b"\n_START_ARTICLE_\nCarl Humann\n_START_SECTION_\nZgodnja leta\n_START_PARAGRAPH_\nHumann, \xc5\xa1olan \xc5\xbeelezni\xc5\xa1ki in\xc5\xbeenir in prizadeven \xc5\xa1tudent arhitekture, je najprej sodeloval pri izgradnji \xc5\xbeeleznice Bergisch-M\xc3\xa4rkische v Severnem Porenju-Vestfalija, ta polo\xc5\xbeaj je dobil ob pomo\xc4\x8di starej\xc5\xa1ega brata Franza, ki je tam delal. Kasneje je obiskoval Gradbeno akademijo v Berlinu. Ker je zbolel za tuberkulozo, je iskal toplej\xc5\xa1e podnebje, zato se je preselil v takratno Osmansko cesarstvo in se ustalil v Carigradu. Sodeloval je pri izkopavanjih na otoku Samosu, pri \xc4\x8demer se je pridru\xc5\xbeil svojemu bratu Franzu, ki je delal na Herajonovem sveti\xc5\xa1\xc4\x8du, gradil pala\xc4\x8de in leta 1864 potoval po Palestini po nalogu Osmanskega cesarstva. Izdelal je natan\xc4\x8dne zemljevide tega obmo\xc4\x8dja. Ob delu nadzornika za \xc5\xbeelezni\xc5\xa1ke in cestne gradbene oddelke je pridobil poznavanje ru\xc5\xa1evin klasi\xc4\x8dnega obdobja ter razvil obse\xc5\xbeno mre\xc5\xbeo stikov in poznanstev._NEWLINE_Nikoli ni \xc5\xa1tudiral arheologije ali pridobil vi\xc5\xa1je izobrazbe s tega podro\xc4\x8dja, predstavljal je arheologa 19. stoletja, podobnega Heinrichu Schliemannu in Wilhelmu D\xc3\xb6rpfeldu. Bil je predstavnik generacije grobih in pripravljenih pionirjev, ki so razvili odpor do\xc2\xa0\xc2\xbbfilologov\xc2\xab\xc2\xa0in so se zaradi po\xc4\x8dasnega in previdnega pristopa do izkopavanj zlahka ujezili. Po drugi strani pa je Humann vzpostavil obse\xc5\xbeno mre\xc5\xbeo stikov po celotnem Osmanskem cesarstvu, z lokalnimi uradniki in delavci, ki so mu dali vzdevek\xc2\xa0\xc2\xbbpodkralj Male Azije\xc2\xab, in pridobil spo\xc5\xa1tovanje direktorja tur\xc5\xa1kih muzejev Osmana Hamdi Beya.\n_START_SECTION_\nPergamon\n_START_PARAGRAPH_\nOd 1867 do 1873 je nadziral gradnjo cest v Anatoliji. Kot del svoje priprave je obiskal pozimi 1864/65 mesto anti\xc4\x8dnega Pergamona. Na tem zgodovinskem mestu je izkoristil svoj vpliv, da bi ustavil uni\xc4\x8denje delno odkritih marmornih ru\xc5\xa1evin. \xc4\x8ceprav je \xc5\xbee pokazal veliko zanimanje za za\xc4\x8detek izkopavanja na tem obmo\xc4\x8dju, je moral po\xc4\x8dakati na uradno podporo Berlina._NEWLINE_Nazadnje je leta 1878 dobil podporo direktorja berlinskega muzeja kipov in finan\xc4\x8dno podporo Alexandra Conzeja ter uradna dovoljenja osmanske vlade, ki so omogo\xc4\x8dila za\xc4\x8detek izkopavanj septembra tistega leta. Med za\xc4\x8detnimi deli so odkrili velik del umetni\xc5\xa1ko izjemno dragocenega friza oltarja in \xc5\xa1tevilne skulpture. Po tem uspehu sta bili opravljeni druga in tretja misija v letih 1880-1881 in 1883-1886 (s pomo\xc4\x8djo Wilhelma D\xc3\xb6rpfelda). Najdbe so v dogovoru z osmansko vlado postale last nem\xc5\xa1kih arheologov in so bile prepeljane v zabojih na obalo, natovorjene na ladje nem\xc5\xa1ke mornarice in prenesene v Berlin._NEWLINE_V Nem\xc5\xa1kem cesarstvu so najdbe velikega oltarja, ki je bil eden najbolj\xc5\xa1ih primerkov helenisti\xc4\x8dnega kiparstva, vzbudile pozornost in prinesle Humannu takoj\xc5\xa1njo slavo. V nacionalisti\xc4\x8dnem vzdu\xc5\xa1ju tistega \xc4\x8dasa so najdbe zbudile mo\xc4\x8dan ob\xc4\x8dutek ponosa, zlasti kot nekaj, kar je konkuriralo frizu Partenona v Londonskem Britanskem muzeju.\n_START_SECTION_\nPoznej\xc5\xa1e odprave\n_START_PARAGRAPH_\nHumann je kasneje v imenu Pruske akademije znanosti naredil posnetke anti\xc4\x8dnih arheolo\xc5\xa1kih najdi\xc5\xa1\xc4\x8d Angore, tako v zgornjem Evfratu kakor tudi v severni Siriji. Leta 1882 je opravil izkopavanja za Nem\xc5\xa1ko vzhodno dru\xc5\xa1tvo v Sam'ali (hetitsko Yadiya, sodobni Zincirli). Leta 1884 je postal direktor oddelka Kraljevega muzeja v Berlinu, odgovoren za vse pruske arheolo\xc5\xa1ke ekspedicije na Bli\xc5\xbenjem vzhodu, vendar je obdr\xc5\xbeal svojo rezidenco v Smirni, da bi za\xc5\xa1\xc4\x8ditil interese kraljevskih muzejev na tem obmo\xc4\x8dju._NEWLINE_\xc5\xa0e naprej je delal in \xc5\xa1iril svoje raziskave v Smirni ter postal svetovno znan kot gostitelj tujcev na tem obmo\xc4\x8dju. Junija in julija 1887 je delal na mestu Hierapolis. Leta 1888 je usmeril nadaljnja izkopavanja v Sam'ali in poskusno izkopavanje v Trallesu (sodobni Aydin). Med letoma 1891 in 1893 je opravil izkopavanja, ki so pripeljala do odkritja Magnezije na Maeandru, in kasnej\xc5\xa1e ekspedicije v Priene (1895) ter z Ottom Benndorfom v Efez (1895).\n_START_SECTION_\nOsebno \xc5\xbeivljenje\n_START_PARAGRAPH_\nCarl Humann se je leta 1874 poro\xc4\x8dil z Louise Werner in imel z njo dva otroka: Mario (1875-1971), ki se je leta 1901 poro\xc4\x8dila z arheologom Friedrichom Sarrejem, in Hansa (1878-1933), ki je postal mornari\xc5\xa1ki \xc4\x8dastnik, voja\xc5\xa1ki ata\xc5\xa1e, diplomat in poslovne\xc5\xbe._NEWLINE_Carl Humann je umrl 12. aprila 1896 in je bil pokopan na katoli\xc5\xa1kem pokopali\xc5\xa1\xc4\x8du v Izmirju. Njegove posmrtne ostanke so leta 1967 prestavili na Pergamon, takoj ju\xc5\xbeno od oltarja._NEWLINE_Poprsje Carla Humanna je ustvaril Adolf Br\xc3\xbctt leta 1901, hkrati z dograditvijo Siegesallee (aleje zmagovalcev) in odprtjem Pergamonovega muzeja v Berlinu. Replika tega poprsja je v Kaiser-Otto-Platzu v Steeleu, medtem ko sta po arheologu poimenovana Carl-Humann-Gynasium v Essnu in Carl-Humann-Schule v Berlinu. Kljub vsem hvalnicam, ki jih je Humann prejel v \xc4\x8dasu svojega \xc5\xbeivljenja in posthumno, nikoli ni postal polnopraven \xc4\x8dlan In\xc5\xa1tituta za arheolo\xc5\xa1ko korespondenco, ta ga je sprejel le kot 'arhitekta'."