b'\n_START_ARTICLE_\nJanko Stibiel\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdivljenje in delo\n_START_PARAGRAPH_\nRodil se se v slovenski kme\xc4\x8dki dru\xc5\xbeini Antonu in Tereziji Stibiel, rojeni \xc4\x8cermel (ne\xc4\x8dak Ivana Stibiela). V Gorici je kon\xc4\x8dal ljudsko \xc5\xa1olo, 1. in 2. razred gimnazije (1862-1865) ter 2. razreda realke (1865-1867). Nato se je vpisal na navti\xc4\x8dno \xc5\xa1olo na Reki. Po kon\xc4\x8dani navti\xc4\x8dni \xc5\xa1oli je v letih 1870\xe2\x88\x921874 slu\xc5\xbeboval v avstrijski vojni mornarici ter se nato zaposlil pri finan\xc4\x8dni in\xc5\xa1pekciji v Gorici. Ko je leta 1875 v Hercegovini izbruhnila vstaja proti Turkom in se je Srbija pripravljala na vojno, je od\xc5\xa1el tja ter se pridru\xc5\xbeil prostovoljnemu zboru generala \xc4\x90or\xc4\x91a Stratimirovi\xc4\x87a (1822-1908). Ker pa Srbija ni stopila v vojno se je preselil v Bosno v \xc4\x8deto Petra Mrkonji\xc4\x87a, kasnej\xc5\xa1ega srbskega kralja Petra Kara\xc4\x91or\xc4\x91evi\xc4\x87a. Ko je Srbija poleti 1876 napovedala vojno Tur\xc4\x8diji je bil kot pod\xc4\x8dastnik sprejet v redno srbsko vojsko. Po kon\xc4\x8dani vojni je kot \xc4\x8dastnik slu\xc5\xbeil v raznih krajih; v srbsko-bolgarski vojni leta 1885 je bil v bitki pri Slivnici hudo ranjen. Nato je ponovno slu\xc5\xbeil v raznih krajih Srbije in 1912 postal polkovnik; v balkanskih vojnah 1912-1913 je bil poveljnik glavnega stana vrhovnega srbskega poveljstva. Po sklenjenem premirju je 1913 postal poveljnik srbskega oro\xc5\xbeni\xc5\xa1tva; 1914 je z oro\xc5\xbeniki sodeloval pri obrambi Beograda in 1915 pri\xc5\xa1el s srbsko vojsko na otok Krf. Konec leta 1918 je postal pomo\xc4\x8dnik poveljnika Dravske divizijske oblasti v Ljubljani, bil 1919 preme\xc5\xa1\xc4\x8den v Valjevo in 1920 ponovno imenovan za pomo\xc4\x8dnika poveljnika Dravske divizijske oblasti v Ljubljani, kjer je bil nato leta 1921 tudi upokojen._NEWLINE_Stibiel je bil najpomembnej\xc5\xa1i slovenski prostovoljec, ki ga je jugoslovanska misel usmerila na balkanska boji\xc5\xa1\xc4\x8da. Zvez s Slovenijo ni nikoli pretrgal. Od 1876 je objavljal \xc4\x8dlanke v slovenskih \xc4\x8dasopisih, najve\xc4\x8d v So\xc4\x8di in Edinosti. V Srbiji pa je predaval o zgodovini svojega naroda in mladino seznanjal s slovensko pesmijo. Pomemben je njegov spominski \xc4\x8dlanek prijatelju ruskemu generalu Mihailu Dmitrijevi\xc4\x8du Skoboljevu (1843-1882), poveljniku IV. korpusa, ki je vodil napad na tur\xc5\xa1ko trdnjavo Plevno, katera se je nato po dolgotrajnem obleganju 10. decembra 1877 kon\xc4\x8dno vdala.'