b'\n_START_ARTICLE_\nCiril Jeruzalemski\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdivljenjepis\n_START_PARAGRAPH_\nCiril je bil rojen okoli leta 313 v Jeruzalemu, torej v \xc4\x8dasu, ko je cesar Konstantin dal kr\xc5\xa1\xc4\x8danstvu svobodo. Njegovi star\xc5\xa1i so bili kristjani in so mlademu Cirilu priskrbeli vzorno kr\xc5\xa1\xc4\x8dansko vzgojo. Verjetno se je \xc5\xa1olal pri menihih in tam spoznaval Sveto pismo ter razne cerkvene pisatelje in \xc5\xa1tudiral bogoslovje._NEWLINE_Ko je umrl jeruzalemski \xc5\xa1kof Maksim, je Ciril postal njegov naslednik. V cerkvi Bo\xc5\xbejega groba je Ciril u\xc4\x8dil katehumene in jih s posebnimi katehezami pripravljal na sveti krst. Na sre\xc4\x8do so se te kateheze ohranile do danes in nam dajejo vpogled v versko in liturgi\xc4\x8dno \xc5\xbeivljenje tedanjega \xc4\x8dasa._NEWLINE_Zaradi pravovernosti je pri\xc5\xa1el v spor z arijanci, ki so ga to\xc5\xbeili metropolitu Akaciju Cezarejskemu, da ga je le-ta odstavil ter izgnal iz Jeruzalema. Sinoda v Selevkiji leta 359 mu je vrnila \xc5\xa1kofovske pravice tako, da se je \xc4\x8dez leto dni vrnil v Jeruzalem._NEWLINE_Ko so ga sovra\xc5\xbeniki zopet to\xc5\xbeili pri cesarju v Carigradu, ga je tamkaj\xc5\xa1nja sinoda znova odstavila. Ko je cesar Konstancij na jesen leta 361 umrl in je zavladal cesar Julijan Odpadnik, je Ciril izkoristil nove dolo\xc4\x8dbe in se vrnil v Jeruzalem. V tem \xc4\x8dasu so Judje s pomo\xc4\x8djo cesarja Julijana \xc5\xbeeleli na novo pozidati poru\xc5\xa1eni tempelj. Ciril jih je spomnil na Jezusove besede, da ne bo ostal kamen na kamnu, in jih svaril, a mu niso verjeli. Potres in ogenj sta razdejala, kar so zgradili._NEWLINE_Vendar Cirilovemu trpljenju \xc5\xa1e ni bilo videti konca. Za \xc4\x8dasa cesarja Valensa je bil spet pregnan, ker je preve\xc4\x8d o\xc4\x8ditno nasprotoval arijanizmu. Tokrat je v izgnanstvu pre\xc5\xbeivel enajst let. \xc5\xa0ele leta 381 se je smel dokon\xc4\x8dno vrniti na svoj \xc5\xa1kofovski sede\xc5\xbe. Koncil v Carigradu leta 381, katerega se je udele\xc5\xbeil tudi sam, ga je slovesno priznal za zakonitega \xc5\xa1kofa v Jeruzalemu._NEWLINE_Svoje \xc5\xbeivljenjsko izkustvo je izrazil z besedami: \xc2\xbbNikar se ne sramujmo Gospodovega kri\xc5\xbea, ampak se hvalimo z njim. Ob vsaki prilo\xc5\xbenosti pogumno naredimo s prsti na \xc4\x8delu znamenje kri\xc5\xbea: ko jemo ali pijemo, ko pridemo domov ali ko gremo od doma, preden zaspimo in ko vstanemo, ko hodimo in ko po\xc4\x8divamo.\xc2\xab\n_START_SECTION_\nKateheze\n_START_PARAGRAPH_\nKateheze so Cirilovo najpomembnej\xc5\xa1e delo, ki je nastalo v Jeruzalemu med letoma 345 in 350 in jih delimo na dva dela (1. - 18. in od 19. - 23. kateheze). Uvodna kateheza (\xcf\x80\xcf\x81\xce\xbf\xce\xba\xce\xb1\xcf\x84\xce\xae\xcf\x87\xce\xb7\xcf\x83\xce\xb9\xcf\x82) govori o veliki milosti, ki jo bodo slu\xc5\xa1atelji prejeli ob krstu._NEWLINE_Prva kateheza ponavlja uvodno, druga govori o grehu in kesanju, tretja opisuje u\xc4\x8dinke krsta, \xc4\x8detrta je kratek kompendij glavnih poudarkov o kr\xc5\xa1\xc4\x8danski veri, peta kateheza pa opisuje u\xc4\x8dinkovitost vere. Od 6. do 18. kateheze nam podaja natan\xc4\x8dne komentarje o veroizpovedi, kakr\xc5\xa1ne je podajal svojim katehumenom, ko jih je pripravljal na krst._NEWLINE_Zadnjih pet katehez oziroma navodil (19. - 23.) imenujemo tudi\xc2\xa0\xc2\xbbMistago\xc5\xa1ke kateheze\xc2\xab\xc2\xa0(\xce\xba\xce\xb1\xcf\x84\xce\xb7\xcf\x87\xce\xae\xcf\x83\xce\xb5\xce\xb9\xcf\x82 \xce\xbc\xcf\x85\xcf\x83\xcf\x84\xce\xb1\xce\xb3\xcf\x89\xce\xb3\xce\xb9\xce\xba\xce\xb1\xce\xaf), ker obravnavajo zakramente. 19. in 20. kateheza zopet razlagata obred krsta, 21. govori o birmanju, 22. in 23. pa o sveti evharistiji.\n_START_SECTION_\nDruga dela\n_START_PARAGRAPH_\nPoleg Katehez je Ciril Jeruzalemski napisal \xc5\xa1e pismo cesarju Konstantinu, ohranjeni pa so \xc5\xa1e trije fragmenti pridig in pridiga o ohromelem mo\xc5\xbeu poleg jezera v Betsajdi.\n_START_SECTION_\nSmrt in \xc4\x8de\xc5\xa1\xc4\x8denje\n_START_PARAGRAPH_\nUmrl je 18. marca 386 v Jeruzalemu._NEWLINE_Pape\xc5\xbe Leon XIII. ga je leta 1893 razglasil za cerkvenega u\xc4\x8ditelja.'