b'\n_START_ARTICLE_\nJohann Joachim Winckelmann\n_START_SECTION_\nZgodnje \xc5\xbeivljenje\n_START_PARAGRAPH_\nWinckelmann se je rodil v revni dru\xc5\xbeini v Stendalu v mejni grofiji Brandenburg. Njegov o\xc4\x8de, Martin Winckelmann, je delal kot \xc4\x8devljar, njegova mati, Anna Maria Meyer, je bila h\xc4\x8di tkalca. Njegova zgodnja leta so bila polna stisk, vendar ga je njegovo akademsko zanimanje gnalo naprej. Rektor Stendalske latinske \xc5\xa1ole Esaias Wilhelm Tappert ga je vzel k sebi in ga spodbujal tudi zunaj \xc5\xa1ole. Do konca leta 1735 je obiskoval Stendalsko latinsko \xc5\xa1olo._NEWLINE_Med letoma 1736 do konca septembra 1736 je Winckelmann obiskoval K\xc3\xb6llnische Gymnasium, realko v Berlinu, in do konca 1739 Altst\xc3\xa4dtisches Gymnasium v Salzwedlu. Po Tappertovem posredovanju je leta 1736, ko je bil star 21 let, dobil \xc5\xa1tipendijo in se je vpisal na teologijo na Univerzi v Hallu. Toda ni bil teolog; zanimala ga je gr\xc5\xa1ka klasika. Kmalu je spoznal, da ne bo izvedel tistega, kar ga zanima. Zasebno se je posvetil gr\xc5\xa1ki umetnosti in literaturi ter obiskoval predavanja Alexandra Gottlieba Baumgartna, ki je skoval izraz "estetika"._NEWLINE_Od leta 1741 do leta 1742 je \xc5\xa1tudiral medicino na Jenski univerzi in se u\xc4\x8dil jezike. Od leta 1743 do leta 1748 je bil namestnik ravnatelja gimnazije v Seehausnu v Altmarku, vendar je ugotovil, da delo z otroki ni pravi poklic zanj. Tudi ni bil zadovoljen s pla\xc4\x8dilom: njegova pla\xc4\x8da je bila tako nizka, da je bil odvisen od star\xc5\xa1ev svojih u\xc4\x8dencev, da je dobil brezpla\xc4\x8dne obroke. Prisiljen je bil sprejeti slu\xc5\xbebo u\xc4\x8ditelja v dru\xc5\xbeini sodnega izvr\xc5\xa1itelja Lamprechta v Hadmerslebnu, kjer je bil od poletja 1742 do pomladi 1743. Zaljubil se je v lepega Lamprechtovega sina. To je bila ena njegovih \xc5\xa1tevilnih neizpolnjenih ljubezni v njegovem \xc5\xbeivljenju. Njegovo navdu\xc5\xa1enje za mo\xc5\xa1ke je izhajalo iz ob\xc4\x8dudovanja gr\xc5\xa1kega in rimskega kiparstva.   _NEWLINE__NEWLINE_Iz Winckelmannovih pisem je o\xc4\x8ditno, da so bila \xc5\xa1tudijska leta in delo u\xc4\x8ditelja zanj tlaka in preizku\xc5\xa1nja, saj je zraven \xc5\xa1tudiral filologijo, filozofijo in zgodovino. Odlomki iz pisem so shranjeni na njegovem posestvu v Francoski narodni knji\xc5\xbenici (Biblioth\xc3\xa8que nationale de France) v Parizu.\n_START_SECTION_\nVon B\xc3\xbcnauvov knji\xc5\xbeni\xc4\x8dar\n_START_PARAGRAPH_\nLeta 1748 je Winckelmann pisal grofu Heinrichu von B\xc3\xbcnauu: "... majhen pomen se pripisuje gr\xc5\xa1ki literaturi, ki sem se ji posvetil, kolikor sem mogel, ker so dobre knjige tako redke in drage". V istem letu je bil Winckelmann imenovan za sekretarja von B\xc3\xbcnavove knji\xc5\xbenice v N\xc3\xb6thnitzu v bli\xc5\xbeini Dresdna. Knji\xc5\xbenica je vsebovala okrog 40.000 zvezkov. Winckelmann je prebral Homerja, Herodota, Sofokla, Ksenofonta in Platona, toda v N\xc3\xb6thnitzu je na\xc5\xa1el tudi dela znanih pisateljev razsvetljenstva, kot sta Voltaire in Montesquieu. Zanj je bilo veliko olaj\xc5\xa1anje, ko je lahko pustil za seboj \xc5\xa1partansko vzdu\xc5\xa1je Prusije. Glavna Winckelmannova naloga je bila pomo\xc4\x8d von B\xc3\xbcnauu pri pisanju knjige o Svetem rimskem cesarstvu in zbiranju gradiva. Ve\xc4\x8dkrat je obiskal zbirke starin v Dresdnu, a je njegov opis najbolj\xc5\xa1ih slik ostal nedokon\xc4\x8dan. S tamkaj\xc5\xa1njimi zakladi, kljub temu da so pri njem prebudili mo\xc4\x8dno zanimanje za umetnost, se je poglobila njegova povezava z razli\xc4\x8dnimi umetniki, predvsem slikarjem Adamom Friedrichom Oeserjem (1717\xe2\x80\x931799) \xe2\x80\x93 Goethejev prihodnji prijatelj in vplivne\xc5\xbe \xe2\x80\x93, ki je Winckelmanna spodbujal k \xc5\xa1tudiju estetike (Winckelmann je nato mo\xc4\x8dno vplival na Johanna Wolfganga von Goetheja). _NEWLINE_Leta 1755 je Winckelmann objavil  Gedanken \xc3\xbcber die Nachahmung der griechischen Werke in der Malerei und Bildhauerkunst (Misli o posnemanju gr\xc5\xa1kih del v slikarstvu in kiparstvu), ki sta mu sledila navidezen napad na delo in obramba na\xc4\x8del nominalnega nepristranskega kritika. Delo namre\xc4\x8d prvi\xc4\x8d vsebuje nauk, ki ga je nato \xc5\xa1e razvil, o idealu "plemenite preprostosti in mirne veli\xc4\x8dine" (edle Einfalt und stille Gr\xc3\xb6\xc3\x9fe), in dokon\xc4\x8dno trditev, da je "eden od na\xc4\x8dinov za nas, da postanemo veliki, morda neponovljivi, posnemanje antike". Delo je bilo ob\xc4\x8dudovano ne le zaradi idej, ampak tudi zaradi literarnega sloga. Winckelmann je postal znan in je do\xc5\xbeivel \xc5\xa1tevilne ponatise in bil kmalu preveden v franco\xc5\xa1\xc4\x8dino. V Angliji so njegovi pogledi spodbudili razpravo v 1760-ih in 1770-ih, a je bila omejena na umetni\xc5\xa1ke kroge: Henry Fuseli je prevod Reflections on the Painting and Sculpture of the Greek (Razmi\xc5\xa1ljanja o slikarstvu in kiparstvu Grkov) objavil leta 1765, vendar besedilo ni na\xc5\xa1lo dovolj bralcev, da bi upravi\xc4\x8dil drugo izdajo.\n_START_SECTION_\nRim\n_START_PARAGRAPH_\nLeta 1751 je pape\xc5\xa1ki nuncij in prihodnji Winckelmannov delodajalec Alberico Archinto obiskal N\xc3\xb6thnitz in leta 1754 se je Winckelmann pridru\xc5\xbeil katoli\xc5\xa1ki cerkvi. Goethe je trdil, da je bil Winckelmann pogan, a mu je sprememba odprla vrata pape\xc5\xa1ke knji\xc5\xbenice. Na podlagi Gedanken \xc3\xbcber die Nachahmung der Griechischen Werke mu je Avgust III., kralj Poljske in sa\xc5\xa1ki volilni knez, odobril pokojnino v vi\xc5\xa1ini 200 tolarjev, tako da je lahko nadaljeval \xc5\xa1tudij v Rimu._NEWLINE_Winckelmann je prispel v Rim novembra 1755. Njegova prva naloga je bila opisati kipe na Cortile del Belvedere (Belvederskem dvori\xc5\xa1\xc4\x8du): Apolona Belvederskega, Laokoontove skupine, tako imenovani Antinoj, in Belvederski torzo, ki so po njegovem mnenju izra\xc5\xbeali "izredno popolnost anti\xc4\x8dnih kipov". _NEWLINE_Prvotno naj bi Winckelmann s pomo\xc4\x8djo nepovratnih sredstev iz Dresdna v Italiji ostal le dve leti, vendar je izbruh sedemletne vojne (1756\xe2\x80\x931763) spremenil njegove na\xc4\x8drte. Imenovan je bil za knji\xc5\xbeni\xc4\x8darja kardinala Passioneia, ki je bil navdu\xc5\xa1en nad njegovo lepo gr\xc5\xa1ko pisavo. Winckelmann je bil tudi knji\xc5\xbeni\xc4\x8dar kardinala Archinta. Kardinal Passionei ga je zelo podpiral. Po njuni smrti se je Winckelmann zaposlil kot knji\xc5\xbeni\xc4\x8dar v hi\xc5\xa1i kardinala Alessandra Albanija, ki je imel veli\xc4\x8dastno zbirko starin v vili pri Porti Salarii._NEWLINE_S pomo\xc4\x8djo svojega novega prijatelja,  ki je bil slikar Anton Raphael Mengs (1728\xe2\x80\x931779), s katerim je najprej \xc5\xbeivel v Rimu, se je Winckelmann posvetil \xc5\xa1tudiju rimske antike in postopoma pridobil neprimerljivo znanje starodavne umetnosti. Njegova metoda skrbnega opazovanja mu je omogo\xc4\x8dila, da prepoznal rimske kopije gr\xc5\xa1ke umetnosti, kar je bilo takrat nenavadno, rimska kultura se je zdela kon\xc4\x8dni dose\xc5\xbeek antike. S pomo\xc4\x8djo Mengsa so bile Winckelmannove ideje prepoznane v umetnosti in so se \xc5\xa1irile po Evropi. ("Za nas je edini na\xc4\x8din, da postanemo veliki, neponovljivi, \xc4\x8de je le mogo\xc4\x8de, posnemanje Grkov," je Winckelmann zapisal v Mislih o posnemanju gr\xc5\xa1kih del v slikarstvu in kiparstvu. S posnemanjem ni mislil kopiranja: " ... kaj je posnemanje, \xc4\x8de ravna\xc5\xa1 z razlogom, lahko prevzame\xc5\xa1 drugo obliko, kot je bila, in postane tvoja"). Neoklasicisti\xc4\x8dni umetniki so posku\xc5\xa1ali o\xc5\xbeiviti duha in oblike stare Gr\xc4\x8dije in Rima. Prispevek Mengsa je bil precej\xc5\xa1en, saj je takrat veljal za najve\xc4\x8djega \xc5\xbeive\xc4\x8dega slikarja. Francoski slikar Jacques-Louis David je sre\xc4\x8dal Mengsa v Rimu (1775\xe2\x80\x931780) in spoznal Winckelmannovo umetni\xc5\xa1ko teorijo. Ko je bil Winckelmann v Rimu, je  sre\xc4\x8dal \xc5\xa1kotskega arhitekta Roberta Adama, ki je pod njegovim vplivom postal vodilni zagovornik neoklasicizma v arhitekturi. Winckelmannove ideale so pozneje spoznali v Angliji prek reprodukcij delavnice Etruria Josiaha Wedgwooda (1782)._NEWLINE_Leta 1760 je iz\xc5\xa1lo Winckelmannovo delo Description des pierres grav\xc3\xa9es du feu Baron de Stosch, leta 1762 njegova Anmerkungen \xc3\xbcber die Baukunst der Alten (Razmi\xc5\xa1ljanja o arhitekturi antike), ki so vklju\xc4\x8devala opis templjev v Pestumu. Leta 1758 in 1762 je obiskal Neapelj, da bi opazoval arheolo\xc5\xa1ka izkopavanja v Pompejih in Herkulaneumu.  "Kljub povezavi z Albanijem se je Winckelmann izogibal sen\xc4\x8dnemu svetu umetnosti trgovanja, ki bi ogrozil znanstveni ugled tako briljantnih in veliko manj sistemati\xc4\x8dnih starinoslovcev, kot sta Francesco Ficoroni in baron Stosch." Winckelmannova rev\xc5\xa1\xc4\x8dina je morda bila odlo\xc4\x8dilna, trgovina s starinami je bila draga in \xc5\xa1pekulativna igra. Leta 1763 ga je z Albanijevim posredovanjem Klemen XIII. imenoval za prefekta starin._NEWLINE_Od leta 1763, pri \xc4\x8demer je ohranil svoj polo\xc5\xbeaj z Albanijem, je Winckelmann deloval kot prefekt starin (Prefetto delle Antichit\xc3\xa0) in pisar (Scriptor linguae teutonicae) v Vatikanu. Winckelmann je spet obiskal Neapelj leta 1765 in 1767 ter za volilnega kneza in sa\xc5\xa1kega princa napisal Briefe an Bianconi (Pisma Bianconiju), ki so bili objavljena 11 let po njegovi smrti v knjigi Antologia romana (Rimska antologija). _NEWLINE_Winckelmann je prispeval razli\xc4\x8dne eseje za Knji\xc5\xbenico za lepe vede (Bibliothek der sch\xc3\xb6nen Wissenschaften); leta 1766 je objavil svoje delo Versuch einer Allegorie (Poskus alegorije). Pomembnej\xc5\xa1e je bilo delo z naslovom Monumenti antichi inediti (Neobjavljeni anti\xc4\x8dni spomeniki), 1767\xe2\x80\x931768, s predgovorom Trattato preliminare, v katerem je njegov splo\xc5\xa1ni oris zgodovine umetnosti. Priloge v tem delu so predstavitve predmetov, ki so bile napa\xc4\x8dno pojasnjeni ali sploh niso bile razlo\xc5\xbeeni. Winckelmannova pojasnila so bila izjemno koristna za prihodnjo arheolo\xc5\xa1ko znanost, saj jih prikazuje z opazovalno metodo, ki je vir navdiha mnogih umetni\xc5\xa1kih del in naj bi bila povezana z rimsko zgodovino, ki ima podlago v Homerju.\n_START_SECTION_\nMojstrovine\n_START_PARAGRAPH_\nWinckelmannova mojstrovina je Geschichte der Kunst des Alterthums (Zgodovina umetnosti starega veka), objavljena leta 1764. Kmalu je bila prepoznana kot trajni prispevek k evropski literaturi. V tem delu "je bil Winckelmannov najpomembnej\xc5\xa1i in trajen dose\xc5\xbeek izdelati temeljit, celovit in razumljiv kronolo\xc5\xa1ki opis vse anti\xc4\x8dne umetnosti, tudi egip\xc4\x8danske in etru\xc5\xa1\xc4\x8danske". To je bilo prvo delo, ki je opredelilo umetnost civilizacij, organsko rast, zrelost in upad. To je njegova zgodba o kulturnih dejavnikih, kot so podnebje, svoboda in obrt. Winckelmann opredeljuje zgodovino gr\xc5\xa1ke umetnosti in Gr\xc4\x8dije. Predstavlja \xc5\xbeare\xc4\x8do sliko politi\xc4\x8dnih, socialnih in intelektualnih razmer, za katere je bil prepri\xc4\x8dan, da so urejene za spodbujanje ustvarjalnih dejavnosti v anti\xc4\x8dni Gr\xc4\x8diji._NEWLINE_Temeljna ideja Winckelmannovih umetnostnih teorij je, da je konec umetnosti v lepoti in da je ta namen mogo\xc4\x8de dose\xc4\x8di le, \xc4\x8de so posamezne ter zna\xc4\x8dilne lastnosti strogo podrejene splo\xc5\xa1nemu umetnikovemu sistemu. Pravi umetnik izbere iz narave pojave, primerne za njegov namen, in jih kombinira s svojo domi\xc5\xa1ljijo, ustvarja idealen tip, ohranja normalna razmerja, zato posamezni deli, kot so mi\xc5\xa1ice in \xc5\xbeile, ne smejo prekiniti skladnosti splo\xc5\xa1nih obrisov.\n_START_SECTION_\nSmrt\n_START_PARAGRAPH_\nLeta 1768 je Winckelmann potoval na sever \xc4\x8dez Alpe, vendar je bil na Tirolskem potrt in se je odlo\xc4\x8dil, da se vrne v Italijo. Njegov prijatelj, kipar in restavrator Bartolomeo Cavaceppi ga je prepri\xc4\x8dal, da je potoval v M\xc3\xbcnchen in na Dunaj, kjer ga je z veliko \xc4\x8dastjo sprejela Marija Terezija. Na poti nazaj ga je 8. junija 1768 v Trstu v hotelski postelji umoril sopotnik z imenom Francesco Arcangeli zaradi medalje, ki mu jo je dala Marija Terezija. Arcangeli je mislil, da je bil le un uomo di poco conto (\xc4\x8dlovek z malo denarja). Arcangeli je bil usmr\xc4\x8den \xc4\x8dez en mesec s posebnim kolesom za lomljenje kosti._NEWLINE_Winckelmann je bil pokopan na pokopali\xc5\xa1\xc4\x8du tr\xc5\xbea\xc5\xa1ke stolnice. Domenico Rosetti in Cesare Pagnini sta opisala zadnji teden Winckelmannovega \xc5\xbeivljenja; Heinrich Alexander Stoll je prevedel italijansko delo v nem\xc5\xa1\xc4\x8dino z naslovom Mordakte Winckelmann.\n_START_SECTION_\nKriti\xc4\x8dni odziv in vpliv\n_START_PARAGRAPH_\nWinckelmannovo pisanje je klju\xc4\x8dnega pomena za razumevanje sodobnih evropskih odkritij anti\xc4\x8dne (v\xc4\x8dasih idealizirane) Gr\xc4\x8dije, neoklasicizma in nauka o umetnosti kot posnemanja (Nachahmung). Mimeti\xc4\x8dna narava umetnosti, ki posnema, a ne samo kopira, kot to razlaga Winckelmann, je osrednjega pomena za razlago razsvetljenstva klasi\xc4\x8dnega idealizma. Winckelmann je prvi, ki je mo\xc4\x8dno vplival na preoblikovanje okusa v poznem 18. stoletju._NEWLINE_Winckelmannova \xc5\xa1tudija Sendschreiben von den Herculanischen Entdeckungen (Pismo o odkritju Herkulaneuma) je bila objavljena leta 1762, \xc4\x8dez dve leti pa Nachrichten von den neuesten Herculanischen Entdeckungen (Poro\xc4\x8dilo o najnovej\xc5\xa1ih odkritjih v Herkulaneumu). Iz njiju so znanstveniki dobili prve prave informacije o izkopavanjih v Pompejih._NEWLINE_Njegovo glavno delo Geschichte der Kunst des Alterthums (Zgodovina umetnosti starega veka), 1764, je mo\xc4\x8dno vplivala na sodobne poglede ve\xc4\x8dvredne gr\xc5\xa1ke umetnosti. Leta 1766 je bilo prevedeno v franco\xc5\xa1\xc4\x8dino, nato v angle\xc5\xa1\xc4\x8dino in italijan\xc5\xa1\xc4\x8dino. Med drugimi je tudi Gotthold Ephraim Lessing mnoge ideje v svojem Laokoontu (1766) utemeljil na Winckelmannovih pogledih o skladnosti in izra\xc5\xbeanju v vizualni umetnosti._NEWLINE_V svojih zgodovinskih delih Winckelmann uporablja ne le dela umetnosti, ki jih je sam \xc5\xa1tudiral, ampak tudi razpr\xc5\xa1ena poro\xc4\x8dila o tej temi pri anti\xc4\x8dnih pisateljih; njegovo \xc5\xa1iroko znanje in \xc5\xbeiva domi\xc5\xa1ljija sta mu omogo\xc4\x8dila, da je dal \xc5\xa1tevilne uspe\xc5\xa1ne predloge za obdobja, za katera je malo neposrednih informacij. Dosegljivim umetni\xc5\xa1kim delom se je podrobno posvetil. Veliko njegovih sklepov na podlagi nezadostnih dokazov o rimskih kopijah bi bilo treba spremeniti ali zamenjati s poznej\xc5\xa1imi raziskavami. Za Winckelmannove sodobnike je pri\xc5\xa1el kot razodetje in nanje je zelo vplival.'