\xa1ka dr\xc5\xbeava, s \xc4\x8dimer je bila dejansko zajeta vsa tedanja Evropa. Po zaklju\xc4\x8dku italijanskih vojn je na Apeninskem polotoku, glavnem pozori\xc5\xa1\xc4\x8du \xc5\xa1estdesetletnih spopadov, vladala Habsbur\xc5\xa1ka \xc5\xa0panija, in sicer direktno nad pridobljenimi ozemlji Neaplja, Milana in Argentaria ter indirektno na vsem ostalem ozemlju. Edini neodvisni dr\xc5\xbeavi sta ostali Savojska vojvodina, ki je bila tesno povezana s Francijo, in Bene\xc5\xa1ka republika. Tudi Pape\xc5\xa1ka dr\xc5\xbeava je bila neodvisna od \xc5\xa0panije, vendar jo je z njo mo\xc4\x8dno povezovala skupna politika protireformacije, ki naj bi se raz\xc5\xa1irila v vso Evropo.\n_START_SECTION_\nPrva italijanska vojna 1494-1498\n_START_PARAGRAPH_\nLeta 1494 je Karel VIII. Francoski hotel uveljaviti dedno pravico do Neapeljskega kraljestva. Vdrl je v Italijo iz severozahoda in z ognjem in me\xc4\x8dem pre\xc4\x8dkal severno in nato vzhodno stran polotoka vse do Neaplja in ga zavzel. Da bi ustavili njegovo osvajalno prodiranje, so se proti njemu zavezali \xc5\xa0panci, Neapelj, pape\xc5\xbe in Firence. Tudi Karlovi zavezniki, Bene\xc4\x8dani in Milan\xc4\x8dani, so razumeli, da ga je treba ustaviti, preden spremeni ves Apeninski polotok v francosko provinco. Po bitki pri Fornovu blizu Parme, ki je sledila \xc5\xbee \xc4\x8dez par mesecev, so se Francozi umaknili._NEWLINE_Karlov podvig je pokazal resni\xc4\x8dno podobo politi\xc4\x8dne krize na Apeninskem polotoku. Ni \xc5\xa1lo samo za voja\xc5\xa1ko premo\xc4\x8d dvajsettiso\xc4\x8de francoske vojske proti urbanim vojskam posameznih dr\xc5\xbeavic, temve\xc4\x8d predvsem za skrajno negotovo politi\xc4\x8dno stali\xc5\xa1\xc4\x8de teh dr\xc5\xbeavic. Koalicije, ki so se ustvarjale med njimi, so se v kratkem \xc4\x8dasu spreminjale, kar je pomenilo, da se v notranjih politikah borijo mo\xc4\x8dne stranke z razli\xc4\x8dnim prepri\xc4\x8danjem. Celo velike dr\xc5\xbeave na polotoku so bile nezanesljive: v Neapeljskem kraljestvu so plemi\xc4\x8di, tradicionalno filofrancozi in nasprotniki monarhije, z veseljem sprejeli Karlovo okupacijo; v Pape\xc5\xa1ki dr\xc5\xbeavi so kardinali upali na odstop \xc5\xa0panca pape\xc5\xbea Aleksandra VI., kar bi privedlo na sveto stolico doma\xc4\x8dina; Bene\xc5\xa1ka republika je hotela odvzeti Neaplju apulijska pristani\xc5\xa1\xc4\x8da, ki so bila nevaren trgovski tekmec. Vendar je vsa ta naklonjenost francoski invaziji splahnela po Karlovem zavzetju Neaplja in se sprevrgla v koalizirano nasprotovanje in voja\xc5\xa1ki napad v Fornovu. Postalo je jasno, da so se napadi na italijanski polotok \xc5\xa1ele za\xc4\x8deli.\n_START_SECTION_\nDruga italijanska vojna 1499-1504\n_START_PARAGRAPH_\nLeta 1499 je tudi Karlov naslednik Ludvik XII. Francoski hotel uveljaviti svoje pravice do ozemelj na Apeninskem polotoku. Najprej je osvojil Milansko vojvodino, nato je napadel Neapeljsko kraljestvo, za katero se je pa potegoval tudi \xc5\xa0panec Ferdinand Katoli\xc5\xa1ki. Po dveh letih brezuspe\xc5\xa1nih pogajanj s \xc5\xa0panci so bili Francozi tudi voja\xc5\xa1ko premagani in so se umaknili. _NEWLINE_Posledica teh spopadov je bil premik evropske hegemonije od Francozov na \xc5\xa0pance._NEWLINE_V tem obdobju so se vr\xc5\xa1ili ve\xc4\x8d ali manj odkriti notranji boji za oblast v Pape\xc5\xa1ki dr\xc5\xbeavi.  Aleksander VI. Borja, \xc5\xa0panec po rodu, ki je prevzel italijansko obliko priimka Borgia, je nadaljeval dinastijo strica pape\xc5\xbea Kalista III. V prvi italijanski vojni je Aleksander pridobil velika ozemlja v Romanji s pomo\xc4\x8djo vojskovodje Cezarja, svojega sina, kateremu jih je tudi podaril kot zasebno last. Temu so se uprle velike aristokratske dru\xc5\xbeine v Rimu in po Aleksandrovi smrti leta 1503 in enomese\xc4\x8dnem pape\xc5\xbeevanju Pija III. je nastopil pape\xc5\xbe Julij II. iz dinastije Della Rovere, velike nasprotnice Borgijev. Ta je Cezarju preklical vse plemi\xc5\xa1ke in cerkvene naslove, kar je med drugim mo\xc4\x8dno skr\xc4\x8dilo njegovo imetje. Ko so lokalni plemi\xc4\x8di iz Romanje razumeli, da se jim ni treba ve\xc4\x8d bati dinastije Borgia, so ponudili svojo podrejenost Bene\xc5\xa1ki republiki in postali njen sestavni del. S tem se je vnelo sovra\xc5\xa1tvo med pape\xc5\xa1tvom in Benetkami.\n_START_SECTION_\nTretja italijanska vojna 1508-1516\n_START_PARAGRAPH_\nTretja italijanska vojna je tudi znana kot vojna Kambrejske lige, ki je bila zveza raznih dr\xc5\xbeav proti Bene\xc5\xa1ki republiki. V tem obdobju je bila Bene\xc5\xa1ka republika edina mo\xc4\x8dna dr\xc5\xbeava na polotoku in zadostovalo je prizadevanje pape\xc5\xbea Julija, da so se vsi zedinili proti njej. Vendar je Bene\xc4\x8danom po prvih bojih uspelo obrniti potek spopada v lastno korist. Z diplomacijo so dosegli, da se je vojna zaklju\xc4\x8dila brez ve\xc4\x8djih teritorialnih izgub. Pape\xc5\xbe je razumel bene\xc5\xa1ko \xc5\xbeeljo po odstopu iz vojne kot dokaz nemo\xc4\x8di in je za\xc4\x8del \xc5\xa1iriti svojo oblast proti severu. Prekinila ga je smrt leta 1513. Nasledil ga je Medi\xc4\x8dejec Leon X., ki je hotel zaklju\xc4\x8diti vojskovanje._NEWLINE_Po vojni Kambrejske lige, oziroma tretji italijanski vojni, se politi\xc4\x8dno stanje na Apeninskem polotoku v glavnem ni spremenilo.\n_START_SECTION_\n\xc4\x8cetrta italijanska vojna 1521-1526\n_START_PARAGRAPH_\nKo je leta 1519 \xc5\xa1panski kralj Karel V. Habsbur\xc5\xa1ki podedoval Sveto Rimsko cesarstvo, je njegov imperij obsegal ve\xc4\x8dino Evrope in vsa prekomorska \xc5\xa1panska posestva. Tako ogromna dr\xc5\xbeava seveda ni bila pogodu nobeni od sosed, posebno ne Franciji, ki je bila dejansko obkro\xc5\xbeena z njo. Vnela se je vojna in to spet na italijanskih tleh. Francozi so napadli Neapeljsko kraljestvo, ki je bilo \xc5\xa1ibka to\xc4\x8dka v Karlovem imperiju, a so bili premagani. Sam kralj Franc I. Francoski je bil ujet in pogajanja za njegovo osvoboditev so se povlekla do leta 1526, ko je z Madridskim mirom Francija odstopila vsa italijanska posestva \xc5\xa0paniji._NEWLINE_Italijanske dr\xc5\xbeavice, ki prav tako niso bile zadovoljne pod habsbur\xc5\xa1ko oblastjo, so se pribli\xc5\xbeale Franciji in tako je storila tudi Bene\xc5\xa1ka republika.\n_START_SECTION_\nPeta italijanska vojna 1526-1529\n_START_PARAGRAPH_\nPeta vojna je znana kot vojna Cogna\xc5\xa1ke lige. Ligo so leta 1526 ustanovile v mestecu Cognac, po nasvetu pape\xc5\xbea Klemna VII., evropske dr\xc5\xbeave, ki so se koalizirale proti \xc5\xa0panskemu imperiju. To so bile razen Pape\xc5\xa1ke dr\xc5\xbeave \xc5\xa1e Francija, Benetke, Firenze in druge. A \xc5\xa1e preden so se spopadi za\xc4\x8deli, je pri\xc5\xa1lo do nepredvidenega dogodka, ki ni povezan s temi vojnami. To je bila plenitev Rima iz leta 1527. Izvr\xc5\xa1ili so jo landsknehti, cesarjevi vojaki, ki so ostali dalj \xc4\x8dasa brez pla\xc4\x8de in so se zato odlo\xc4\x8dili za plenitev. Okoli 12.000 vojakov je opusto\xc5\xa1ilo Rim in prisililo pape\xc5\xbea, da je zaprosil cesarja Karla V. za njihov odpoklic. Medtem ko se je glavnina cesarjeve vojske mudila v Rimu, so Francozi napadli in zavzeli Genovo, Aleksandrijo, Pavio in Bologno. Obkolili so Neapelj, kjer je pa izbruhnila epidemija kuge, ki je bila usodna za ve\xc4\x8dino vojakov._NEWLINE_Tedaj je pri\xc5\xa1lo do drugega dogodka, ki ga Karel ni znal pravo\xc4\x8dasno predvideti. Po bitki pri Moha\xc4\x8du (1526) so pre\xc5\xa1la vsa ogrska ozemlja pod Osmanski imperij in podonavske dr\xc5\xbeave so priznale tur\xc5\xa1ko nadoblast. Turki so nemoteno pri\xc5\xa1li do Dunaja, ki so ga dvakrat oblegali. Nevarnost osmanske invazije je postala za cesarstvo zelo konkretna in je zahtevala uporabo vseh Karlovih voja\xc5\xa1kih sil. _NEWLINE_Mirovni pogodbi s \xc5\xa0panijo iz leta 1529 sta bili podpisani lo\xc4\x8deno, najprej s pape\xc5\xbeem Klemnom VII., nato s Francem I. Pape\xc5\xbe je pridobil nazaj svoja ozemlja, vrnitev Firenc Medi\xc4\x8dejcem in vrnitev Milana dinastiji Sforza, pa tudi cesarjevo nenaklonjenost protestantom. V zameno se je Pape\xc5\xa1ka dr\xc5\xbeava odpovedala vsem posestvom v Italiji in je obljubila podporo v vojni proti Turkom. Francija je pridobila burgundske posesti in se je odpovedala vsem ozemljem na polotoku. S tem je \xc5\xa0panija dokon\xc4\x8dno postala edini gospodar na italijanskih tleh.\n_START_SECTION_\n\xc5\xa0esta italijanska vojna 1535-1538\n_START_PARAGRAPH_\nNasprotovanje med Francijo in \xc5\xa0panijo se ni poleglo. Da bi zmanj\xc5\xa1al \xc5\xa1pansko premo\xc4\x8d, je Franc I. sklenil zavezni\xc5\xa1tvo bodisi z luteranskimi princi (\xc5\xa0malkaldenska zveza), kot tudi s sultanom Sulejmanom I., to je z notranjimi in zunanjimi sovra\xc5\xbeniki cesarstva. Povod za oboro\xc5\xbeen spopad je bila smrt zadnjega predstavnika dinastije Sforza v Milanu, ki je zapustil vojvodino Habsbur\xc5\xbeanu. Ko je pa Karel prevzel Milanska posestva, je Franc poslal v Piemont svoje \xc4\x8dete in ga skoraj popolnoma zasedel. _NEWLINE_Po posredovanju pape\xc5\xbea Pavla III., ki je \xc5\xbeelel vzpostaviti mir med vsemi kristjani za boj proti Turkom, so sovra\xc5\xbenosti za\xc4\x8dasno prenehale in je bilo sprejeto obstoje\xc4\x8de stanje.\n_START_SECTION_\nSedma italijanska vojna 1542-1546\n_START_PARAGRAPH_\nPremirje je spet prekr\xc5\xa1ila Francija. Leta 1542 se je Franc zavezal s Sulejmanom, ki je napadel Nico, medtem ko so francoske \xc4\x8dete napadle cesarske v Lombardiji. V odgovor je Karel sklenil zavezni\xc5\xa1tvo s Henrikom VIII. Angle\xc5\xa1kim in napadel Francijo s severa. Ostali spopadi so se torej vr\xc5\xa1ili na nizozemskih in francoskih tleh, vendar brez kakega rezultata. Pomanjkanje sodelovanja med angle\xc5\xa1kimi in cesarskimi vojskami ter prodiranje Turkov v Sredozemlju sta prisilila Karla na odstop iz vojne. Mirovni sporazum je odredil dokon\xc4\x8dno pripadnost Lombardije cesarstvu in dodelitev Savojskih posesti Franciji. Glavni vzroki za desetletja \xc5\xa1pansko-francoskega vojskovanja so bili spet prezrti.\n_START_SECTION_\nOsma italijanska vojna 1551-1559)\n_START_PARAGRAPH_\nPo smrti Franca I. je njegovo politiko nadaljeval sin Henrik II. Francoski, ki je leta 1551 spet napadel Habsbur\xc5\xa1ko \xc5\xa0panijo, tokrat na severnih mejah svoje dr\xc5\xbeave, v Loreni, kjer so se mu pridru\xc5\xbeili nem\xc5\xa1ki luteranci. Sledila so tri leta neprestanih bojev proti dvema sovra\xc5\xbenikoma, ki so prepri\xc4\x8dala cesarja Karla, da je predlagal premirje. Mir v Augsburgu je pomenil predvsem sporazum med katoli\xc4\x8dani in protestanti, medtem ko je bil v politi\xc4\x8dnem smislu dose\xc5\xbeen samo za\xc4\x8dasni dogovor. Po teh pogajanjih je Karel V. Habsbur\xc5\xa1ki nepri\xc4\x8dakovano odstopil in nasledila sta ga brat Ferdinand I. in sin Filip II., in sicer Ferdinand v Svetem Rimskem cesarstvu, Filip v ostalih predelih cesarstva. _NEWLINE_Sprememba ni prekinila vojne, posebno ne na italijanskih tleh, kjer so se spopadale sinjorije ve\xc4\x8djih mest, katerim so prihajale na pomo\xc4\x8d francoske oziroma \xc5\xa1panske \xc4\x8dete. _NEWLINE_Da je pri\xc5\xa1lo do dejanskega zaklju\xc4\x8dka vojne, je treba pripisati samo vsestranskemu pomanjkanju sredstev. V petin\xc5\xa1estdesetih letih vojskovanja sta \xc5\xa0panija in Francija, kakor tudi ve\xc4\x8dina manj\xc5\xa1ih udele\xc5\xbeencev vojne, izgubili ve\xc4\x8dino svojega premo\xc5\xbeenja, kar jima ni dovoljevalo, da bi oboro\xc5\xbeili novo vojsko. Zaradi tega je bil leta 1559 sklenjen mir v kraju Cateau-Cambr\xc3\xa9sis.'