b'\n_START_ARTICLE_\nLombardsko-bene\xc5\xa1ko kraljestvo\n_START_SECTION_\nNotranja ureditev\n_START_PARAGRAPH_\nKraljestvu je vladal Franc I. Habsbur\xc5\xa1ko-Lotarin\xc5\xa1ki oziroma njegov namestnik nadvojvoda Giuseppe Ranieri. Ozemlje je obsegalo Lombardijo, ki je bila prej razdeljena med Milansko vojvodino in Bene\xc5\xa1ko republiko, in Bene\xc4\x8dijo ter Furlanijo, ki sta bili prej pod Bene\xc4\x8dani. Dr\xc5\xbeava je bila torej zelo neenotna bodisi v administrativnem pogledu, kot tudi v politi\xc4\x8dni tradiciji, saj je bila Bene\xc4\x8dija zgodovinsko republikansko usmerjena, medtem ko je bila Milano fevdalno oziroma monarhi\xc4\x8dno urejena. Zato sta bili ustanovljeni dve lo\xc4\x8deni vladi pod predsedstvom gubernerjev. Od njih so bile direktno odvisne lokalne administracije. Poleg vladnih svetov so delovali Ra\xc4\x8dunski urad, Policijska uprava in Dr\xc5\xbeavni magistrat, ki so bili odgovorni samo cesarski vladi na Dunaju._NEWLINE_Gubernerja, ki ju je imenoval osebno cesar, sta bila zadol\xc5\xbeena za nadzor nad cenzuro, javno administracijo, \xc5\xa1olami, cerkvenimi kongregacijami in vojsko. Dr\xc5\xbeavni magistrat je nadzoroval banke, finance, dav\xc4\x8dne urade, dr\xc5\xbeavno kovnico in tiskarno, loto, proizvodnjo tobaka in eksplozivov, izkori\xc5\xa1\xc4\x8danje gozdov in pridobivanje soli. Tako je bila dejansko vsa oblast v rokah gubernerjev in cesarskih uradnikov, nadvojvoda Ranieri je bil samo dr\xc5\xbeavna raprezentanca.\n_START_SECTION_\nKulturne razlike\n_START_PARAGRAPH_\nV splo\xc5\xa1ni administraciji dr\xc5\xbeave je pri\xc5\xa1la do izraza velika razlika med germanskim in italijanskim na\xc4\x8dinom vladanja, oziroma med dvema kulturama sploh. Medtem ko so se Avstrijci strogo dr\xc5\xbeali tudi najbolj togih pravil, so bili Italijani vajeni nedore\xc4\x8denih sporazumov, polovi\xc4\x8dnih obljub in delnih priznanj, odvisno od okoli\xc5\xa1\xc4\x8din. Zaradi tega so Italijani gledali na Avstrijce kot na nasilne okupatorje, Avstrijci pa so bili prepri\xc4\x8dani, da so Italijani zaostalo ljudstvo, nesposobno za avtonomno odlo\xc4\x8danje. Poleg tega je igrala pomembno vlogo italijanska prirojena nepriljubljenost tujih jezikov, zaradi katere se je malokdo \xc5\xbeelel nau\xc4\x8diti nem\xc5\xa1\xc4\x8dine, znanje katere je bilo seveda pogoj za dostop in napredovanje v javnih slu\xc5\xbebah. Tako so se Italijani prepri\xc4\x8dali, da so jim dr\xc5\xbeavne slu\xc5\xbebe prepovedane, ker so Italijani. Avstrijci so pa mislili, da neznanje jezika pomeni \xc5\xbealitev celotnega sistema._NEWLINE_Vse vi\xc5\xa1je dr\xc5\xbeavne slu\xc5\xbebe, od gubernerjev do oficirjev, so zato opravljali Avstrijci. Lokalna aristokracija je bila zadol\xc5\xbeena za stranske naloge manj\xc5\xa1ega pomena, med drugim za upravljanje gledali\xc5\xa1\xc4\x8d. Zgovorne so besede avstrijskega generala Karla Sch\xc3\xb6nhals: "Gledali\xc5\xa1\xc4\x8da in kavarne niso kraji, kjer naj se vzgajajo dr\xc5\xbeavni uslu\xc5\xbebenci, in bogati Italijani niso sposobni vztrajanja pri postopnem napredovanju v slu\xc5\xbebi." . Dejansko se je dogajalo obratno. Prav v gledali\xc5\xa1\xc4\x8dih in kavarnah se je zbirala italijanska elita, ki je poleg zabave kovala zarote in pripravljala upore proti oblastem, kar je privedlo do vojn za neodvisnost in risorgimenta. _NEWLINE_Iz zgodovinskega stali\xc5\xa1\xc4\x8da ni mogo\xc4\x8de trditi, da so Avstrijci zatirali Italijane kot narod. Kakor vsi moderni osvajalci, so bili prepri\xc4\x8dani, da je njihova prisotnost potrebna za prevzgojo nedoraslega naroda, ki je bil sicer umetni\xc5\xa1ko in filozofsko izredno nadarjen, a brez vsakega smisla za politiko. Zato tudi niso jemali resno ob\xc4\x8dasnih nemirov in protestov, saj jih je organizirala le malo\xc5\xa1tevilna skupina intelektualcev iz ni\xc5\xbeje aristokracije. Pode\xc5\xbeelsko prebivalstvo je bilo namre\xc4\x8d skoraj v celoti konservativno in filocesarsko, ker ga revolucionarne ideje risorgimenta sploh niso dosegle. .\n_START_SECTION_\nZgodovina kraljestva\n_START_PARAGRAPH_\nLombardsko-bene\xc5\xa1ko kraljestvo, ustanovljeno leta 1814, je trajalo brez ve\xc4\x8djih sprememb do leta 1848, in sicer do isto\xc4\x8dasne ljudske vstaje v Milanu (Petero milanskih dni) in Benetkah (Republika svetega Marka). Oba cesarska vladna sveta sta bila nadome\xc5\xa1\xc4\x8dena z revolucionarnimi Italijani, vendar je ta ureditev trajala le pet mesecev, nakar so Avstrijci spet prevzeli oblast (prva vojna za neodvisnost). V drugi vojni za neodvisnost je Avstrija morala odstopiti Lombardijo, se pravi polovico Lombardsko-bene\xc5\xa1kega kraljestva, Kraljevini Sardiniji. V tretji vojni je Avstrija izgubila \xc5\xa1e preostalo ozemlje, Bene\xc4\x8dijo. S tem je Lombardsko-bene\xc5\xa1ko kraljestvo prenehalo obstajati in Kraljevina Italija, ki je medtem nasledila Sardinijo,  je obsegla skoraj ves Apeninski polotok razen Rima.'