b'\n_START_ARTICLE_\nPierre Ramond\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdivljenje\n_START_PARAGRAPH_\nRamond je najprej \xc5\xa1tudiral strojni\xc5\xa1tvo na Kolid\xc5\xbeu Newark. Doktoriral je iz fizike na Univerzi v Syracusi (New York, ZDA) pod Bala\xc4\x8dandranovim mentorstom. Pozneje je delal na Univerzi Yale. Najprej kot predavatelj, nato pa od 1973 do 1976 kot profesor. Pozneje je bil na Kalifornijskem tehnolo\xc5\xa1kem in\xc5\xa1titutu (Caltech). Leta 1980 je postal tudi profesor fizike na Univerzi Floride. Od leta 1999 je zaslu\xc5\xbeni profesor univerze. Je predstojnik In\xc5\xa1tituta za osnovno teorijo (IFT) Oddelka za fiziko floridske univerze.\n_START_SECTION_\nDelo\n_START_PARAGRAPH_\nIgral je pomembno vlogo pri razvoju teorije superstrun. Neodvisno od francoskega teoreti\xc4\x8dnega fizika Andr\xc3\xa9a Neveua (rojen 1946) in ameri\xc5\xa1kega fizika Johna Henryja Schwarza (rojen 1941) je razvil prvo teorijo strun za fermione. Pozneje se je ukvarjal tudi s teorijo velikega poenotenja.\n_START_SECTION_\nPriznanja\n_START_PARAGRAPH_\nJe \xc4\x8dlan Ameri\xc5\xa1kega fizikalnega dru\xc5\xa1tva. Prejel je medaljo Oskarja Kleina, ki jo podeljujeta \xc5\xa0vedska kraljeva akademija znanosti in Univerza v Stockholmu. Leta 2015 je prejel Heinemanovo nagrado za matemati\xc4\x8dno fiziko.'