b'\n_START_ARTICLE_\nConrad Stanton Babcock mlaj\xc5\xa1i\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdivljenjepis\n_START_PARAGRAPH_\nLeta 1921 je vstopil v Voja\xc5\xa1ko akademijo ZDA, kjer je leta 1925 tudi diplomiral in postal drugi poro\xc4\x8dnik v konjenici. Sprva je bil dodeljen 11. konjeni\xc5\xa1kemu polku, kjer se je izkazal kot jaha\xc4\x8d in bil posledi\xc4\x8dno dodeljen nacionalni reprezentanci ZDA za olimpijske igre leta 1936._NEWLINE_Podiplomski \xc5\xa1tudij je opravil na In\xc5\xa1titutu za daljnovzhodne \xc5\xa1tudije, nakar pa je bil za \xc5\xa1tiri leta poslan v Tokio kot uradni prevajalec in pomo\xc4\x8dnik voja\xc5\xa1kega ata\xc5\xa1eja. Ob izbruhu druge svetovne vojne je bil z drugimi ameri\xc5\xa1kimi diplomati interniran; diplomati so bili junija 1942 vrnjeni v ZDA. Tam je ostal nekaj \xc4\x8dasa, nato pa bil za eno leto poslan v \xc5\xa1tab Douglasa MacArthurja, kjer je bil izvr\xc5\xa1ni obve\xc5\xa1\xc4\x8devalni \xc4\x8dastnik (G-2), nato pa je postal glavni na\xc4\x8drtovalec Kopenske vojske ZDA v Komiteju skupnih vojnih na\xc4\x8drtov (Joint War Plans Committee) v sestavi Zdru\xc5\xbeenega \xc5\xa1taba Oboro\xc5\xbeenih sil ZDA (Joint Chiefs of Staff). Leta 1945 je bil dodeljen 3. marinski diviziji, s katero se je udele\xc5\xbeil bitke za Okinavo, med katero je bil ranjen; do konca vojne je bil v okrevanju._NEWLINE_Po vojni je postal \xc4\x8dlan Daljnovzhodne komisije, mednarodnega organa za okupacijo Japonske. V letih 1947-48 je bil tudi poveljnik 7. konjeni\xc5\xa1kega polka, ki je bil del okupacijskih sil na Japonskem, in v letih 1949-50 je bil namestnik na\xc4\x8delnika \xc5\xa1taba generala MacArthurja. Pozneje je postal predstavnik Oddelka za obrambo (Defense Department) pri glavnemu ameri\xc5\xa1kemu pogajalcu Johnu Dullesu, ki je bil odgovoren za pogajanja z vsemi dr\xc5\xbeavami, ki so bila v vojni z Japonsko. Po podpisu sanfranci\xc5\xa1ke mirovne pogodbe leta 1951 je zaklju\xc4\x8dil svojo kariero na Japonskem; imenovan je bil za voja\xc5\xa1kega in politi\xc4\x8dnega svetovalca stalnega predstavnika ZDA pri OZN._NEWLINE_Potem ko je bil leta 1954 povi\xc5\xa1an v \xc4\x8din brigadnega generala (isti \xc4\x8din, kot sta ga imela njegov o\xc4\x8de in stari o\xc4\x8de), je bil poslan v Korejo kot namestnik poveljnika 7. pehotne divizije. Istega leta se je vrnil nazaj v ZDA, saj je bil dodeljen Dr\xc5\xbeavnemu oddelku (State Department), kjer je postal svetovalec Misije ZDA pri OZN in namestnik Henryja C. Lodga, vodje misije. Leta 1955 je bil poslan v Nem\xc4\x8dijo, kjer je postal namestnik poveljnika 2. oklepne divizije. Naslednje leto je bil povi\xc5\xa1an v generalmajorja in postal poveljnik divizije; na tem polo\xc5\xbeaju je ostal do leta 1957, ko je postal na\xc4\x8delnik Voja\xc5\xa1ke podporno-svetovalne skupine (U.S. Military Assistance Advisory Group) v Parizu. Tu je ostal dve leti, nato pa je leta 1959 prevzel poveljstvo 8. korpusa; zaradi predhodnega sodelovanja s Francozi ga je predsednik Francije Charles de Gaulle zaprosil, da je bil njegov pribo\xc4\x8dnik med obiskom ZDA. Naslednje leto (1960) je direktor Razvojne ekipe skupnega oro\xc5\xbeja (Mutual Weapons Development Team), ameri\xc5\xa1ke misije pri Natu v Parizu; na tem polo\xc5\xbeaju je ostal skoraj vse do upokojitve julija 1961._NEWLINE_Po kon\xc4\x8danju voja\xc5\xa1ke kariere je sprejel mesto vi\xc5\xa1jega analitika programa obrambnega ocenjevanja v sklopu Stanfordskega raziskovalnega in\xc5\xa1tituta (Stanford Research Institute), dana\xc5\xa1nji SRI International. Pozneje je bil direktor oddelka operativne tehnologije in pomo\xc4\x8dnik predsednika SRI.'