b'\n_START_ARTICLE_\nKarl Landsteiner\n_START_SECTION_\nZgodnje \xc5\xbeivljenje\n_START_PARAGRAPH_\nLandstainer je bil sin znanega dunajskega novinarja in odgovornega urednika \xc4\x8dasnika Die Presse. Landstainer je izgubil o\xc4\x8deta, ko je imel komaj 6 let, tako da ga je vzgajala izklju\xc4\x8dno mati. Leta 1891 je diplomiral iz medicine na Univerzi na Dunaju. Od takrat se je ukvarjal z raziskavami na podro\xc4\x8dju biokemije in se ve\xc4\x8d let izpopolnjeval pri Emilu Fischerju v Wurzburgu (Nobelovemu nagrajencu za kemijo leta 1902), Eugenu Bambergerju v M\xc3\xbcnchnu ter A.R. Hantzschu v Z\xc3\xbcrichu. Po vrnitvi na Dunaj je leta 1896 dobil mesto asistenta na In\xc5\xa1titutu za higieno, od leta 1898 do 1908 pa je bil asistent Antonu Weichselbaumu na In\xc5\xa1titutu za patolo\xc5\xa1ko anatomijo. Leta 1911 je postal tudi profesor patolo\xc5\xa1ke anatomije na univerzi._NEWLINE_Leta 1890 se je spreobrnil v rimokatoli\xc5\xa1ko vero iz judovstva. Leta 1916 se je poro\xc4\x8dil z Leopoldino Heleno Wlasto, gr\xc5\xa1ko pravoslavko, ki se je prav tako spreobrnila v rimokatoli\xc5\xa1ko vero.\n_START_SECTION_\nSistem AB0 in poliovirus\n_START_PARAGRAPH_\nNa podlagi lastnih imunolo\xc5\xa1kih \xc5\xa1tudij je Landstainer svoje delo preusmeril na preu\xc4\x8devanje reakcij med rde\xc4\x8dimi krvni\xc4\x8dkami (eritrociti) in krvnim serumom. Ugotovil je, da serumi dolo\xc4\x8denih oseb aglutinirajo eritrocite drugih oseb (tj. povzro\xc4\x8dijo zdru\xc5\xbeevanje v skupke) in tako ovrgel hipotezo S.G. Shattocka, po kateri naj bi bila aglutinacija eritrocitov patolo\xc5\xa1ki oz. bolezenski pojav. Na osnovi tega je dolo\xc4\x8dil tri krvne skupine in jih sprva poimenoval kot skupine A, B in C. V nekaterih serumih reakcija ni potekla, saj je \xc5\xa1lo za krvno skupino AB, ki nima protiteles proti skupini A in B. Do leta 1902 je Landstainer s sodelavci opisal sistem AB0, kjer krvne skupine razdelimo na A, B, AB in 0._NEWLINE_Njegov manj znan prispevek je sodelovanje z Erwinom Popperjem pri izolaciji virusa otro\xc5\xa1ke ohromelosti iz. poliovirusa leta 1908. Bil je tudi prvi, ki je pri raziskavah ohromelosti zaradi virusa uporabljal opice in dokazal, da opice lahko zbolijo za ohromelostjo, \xc4\x8de se jim vbrizga zmes, pripravljeno iz oku\xc5\xbeenih hrbtenja\xc4\x8d otrok, umrlih zaradi otro\xc5\xa1ke ohromelosti oz. poliomielitisa. S svojim delom je tako postavil temelje glede vzroka in imunologije te bolezni.\n_START_SECTION_\nRh faktor\n_START_PARAGRAPH_\nPo porazu Avstro-Ogrske v prvi svetovni vojni je emigriral na Nizozemsko. Leta 1922 so ga povabili, da se pridru\xc5\xbei Rockefellerjevemu In\xc5\xa1titutu za medicinske raziskave. Ponudbo je sprejel, postal ameri\xc5\xa1ki dr\xc5\xbeavljan in nadaljeval delo na in\xc5\xa1titutu vse do smrti. Leta 1927 je njegova raziskovalna skupina odkrila sistem krvnih skupin MNS. Leta 1930 je za odkritje \xc4\x8dlove\xc5\xa1kih krvnih skupin prejel Nobelovo nagrado za fiziologijo ali medicino. Leta 1940 je sodeloval pri odkritju novega sistema krvnih skupin preko me\xc5\xa1anja zaj\xc4\x8dje in opi\xc4\x8dje krvi. Protitelo v zaj\xc4\x8djem serumu so imenovali antirhesus, aglutinine na opi\xc4\x8djih eritrocitih pa Rh faktor, poimenovan po opicah rezus (Macaca mulatta), ki so jih uporabljali v navedenih raziskavah. Dokazali so tudi, da je Rh faktor bistven za pojav fetalne eritroblastoze, bolezni novorojen\xc4\x8dkov, do katere pride zaradi neskladnosti v doti\xc4\x8dnem sistemu krvnih skupin med materjo in otrokom.'