b'\n_START_ARTICLE_\nOceanska kotlina\n_START_PARAGRAPH_\nV hidrologiji je lahko oceanska kotlina kjerkoli na Zemlji, ki je zalita z morsko vodo, vendar je geolo\xc5\xa1ko oceanska kotlina velika geolo\xc5\xa1ka kotlina pod morsko gladino. Geolo\xc5\xa1ko, obstajajo tudi druge podvodne geomorfolo\xc5\xa1ke zna\xc4\x8dilnosti, kot so kontinentalne police, globoki oceanski jarki in podmorska gorovja (na primer greben sredi Atlantika in Havajske cesarske podvodne gore), ki se ne \xc5\xa1tejejo za del oceanskih kotlin. Hidrolo\xc5\xa1ko pa oceanske kotline vklju\xc4\x8dujejo spremljevalne kontinentalne police in plitvine ter notranja morja.\n_START_SECTION_\nZgodovina\n_START_PARAGRAPH_\nStarej\xc5\xa1e reference (npr Littlehales 1930)  upo\xc5\xa1tevajo oceanske kotline kot dopolnilo celin, nastale s poznej\xc5\xa1o z erozijo in s sedimenti ki kon\xc4\x8dajo v morskih kotlinah. Ve\xc4\x8d sodobnih virov (npr Floyd 1991)  obravnavajo oceanske kotline bolj kot bazaltne ravnice, kot pa sedimentne usedline, saj se sedimentacija pojavlja najbolj na kontinentalnih policah in ne v geolo\xc5\xa1ko opredeljenih oceanskih bazenih. _NEWLINE_Hidrolo\xc5\xa1ko so nekatere geolo\xc5\xa1ke kotline nad in pod morsko gladino, kot je Maracaibski zaliv v Venezueli, \xc4\x8deprav geolo\xc5\xa1ko ne \xc5\xa1teje med oceanske kotline, saj je na epikontinentalnem pasu in se tvori ob kontinentalni skorji._NEWLINE_Zemlja je edini znani planet v son\xc4\x8dnem sistemu, kjer je hipsografija (grafi\xc4\x8dni prikaz popre\xc4\x8dnih vi\xc5\xa1in in globin na povr\xc5\xa1ini Zemlje) zna\xc4\x8dilna za razli\xc4\x8dne vrste skorje, oceansko skorjo in kontinentalno skorjo.  Oceani pokrivajo 70% zemeljske povr\xc5\xa1ine. Ker oceani le\xc5\xbeijo ni\xc5\xbeje od celin, od nekdaj slu\xc5\xbeijo kot sedimentni bazeni, ki zbirajo usedline erodirane od celin, znanih kot klasti\xc4\x8dni sedimenti, kot tudi usedline iz padavin. Oceanske kotline slu\xc5\xbeijo tudi kot odlagali\xc5\xa1\xc4\x8da za skelete karbonatov in silicijevega dioksida, ki ga izlo\xc4\x8dajo organizmi, kot so koralni grebeni, diatomeje, radiolarije in foraminifere._NEWLINE_Geolo\xc5\xa1ko se lahko oceanska kotlina aktivno spreminja po velikosti ali je lahko relativno, tektonsko neaktivna, odvisno od tega ali gre za gibljivo tektonsko plo\xc5\xa1\xc4\x8do, ki meji z njo. Elementi aktivne - in rasto\xc4\x8de - oceanske kotline vklju\xc4\x8dujejo povi\xc5\xa1anje srednje-oceanskega grebena, spremljevalni abisalni hribi, ki vodijo do abisalnih ravnic. Elementi aktivne oceanske kotline pogosto vklju\xc4\x8dujejo oceanski jarek, povezan s subdukcijsko cono._NEWLINE_Atlantski ocean in Arkti\xc4\x8dni ocean sta dobra primeri aktivnih, rasto\xc4\x8dih oceanskih kotlin, medtem ko se v Sredozemskem morju te kr\xc4\x8dijo. Tihi ocean je tudi aktiven, kr\xc4\x8dijo se oceanske kotline, \xc4\x8deprav ima tudi greben, ki se \xc5\xa1iri in oceanske jarke. Morda najbolj\xc5\xa1i primer neaktivne oceanske kotline je Mehi\xc5\xa1ki zaliv, ki je nastala v \xc4\x8dasu jure in je neaktivna, ampak samo zbira usedlin.  Aleutska kotlina  je \xc5\xa1e en primer relativno neaktivne oceanske kotline. Japonska kotlina v Japonskem morju, ki je nastala v miocenu, je \xc5\xa1e vedno tektonsko aktivna, \xc4\x8deprav so bile nedavne spremembe relativno blage.'