b'\n_START_ARTICLE_\nVladimir Martelanc (u\xc4\x8ditelj)\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdivljenje in delo\n_START_PARAGRAPH_\nRodil se je v tr\xc5\xbea\xc5\xa1kem predmestju Lonjer v dru\xc5\xbeini u\xc4\x8ditelja Franca in gospodinje Katarine Martelanc rojene Grlica. Mladost je pre\xc5\xbeivljal na Proseku, osnovno \xc5\xa1olo je obiskoval v Trstu, u\xc4\x8ditelji\xc5\xa1\xc4\x8de za\xc4\x8del v Gorici in ga leta 1920 kon\xc4\x8dal v Mariboru. Pou\xc4\x8deval je Kri\xc5\xbeu, na Proseku, Barkovljah (1920-1922) in v Budanjah pri Ajdov\xc5\xa1\xc4\x8dini (1922-1928). V Vipavski dolini je vodil pevske zbore in se ukvarjal s \xc4\x8debelarstvom. Avgusta 1928 so ga fa\xc5\xa1isti\xc4\x8dne oblasti aretirale in obto\xc5\xbeile, da je po\xc5\xbeigal italijanske otro\xc5\xa1ke vrtce in \xc5\xa1ole. Po 73 dneh so ga izpustili in postavili pod strogi policijski nadzor. Ko je zvedel, da mu grozi ponovna aretacija se je z \xc5\xbeeno odselil v Kraljevino Jugoslavijo. Tu je pou\xc4\x8deval v \xc4\x8cepljah pri Starem trgu ob Kolpi (1929-1933). V Beli krajini je postal vodilni \xc4\x8debelar z nad 200 panji. Napravil je izpit za \xc4\x8debelarskega u\xc4\x8ditelja in nadaljeval s \xc4\x8debelarsko prosvetno dejavnostjo, prirejal te\xc4\x8daje, razstave in predaval po vsej dr\xc5\xbeavi. Po okupaciji se je takoj pridru\xc5\xbeil Osvobodilni fronti, organiziral tiskarsko dejavnost in zalagal partizane s propagandnim materialom. Leta 1942 so ga fa\xc5\xa1isti\xc4\x8dne oblasti s \xc5\xa1e drugimi belokranjskimi u\xc4\x8ditelji poslale v internacijo v tabori\xc5\xa1\xc4\x8de Monigo v bli\xc5\xbeini Trsta. Tudi v tabori\xc5\xa1\xc4\x8du ni miroval, zato so ga poslali pred voja\xc5\xa1ko sodi\xc5\xa1\xc4\x8de v Ljubljano. Po dveh procesih je te\xc5\xbeko zbolel, pred italijansko kapitulacijo so ga poslali domov v \xc4\x8crnomelj. Po okrevanju je postal referent za \xc4\x8debelarstvo pri okro\xc5\xbeni gospodarski komisiji. Marca 1944 so na njegovo pobudo sprejeli \xc4\x8debelarski pravilnik o oddaji medu za potrebe narodnoosvobodilne borbe in o pospe\xc5\xa1evanju \xc4\x8debelarstva. Po osvoboditvi je bil v Ajdov\xc5\xa1\xc4\x8dini \xc5\xa1olski nadzornik (1945-1947), u\xc4\x8ditelj v \xc4\x8crnomlju (1947-1949) in Ljubljani (1949-1956). Po upokojitvi 1956 je nadaljeval s pou\xc4\x8devanjem na \xc4\x8debelarski \xc5\xa1oli, veliko predaval, prirejal \xc4\x8debelarske te\xc4\x8daje in pisal strokovne \xc4\x8dlanke. Za \xc4\x8debelarske zasluge je prejel najvi\xc5\xa1je \xc4\x8debelarsko odlikovanje red Antona Jan\xc5\xa1e I. stopnje, za pomo\xc4\x8d med vojno pa red zaslug za ljudstvo s srebrno zvezdo.'