b'\n_START_ARTICLE_\nSemantika\n_START_PARAGRAPH_\nSemantika oziroma pomenoslovje je veda, ki se za razliko od semiotike ukvarja z nematerialno, tj. pomensko platjo jezikovnega znaka.\n_START_SECTION_\nZgodovina semantike\n_START_PARAGRAPH_\nJezikoslovci se s pomenom dolgo niso samostojno ukvarjali, ker je pomenska plat (nematerialna plat) jezikovnega znaka te\xc5\xbeje dolo\xc4\x8dljiva od materialne plati. Te\xc5\xbeko je dolo\xc4\x8dljiva tudi meja med semantiko in pragmatiko. Poleg tega semiotika za svoje opisovanje uporablja metajezik (ojezik). Pred osamosvojitvijo semantike so se s pomenom ukvarjale: teologija, filozofija, slovaropisje... Bolj premi\xc5\xa1ljeno so nato o pomenu premi\xc5\xa1ljevali znotraj etimologije (zgodovinski razvoj pomena) in dialektologije (razlike pomenov in poimenovanj v besedniih zakladih znotraj posameznih nare\xc4\x8dij). Pristop, ki sta ga za raziskovanje pomena uporabljali etimologija in dialektologija, se imenuje onomaziolo\xc5\xa1ki pristop. Semantika, kot veda, pa za raziskovnje pomena uporablja semaziolo\xc5\xa1ki pristop. S pomenom so se torej za\xc4\x8deli zavestno ukvarjati v okviru zgodovinske slovnice v 19. stoletju. Natan\xc4\x8dneje se je nato s pomenom ukvarjala strukturalisti\xc4\x8da slovnica v prvi polovici 20. stoletja, prve celovitej\xc5\xa1e teorije pomena pa je prinesla v drugi polovici 20. stoletja tvorbeno-pretvorbena slovnica.'