b'\n_START_ARTICLE_\nManuel II. Paleolog\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdivljenje\n_START_PARAGRAPH_\nManuel II. je bil drugi sin cesarja Ivana V. Paleologa in njegove \xc5\xbeene Helene Kantakuzene. O\xc4\x8de mu je podelil naslov despot. _NEWLINE_Leta 1365 in 1370 je odpotoval na zahod iskat podporo v vojnah Bizantinskega cesarstva z Osmanskom cesarstvom. Od leta 1369 je bil guverner Soluna. Po neuspelem poskusu brata Andronika IV. Paleologa, da bi pri\xc5\xa1el na bizantinski prestol, je leta 1473 o\xc4\x8de razglasil Manuela za socesarja in svojega naslednika. V letih 1376-1379 ga je s prestola izrinil Andronik IV. in nato leta 1390 njegov sin Ivan VII. Paleolog Leta 1390 je Manuel s pomo\xc4\x8djo Bene\xc5\xa1ke republike osebno porazil svojega ne\xc4\x8daka.  Ko je leta 1390 na prestol ponovno pri\xc5\xa1el Ivan V., je bil Manuel prisiljen oditi kot \xc4\x8dastni talec na dvor sultana Bajazida I. v Burso. V tem \xc4\x8dasu je bil prisiljen sodelovati na osmanskem pohodu proti Filadelfiji, zadnji bizantinski enklavi v Anatoliji._NEWLINE_Ko je izvedel za o\xc4\x8detovo smrt februarja 1391, je pobegnil z osmanskega dvora in zavaroval svojo prestolnico pred morebitnimi zahtevami ne\xc4\x8daka Ivana VII. Odnosi z Ivanom VII. so se izbolj\xc5\xa1ali, Bajazid I. pa je kljub temu od leta 1394 do 1402 oblegal Konstantinopel. Po petih letih obleganja je Manuel mesto prepustil ne\xc4\x8daku in s spremstvom okoli 40 ljudi odplul na zahod iskat na evropskih dvorih pomo\xc4\x8d proti Osmanskemu cesarstvu. Med obiskanimi vladarji so bili Henrik IV. Angle\xc5\xa1ki (december 1400 \xe2\x80\x93 januar 1401), Karel VI. Francoski, Sigismund, sveti rimski cesar, Margareta I. Danska in Martin Aragonski.  Leta 1399 je francoski kralj Karel VI. poslal v Konstantinopel mar\xc5\xa1ala Jeana Le Maingreja s \xc5\xa1estimi ladjami in 1.200 mo\xc5\xbemi, kasneje pa \xc5\xa1e Jeana de Chateaumoranda in 300 mo\xc5\xbe, da bi mesto branili pred Bajazidom. _NEWLINE_Medtem se je kri\xc5\xbearski pohod pod vodstvom ogrskega kralja Sigismunda Luksembur\xc5\xa1kega kon\xc4\x8dal s porazom v bitki pri Nikopolju 25. septembra 1396, Osmani sami pa so do\xc5\xbeiveli katastrofalen poraz v bitki s Timur Lenkom pri Ankari leta 1402. Manuel II. je kri\xc5\xbearjem v Nikopolj poslal na pomo\xc4\x8d deset ladij. _NEWLINE_Po Bajazidovi smrti so se za\xc4\x8deli njegovi sinovi med seboj spopadati za nasledstvo. V nastalem medvladju je Ivanu VII. uspelo z Galipolskim mirovnim sporazumom dose\xc4\x8di vrnitev evropske obale Marmorskega morja in Soluna Bizantinskemu cesarstvu. Po vrnitvi Manuela II. leta 1403, mu je ne\xc4\x8dak mirno predal oblast nad Konstantinoplom in zato dobil guvernerski polo\xc5\xbeaj v osvobojenem Solunu. Po podpisu mirovnega sporazuma je Bizantinski cesarstvo dobilo tudi Neseb\xc4\x83r (1403-1453), Varno (1403\xe2\x80\x931415) in azijsko obalo Marmarskega morja od Skutarija do Nikomedije (1403\xe2\x80\x931421)._NEWLINE_Manuel II. je 25. julija 1414 z ladjevjem \xc5\xa1tirih galej in dveh drugih ladij, ki sta preva\xc5\xbeali konjenico in pehoto, odplul iz Konstantinopla v Solun. Namen njegove velike vojske je postal jasen \xc5\xa1ele potem, ko je nenajavljen pristal na Taosu, nepomembnem otoku, katerega je zasedel Francesco Gattilusio, sin vladarja Lesbosa. Manuel II. je potreboval tri mesece, da je ponovno vzpostavil svojo oblast na otoku.  S Taosa je odplul v Solun, kjer ga je toplo sprejel sin Andronik, guverner mesta. Spomladi 1415 je s svojo vojsko odplul na Peloponez, kamor je priplul 29. marca. Po prihodu se je ukvarjal z utrjevanjem Morejskega despotata, nastalega na ostankih Latinskega cesarstva. Nadziral je gradnjo zidu Heksamilion preko Korintske o\xc5\xbeine, namenjenega obrambi Peloponeza pred Osmanskim cesarstvom. _NEWLINE_Manuel II. je vzdr\xc5\xbeeval prijateljske odnose z Mehmedom I. (1402-1421), zmagovalcem v osmanski dr\xc5\xbeavljanski vojni, njegov naslednik Murat II. (1421-1451) pa je leta 1422 napadel Konstantinopel. Manuel II. je v zadnjih letih vladanja ve\xc4\x8dino dr\xc5\xbeavni\xc5\xa1kih dol\xc5\xbenosti prepustil sinu in nasledniku Ivanu VIII. Paleologu in se vrnil v Evropo iskat podporo proti Osmanskemu cesarstvu. Na dvoru ogrskega kralja Sigismunda v Budimu se je zadr\xc5\xbeal dva meseca. Kralj je bil kljub porazu v bitki pri Nikopolju leta 1396 pripravljen sodelovati v vojni proti Osmanskemu cesarstvu, po izbruhu husitskih vojn na \xc4\x8ce\xc5\xa1kem pa je bilo nemogo\xc4\x8de ra\xc4\x8dunati na \xc4\x8de\xc5\xa1ko in nem\xc5\xa1ko vojsko, ki sta bili neposredno vpleteni v vojna dogajanja, ogrska vojska pa je morala nadzirati dogajanja in braniti svoje kraljestvo. Nezadovoljni Manuel se je iz Ogrske vrnil domov praznih rok, zato je bil njegov sin leta 1424 prisiljen podpisati zanj neugoden mirovni sporazum z Osmanskim cesarstvom in sultanu pla\xc4\x8devati letni davek. _NEWLINE_Manuel II. je umrl 21. julija 1424. Bil je avtor \xc5\xa1tevilnih del z razli\xc4\x8dno vsebino, vklju\xc4\x8dno s pismi, pesmimi, \xc5\xbeivljenjepisi svetnikov, teolo\xc5\xa1kimi in retori\xc4\x8dnimi razpravami, pogrebnim govorom za brata Teodorja I. Paleologa in ogledalo princa za svojega sina in naslednika Joanesa. Ogledalo princa je pomembno zlasti zato, ker je zadnji primer te zvrsti bizantinske knji\xc5\xbeevnosti.'