b'\n_START_ARTICLE_\nTeorija superstrun\n_START_PARAGRAPH_\nTeor\xc3\xadja s\xc3\xbaperstr\xc3\xban je sodobna fizikalna teorija, ki posku\xc5\xa1a opisati vse osnovne delce in osnovne sile narave z enotnim prijemom. Osnovne delce opisuje kot tanke valujo\xc4\x8de supersimetri\xc4\x8dne strune v prostoru in ne kot dobro dolo\xc4\x8dene sfere (krogle). Teorija vklju\xc4\x8duje 11 razse\xc5\xbenosti, od katerih lahko v fizi\xc4\x8dnem prostoru in \xc4\x8dasu opazujemo samo 4; druge so zvite v nekak\xc5\xa1ne obro\xc4\x8de. Trem razse\xc5\xbenostim pa je pridru\xc5\xbeen tudi \xc4\x8das, ki ga je kot \xc4\x8detrto razse\xc5\xbenost v prostoru-\xc4\x8dasu vpeljal Einstein. Eno od osrednjih te\xc5\xbeav, ki jih ta teorija mora razre\xc5\xa1iti, zakaj se okoli supermasivnih \xc4\x8drnih lukenj v sredi\xc5\xa1\xc4\x8dih aktivnih galaksij snov premika hitreje od svetlobe, kar je vidno iz rde\xc4\x8dega premika. Samo ukrivljenost prostora in \xc4\x8dasa pa je dobro pojasnila posebna teorija relativnosti._NEWLINE_Teorija superstun velja za eno od najobetavnej\xc5\xa1ih teorij kvantne gravitacije. Teorija superstrun je okraj\xc5\xa1ava za \xc2\xbbteorijo supersimetri\xc4\x8dnih strun\xc2\xab, saj je z razliko od bozonske teorije strun razli\xc4\x8dica teorije strun, ki upo\xc5\xa1teva fermione in supersimetrijo._NEWLINE_Eden najte\xc5\xbejih problemov v fiziki je zdru\xc5\xbeitev splo\xc5\xa1ne teorije relativnosti s kvantno mehaniko. V kvantni teoriji polja se pri obravnavi sil vedno pojavijo neskon\xc4\x8dne (in zaradi tega neuporabne) verjetnosti. Z renormalizacijskimi postopki je mo\xc4\x8d te neskon\xc4\x8dnosti pri obravnavi elektromagnetnih, mo\xc4\x8dnih jedrskih in \xc5\xa1ibkih jedrskih sil odpraviti. Kar pa ni slu\xc4\x8daj pri gravitacijski sili. Razvoj kvantne teorije gravitacije mora zaradi tega upo\xc5\xa1tevati druga\xc4\x8den pristop kot za ostale tri sile._NEWLINE_Osnovni gradniki so strune velikosti Planckove dol\xc5\xbeine (1,6 \xc2\xb7 10\xe2\x81\xbb\xc2\xb3\xe2\x81\xb5 m), ki valovijo z resonan\xc4\x8dnimi frekvencami. Napetost strune (8,9 \xc2\xb7 10\xe2\x81\xb4\xc2\xb2 N) je pribli\xc5\xbeno 10\xe2\x81\xb4\xe2\x81\xb0 krat ve\xc4\x8dja od povpre\xc4\x8dne klavirske strune (735 N). Graviton (predlagani prena\xc5\xa1alni delec gravitacijske sile) je po teoriji struna z valovno dol\xc5\xbeino ni\xc4\x8d. Posebnost teorije je tudi, da ne bi bilo mo\xc4\x8d mersko ugotoviti razlik med strunami, ki se ovijajo okoli razse\xc5\xbenosti, manj\xc5\xa1imi od njih samih, in tistimi, ki se gibljejo vzdol\xc5\xbe ve\xc4\x8djih razse\xc5\xbenosti. To je lastnost T-dualnostii, kjer so pojavi v razse\xc5\xbenosti z velikostjo R enaki pojavom v razse\xc5\xbenostih velikosti 1/R. Singularnosti ni, ker vidne posledice\xc2\xa0\xc2\xbbvelikih zdrkov\xc2\xab\xc2\xa0nimajo nikoli velikost ni\xc4\x8d. \xc4\x8ce se je Vesolje za\xc4\x8delo v procesu tipa \xc2\xbbvelikega zdrka\xc2\xab, teorija strun zapoveduje, da nikoli ne more biti manj\xc5\xa1e kot je velikost strune in da se tedaj dejansko za\xc4\x8dne raz\xc5\xa1irjati.'