b'\n_START_ARTICLE_\nAnde\xc5\xa1ki\n_START_PARAGRAPH_\nAnde\xc5\xa1ki, Ande\xc5\xa1ko-Meranski, grofje Ande\xc5\xa1ki, kasneje vojvode Meranski. _NEWLINE_V 12. in prvi polovici 13. stoletja so bili ena najuglednej\xc5\xa1ih bavarskih plemi\xc5\xa1kih rodbin. Posesti so imeli tudi na Kranjskem in Mislinjski dolini, ter bili de\xc5\xbeelni upravitelji na Kranjskem in  mejni grofje (kraji\xc5\xa1niki) v Istri. Vi\xc5\xa1ek ugleda in mo\xc4\x8di so dosegli v zadnjih dveh desetletjih 12. stoletja, po imenovanju za vojvode Meranske. Leta 1208 so bili brez dokazov obto\xc5\xbeeni sodelovanja pri umoru nem\xc5\xa1kega kralja Filipa \xc5\xa0vabskega. Izgubili so ugled in leta 1251 izumrli po mo\xc5\xa1ki strani.\n_START_SECTION_\nUvod, grofje von Diessen\n_START_PARAGRAPH_\nGrofje Ande\xc5\xa1ki izhajajo iz stare bavarske rodbine von Diessen, ki je imela svoje mati\xc4\x8dne posesti med zgornjim tokom reke Lech in jezerom Ammer (Ammersee) ter rezidenco na Sch\xc3\xb6nenbergu pri Diessnu na jugozahodni strani jezera. Zelo vpliven je bil grof Oton II., ki si je okrog leta 1116 zgradil nov grad Wofratshausen (vzhodno od Starnberger See), ki je postal njegova nova rezidenca. Oton II. je svojo oblast iz pore\xc4\x8dja reke Isar raz\xc5\xa1iril v dolini Inna in Isarca ter v Pustri\xc5\xa1ko dolino.\n_START_SECTION_\nGrofje Ande\xc5\xa1ki\n_START_PARAGRAPH_\nOtonov ne\xc4\x8dak Bertold I./II. (\xe2\x80\xa01151), ki je bival ta\xc4\x8das na dreissin\xc5\xa1kem gradu, se v listini iz leta 1135 omenja kot \xe2\x80\x9ecomes de Plassenberch\xe2\x80\x9c; domnevno je tedaj pridobil posesti ob zgornji Majni s Kulmbachom in dal tam zgraditi grad Plassenburg. Za svojo novo rezidenco je zgradil nov grad v Andechsu na vzhodni strani jezera Ammer. S tem je za\xc4\x8del ande\xc5\xa1ko vejo diessen\xc5\xa1kih grofov._NEWLINE_Staro rezidenco rodbine na Sch\xc3\xb6nenbergu pri Diessnu so opustili; obe veji rodbine, wofratshausenska in ande\xc5\xa1ka, sta tam skupaj ustanovili samostan, ki je bil obenem pokopno mesto rodbine._NEWLINE_Bertold I./II. se je poro\xc4\x8dil z Zofijo (\xe2\x80\xa01132), h\xc4\x8derko istrskega mejnega grofa Popona iz turingijske rodbine Weimar-Orlam\xc3\xbcnde. Z njeno doto je rodbina Ande\xc5\xa1kih stopila tudi na ozemlja ju\xc5\xbeno od Alp. _NEWLINE_Dobri odnosi s cesarjem Friderikom I. Barbaroso in ugodne dedovalne okoli\xc5\xa1\xc4\x8dine so njegovemu sinu, Bertoldu II./III. (\xe2\x80\xa01188), omogo\xc4\x8dili hiter vzpon med plemstvom in v dr\xc5\xbeavni politiki. Leta 1157 je podedoval posesti wolfratshausenske veje, ki je tedaj ostala brez mo\xc5\xa1kega naslednika. Naslednje leto je umrl zadnji gospodar grofije Formbach-Pitten, Ekbert III., in Bertold je iz dednega spora s \xc5\xa1tajerskim mejnim grofom Otokarjem III. iztr\xc5\xbeil Neuburg in Sch\xc3\xa4rding ob spodnjem Innu. Brat Oton (\xe2\x80\xa01196), ki je bil leta 1165 izvoljen za \xc5\xa1kofa v Briksnu, mu je prepustil v upravljanje \xc5\xa1kofijo Briksen in samostan Neustift in mu dal v fevd grofovske pravice v Noritalu  in Pustri\xc5\xa1ki dolini. Bertold je s tem dobil nadzor nad brennersko potjo preko Alp v Italijo. Ob starem ande\xc5\xa1kem gradu Ambras v dolini Inna je ustanovil trg, ki se je kasneje razvil v mesto Innsbruck. Leta 1173, po smrti Spanheima Engelberta III, je od cesarja dobil v fevd mejno grofijo Istro. _NEWLINE_Bertold II./III. se je poro\xc4\x8dil z Hedviko von Wittelsbach-Dachau (\xe2\x80\xa01174), sestro meranskega vojvode Konrada III., ki je leta 1182 umrl brez sina. Cesar je za novega meranskega vojvodo imenoval njunega sina Bertolda III./IV.\n_START_SECTION_\nVojvode Meranski\n_START_PARAGRAPH_\nBertolda II./III. je kot ande\xc5\xa1ki grof in istrski mejni grof nasledil njegov najstarej\xc5\xa1i sin Bertold III./IV. (\xe2\x80\xa01204). Po padcu Welfa Henrika Leva, ko je cesar Friderik Barbarosa za bavarskega vojvodo imenoval Wittelsbacha Otona I., je bil Bertold imenovan za vojvodo Meranije, Hrva\xc5\xa1ke in Dalmacije (verjetno za izravnavo mo\xc4\x8di dveh najve\xc4\x8djih, med seboj tekmujo\xc4\x8dih bavarskih rodbin), kar je rodbino Ande\xc5\xa1kih povzdignilo v stan dr\xc5\xbeavnih knezov. Tudi Bertold III./IV. je bil namre\xc4\x8d zvest prista\xc5\xa1 \xc5\xa0taufovcev. Poro\xc4\x8den je bil z Agnes von Rochlitz iz rodbine Wettincev (\xe2\x80\xa01195), ki mu je rodila \xc5\xa1tiri sinove in pet h\xc4\x8dera._NEWLINE_Bertold III./IV. je leta 1186 spremljal kralja Henrika VI. v Italijo. V tretji kri\xc5\xbearski vojni je vodil enega od \xc5\xa1tirih delov vojske cesarja Friderika Barbarose (1190) in je bil med malo\xc5\xa1tevilnimi, ki so po cesarjevi smrti v reki G\xc3\xb6ksu nadaljevali pot in prestali vse tegobe kri\xc5\xbearskega pohoda v Sveto de\xc5\xbeelo. Po povratku v Nem\xc4\x8dijo se je udele\xc5\xbeil ve\xc4\x8dine dr\xc5\xbeavnih zborov cesarja Henrika VI. Po Henrikovi smrti (1197) in dvojnih volitvah (1198) je ostal s svojimi \xc5\xa1tirimi sinovi Otonom, Henrikom, Ekbertom in Bertoldom dosledno na \xc5\xa1taufovski strani in mnogo pripomogel pri uspehu Filipa \xc5\xa0vabskega v boju proti Welfu Otonu IV. Tudi njegovi sinovi so bili za zvestobo nagrajeni z visokimi polo\xc5\xbeaji, h\xc4\x8dere pa z \xc5\xbeenitnimi ponudbami iz evropskih vladarskih rodbin. Rodbina Ande\xc5\xa1kih je v njegovem \xc4\x8dasu dosegla vi\xc5\xa1ek ugleda; ande\xc5\xa1ke posesti so se nahajale na obmo\xc4\x8dju od Frankovske do Jadrana (poglej si skico ande\xc5\xa1kih posesti v viru Die Andechs \xe2\x80\x93 Meranier).\n_START_SECTION_\nIzguba ugleda. Izumrtje rodbine po mo\xc5\xa1ki strani\n_START_PARAGRAPH_\nBertolda III./IV. je na polo\xc5\xbeaju meranskega vojvode nasledil najstarej\xc5\xa1i sin Oton, kot Oton I. (\xe2\x80\xa01234). Na polo\xc5\xbeaju istrskega kraji\xc5\xa1nika je o\xc4\x8deta nasledil drugi sin Henrik IV. (\xe2\x80\xa01228). \xc5\xbde leta 1203 je bil njun brat Ekbert imenovan za \xc5\xa1kofa v Bambergu, najmlaj\xc5\xa1i brat, Bertold, pa je leta 1206 postal nad\xc5\xa1kof v ogrski Kalocsi. Kralj Filip je pokazal naklonjenost Ande\xc5\xa1kim tudi tako, da je dal Otonu za \xc5\xbeeno svojo ne\xc4\x8dakinjo Beatriks (\xe2\x80\xa01231), h\xc4\x8derko in edino dedinjo burgundskega grofa Otona I. (\xe2\x80\xa01200) in z njo tudi svobodno grofijo Burgundijo, skupaj s \xc4\x8dastjo palatinskega grofa._NEWLINE_Visok polo\xc5\xbeaj Ande\xc5\xa1kih v kraljestvu naj bi prikazala tudi slavnostno zasnovana poroka Otona in Beatriks na dvoru Otonovega brata, bamber\xc5\xa1kega \xc5\xa1kofa Ekberta. 21. julija 1208 se je tam zbralo \xc5\xa0taufovcem zvesto plemstvo, da bi praznovalo ob prisotnosti kralja. Toda slavje se je kon\xc4\x8dalo s katastrofo. Kralja Filipa je v pala\xc4\x8di bamber\xc5\xa1kega \xc5\xa1kofa umoril Wittelsbach, bavarski palatinski grof Oton VIII.; \xc5\xa1lo je za osebno ma\xc5\xa1\xc4\x8devanje, morda tudi za zaroto. Ande\xc5\xa1ka brata Ekberta in Henrika so osumili, da sta vedela za priprave. Zbor dr\xc5\xbeavnih knezov ju je, tako kot storilca, ki je pobegnil, obsodil na \xc2\xbbreichsaht\xc2\xab, kar je pomenilo izgubo vseh lastnih posesti in dr\xc5\xbeavnih fevdov, slu\xc5\xbeb in dohodkov ter izlo\xc4\x8ditev iz pravne varnosti (vsakdo bi ju lahko nekaznovano ubil). Dogodek je pomenil konec vzpona rodbine Ande\xc5\xa1kih._NEWLINE_Izgledalo je sicer, da sta se zna\xc5\xa1li med seboj tekmujo\xc4\x8di bavarski rodbini Ande\xc5\xa1kih in Wittelsbachov v enako neugodnem polo\xc5\xbeaju. A je moril\xc4\x8dev bratranec, bavarski vojvoda Ludvik I., dotlej tudi zavzet prista\xc5\xa1 \xc5\xa0taufovcev, nemudoma prestopil v tabor protikralja Otona IV. Sodeloval je na Otonovem prvem dr\xc5\xbeavnem zboru v Frankfurtu, ki je Otona IV. priznal za novega nem\xc5\xa1kega kralja. S tem ni le re\xc5\xa1il vseh wittelsba\xc5\xa1kih posesti, ampak je kot izvr\xc5\xa1itelj reichsachta dobil tudi ande\xc5\xa1ke bavarske fevde in lastne posesti. Brata sta se zatekla k sestri Gertrudi (Jeri) na ogrski dvor. _NEWLINE_Ekbert se je lahko vrnil na polo\xc5\xbeaj bamber\xc5\xa1kega \xc5\xa1kofa \xc5\xa1ele leta 1211, ko so \xc5\xa1taufovski prista\xc5\xa1i ob pomo\xc4\x8di pape\xc5\xbea Inocenca III. pripravljali vzpon mladega Friderika II. na polo\xc5\xbeaj nem\xc5\xa1kega kralja in so pri tem potrebovali pomo\xc4\x8d. Rehabilitacija brata Henrika IV. pa se je dogodila \xc5\xa1ele tik pred njegovo smrtjo._NEWLINE_Po Henrikovi smrti (1228), umrl je brez otrok, je ve\xc4\x8dji del njegove dedi\xc5\xa1\xc4\x8dine pripadel bratu Otonu I. (\xe2\x80\xa01234), na katerega ni nikdar padel sum sodelovanja pri umoru in je zato obdr\xc5\xbeal nedotaknjene tudi svoje frankovske in burgundske posesti. Po njem je ande\xc5\xa1ke bavarske in burgundske posesti podedoval njegov sin Oton II. (\xe2\x80\xa01248). Po stari tradiciji pa je pri\xc5\xa1el glede posesti ob Ammersee in Starnberger See v spor z Wittelsbachom, bavarskim vojvodo Otonom II. (\xe2\x80\xa01253). Da bi pokril stro\xc5\xa1ke bojevanja, je svoje burgundske posesti dal v zastavo burgundskemu vojvodi, a je kljub temu izgubil wolfratshausensko posest. Tik pred smrtjo, ko so se Wittelsbachi pobotali s cesarjem Friderikom II., je prestopil v welfski tabor in si prislu\xc5\xbeil cesarjevo izob\xc4\x8denje._NEWLINE_S smrtjo Otona II. in kmalu za njim Bertolda (\xe2\x80\xa01251), oglejskega patriarha, je ande\xc5\xa1ka rodbina po mo\xc5\xa1ki strani izumrla. Naslov meranskega vojvode je ugasnil. Dedi\xc5\xa1\xc4\x8dino si je delilo pet sestra Otona II._NEWLINE_Iz rodbine Ande\xc5\xa1kih prihajata tudi dve svetnici: sveta Hedvika \xc5\xa0lezijska (\xe2\x80\xa01213, h\xc4\x8di Bertolda III./IV. in Agneze iz Rochlitza) in sveta Elizabeta Turingijska (\xe2\x80\xa01231, h\xc4\x8di Gertrude/Jere in ogrskega kralja Andreja II.)\n_START_SECTION_\nAnde\xc5\xa1ki na Slovenskem\n_START_PARAGRAPH_\nRodbina Ande\xc5\xa1kih je na ju\xc5\xbeni strani Alp pridobila prve posesti z doto in potem dedi\xc5\xa1\xc4\x8dino \xc5\xbeene grofa Bertolda I./II. (\xe2\x80\xa01151). Zofija (\xe2\x80\xa01132) je bila ena od dveh h\xc4\x8dera Popona (\xe2\x80\xa01101), kranjskega upravitelja in istrskega kraji\xc5\xa1nika iz turingijske rodbine grofov Weimar-Orlam\xc3\xbcnde. \xc5\xbde Bertold I./II. se je imenoval tudi po Kamniku ,comes de Stain. Njegov sin Bertold II./III. (\xe2\x80\xa01188) je poleg kranjskih posesti in de\xc5\xbeelnega upraviteljstva, ki ga je imel v imenu oglejskega patriarha, pridobil \xc5\xa1e kraji\xc5\xa1ko oblast v Istri. Njegov sin Bertold III./IV. pa je \xc5\xbee nosil naziv, vojvoda Meranije, Dalmacije in Hrva\xc5\xa1ke, ki mu ga je za zasluge podelil cesar._NEWLINE_Po smrti Bertolda III./IV. je postal istrski kraji\xc5\xa1nik in oglejski de\xc5\xbeelni upravitelj na Kranjskem in obenem dedi\xc4\x8d obse\xc5\xbenih ande\xc5\xa1kih fevdov in lastnih posesti na slovenskih tleh njegov drugi sin Henrik IV. (\xe2\x80\xa01228). V Istri so se njegovi oblasti vse bolj izmikala mesta, ki so ob podpori Bene\xc4\x8danov razvijala vse bolj samostojno mestno oblast. Svoj polo\xc5\xbeaj na Kranjskem pa je utrdil z \xc5\xbeenitvijo z Zofijo Vi\xc5\xa1njegorsko, dedinjo vsega velikega vi\xc5\xa1njegorskega gospostva. Svojim posestim na vzhodnem Gorenjskem med Savo in Savinjskimi alpami, od Kokre do Motnika in Trojan, je tako dodal vi\xc5\xa1njegorsko gospostvo in Belo krajino. Lastno in pri\xc5\xbeenjeno posest je \xc5\xa1e pove\xc4\x8dal s cerkvenimi fevdi, ki jih je pridobil. Med njimi velja omeniti salzbur\xc5\xa1ko Kr\xc5\xa1ko, freisin\xc5\xa1ki trg Otok ob Krki (Gutenwerd) ter veliko kr\xc5\xa1ko gospostvo Ljubek nad Litijo, ki je povezovalo Henrikovo gorenjsko in dolenjsko posest. V Kamniku, Otoku in Slovenj Gradcu je celo koval denar. Kazalo je \xc5\xbee, da bo oglejskega patriarha popolnoma izrinil in vzpostavil de\xc5\xbeelno oblast na Kranjskem._NEWLINE_Tedaj pa se je dogodil nesre\xc4\x8dni uboj kralja Filipa in dr\xc5\xbeavni zbor je zaradi suma sokrivde Henriku odvzel vso njegovo lastno zemljo ter fevde in funkcije, ki jih je imel od dr\xc5\xbeave. Med temi je bila tudi mejna grofija Istra, ki jo je leta 1208 dobil bavarski vojvoda Ludvik I. Tej dodelitvi se je uprl oglejski partriarh Wolfger in leta 1209 je kralj Oton IV. Istro in Kranjsko formalno spet podeli oglejskemu patriarhatu. Vendar so \xc5\xa1tevilne zveze in zvesti ministeriali na Kranjskem (kot bavarski Gali, ki jim je Kranjska postala nova domovina), \xc5\xa1e zlasti v Kamniku in Slovenj Gradcu, Henriku omogo\xc4\x8dali, da je na Kranjskem dejansko \xc5\xa1e vedno gospodaril on._NEWLINE_Te\xc5\xbeave z oglejskim patriarhatom so prenehale, ko je pape\xc5\xbe Honorij III. po Wolfgerjevi smrti za oglejskega patriarha postavil Henrikovega mlaj\xc5\xa1ega brata Bertolda. Bertold je prepustil gospodarjenje na Kranjskem in v Slovenj Gradcu Henriku, sam pa se je mo\xc4\x8dno anga\xc5\xbeiral v krepitev oblasti v Istri. Pri tem je imel podporo cesarja Friderika II._NEWLINE_Henrik je leta 1228 umrl na svojem gradu v Slovenj Gradcu. Bavarske posesti, ki jih je malo pred smrtjo dobil od bavarskega vojvode nazaj, je podedoval brat Oton I. (\xe2\x80\xa01234), za posesti tostran Alp pa sta se brata Oton in Bertold sprla. Cesar je odlo\xc4\x8dil v prid Bertolda, ki ga je imel za zaveznika v boju proti sovra\xc5\xbenim mu lombardskim mestom. V sporu med novim pape\xc5\xbeem Gregorjem IX. in cesarjem je bil Bertold eden od posredovalcev sprave v San Germanu (Cassino, 1230). Oglejske posesti so bile tedaj patriarhatu podeljene kot cesarski fevd. A s tem Bertoldovih te\xc5\xbeav ni bilo konec._NEWLINE_Pojavili so se je nov nasprotnik, avstrijsko-\xc5\xa1tajerski vojvoda Friderik Bojeviti. \xc5\xbde njegov o\xc4\x8de, vojvoda Leopold VI., si je ob gospodarski stiski freisin\xc5\xa1ke \xc5\xa1kofije pridobil veliko freisin\xc5\xa1kih fevdov med Mirno in Krko, ki jih je poprej imel od nje pokojni Henrik in jih priklju\xc4\x8dil babenber\xc5\xa1kim posestim ob spodnji Savinji in okrog Kuma. Leta 1229 se je z Friderikom omo\xc5\xbeila Agneza (Ne\xc5\xbea), h\xc4\x8di Otona I., in po tastovi smrti se je bojeviti Friderik za\xc4\x8del nazivati dominus Carniolie, gospod Kranjske. Friderik Bojeviti je leta 1246 padel v Litvi v boju proti \xc4\x8cehom in Ogrom._NEWLINE_V sporu med pape\xc5\xbeem in cesarjem je Bertold dolgo \xc4\x8dasa sku\xc5\xa1al pomagati cesarju, nazadnje pa se je tudi on pridru\xc5\xbeil njegovim nasprotnikom. Cesar se je odzval tako, da je Kranjsko proglasil za dr\xc5\xbeavi zapadlo de\xc5\xbeelo in postavil za novega dr\xc5\xbeavnega upravitelja gori\xc5\xa1kega grofa Majnharda III. (\xe2\x80\xa01258). V stiski je Bertold iskal zavezni\xc5\xa1tvo pri novem glavnem tekmecu za de\xc5\xbeelnokne\xc5\xbejo oblast na Kranjskem, Ulriku III. Spanheinskemu. Slednji se je leta 1248 poro\xc4\x8dil s patriarhovo ne\xc4\x8dakinjo Agnezo (Ne\xc5\xbeo), vdovo po Frideriku Bojevitem, ki mu je z doto prinesla ve\xc4\x8dino ande\xc5\xa1ko-vi\xc5\xa1njegorske dedi\xc5\xa1\xc4\x8dine. A smrt cesarja Friderika II. (decembra 1250), je napetostim na Kranjskem odvzela ostrino._NEWLINE_Naslednje leto je umrl tudi patriarh Bertold. Tik pred smrtjo je \xc5\xa1e posvetil novo cerkev v Slovenj Gradcu svoji ne\xc4\x8dakinji Elizabeti Turingijski, h\xc4\x8derki sestre Gertrude (Jere) in ogrskega kralja Andreja II., ki je bila \xc5\xbee leta 1235 razgla\xc5\xa1ena za svetnico. Slovenjgra\xc5\xa1ko ande\xc5\xa1ko posest je zapustil oglejskemu patriarhatu._NEWLINE_Z Bertoldovo smrtjo se je zavezni\xc5\xa1tvo me oglejsko patriarhijo in Spanheimi razdrlo. Ulrik III. je uspe\xc5\xa1no nastopil zoper Bertoldovega naslednika, patriarha Gregoria da Montelonga, si prisvojil posesti nekdanjega Henrikovega dominija, jih zdru\xc5\xbeil s svojimi in si najpozneje do leta 1251 nadel naslov gospod Kranjske, dominus Carnioliae.'