b'\n_START_ARTICLE_\nDiadumen\n_START_PARAGRAPH_\nDiadumen (Mladeni\xc4\x8d z oglavnico) je skupaj s Kopjenoscem najbolj nazoren tip kipa, ki jih je ustvarjal Poliklejt. Oba sta vzor\xc4\x8dna kipa starogr\xc5\xa1ke skulpture s strogo idealiziranimi predstavami mladih mo\xc5\xa1kih \xc5\xa1portnikov, prikazana sta prepri\xc4\x8dljivo naturalisti\xc4\x8dno._NEWLINE_Diadumen je zmagovalec atletskega tekmovanja na igrah, \xc5\xa1e vedno gol po tekmovanju, dvignil je roke, da bi si povezal diadem, oglavnico, trak, ki ozna\xc4\x8duje zmagovalca. V bronastem izvirniku je iz okoli 420 pr. n. \xc5\xa1t.  Figura stoji v kontrapostu s svojo te\xc5\xbeo na desni nogi, levo koleno je rahlo upognjeno in glava nagnjena nekoliko desno, samozadostna, zdi se, da je izgubljena v mislih. Tudi Fidija je naredil kip zmagovalca v Olimpiji, ki si je vezal trak okoli glave. Poliklejtova naslednika Lizip in Skopas sta tudi ustvarila podobne kipe.\n_START_SECTION_\nRimske kopije\n_START_PARAGRAPH_\nPlinijevo enciklopedi\xc4\x8dno delo Naravoslovje (Naturalis Historia) in Lukijanovo delo Filozofi na dra\xc5\xbebi (Philopseudes)  omenjata rimske marmorne Diadumene, ki so bili kopirani po gr\xc5\xa1kih izvirnikih v bronasti obliki. Vse do leta 1878  ni bilo priznano, da so rimski marmor iz kraja Vaison-la-Romaine (rimski Vasio) v Britanskem muzeju in dva druga izgubljena Poliklejtova kipa bronasti izvirniki. Plinij je zapisal, da je bil Poliklejtov izvirnik na dra\xc5\xbebi prodan za izredno ceno sto talentov, kar je bila ogromna vsota v antiki, kot je poudaril Adolf Furtw\xc3\xa4ngler.  Dejansko so morali kopije iz rimskega marmorja ustvariti iz \xc5\xa1tevilnih prepoznavnih fragmentov in popolnih del, vklju\xc4\x8dno z glavo v Louvru, popoln primer v Metropolitanskem muzeju umetnosti, \xc5\xa1e en popoln primer je v muzeju Prado, \xc5\xa1e eden nekoliko druga\xc4\x8dne narave, nekoliko manj\xc5\xa1i od naravne velikosti iz rimskega marmorja je Farnesejev Diadumen v Britanskem muzeju, ki ima konec traku, ki pada z desne roke. Druga razli\xc4\x8dica v Britanskem muzeju, rahlo po\xc5\xa1kodovana, je iz Vaisona v Franciji. Zgodnej\xc5\xa1e razli\xc4\x8dice so bile manj\xc5\xa1i bronasti kipci , glava Diadumena je na \xc5\xa1tevilnih rimskih graviranih gemah. _NEWLINE_Marmorni Diadumen iz Delosa v Narodnem muzeju v Atenah (desno) ima zmagovalno ogrinjalo in svoj tok s pu\xc5\xa1\xc4\x8dicami polo\xc5\xbeen na drevesni panj, kar namiguje, da je zmagovalec v lokostrelstvu, z morda nakazanim sklicevanjem na Apolona, ki je bil tudi zasnovan kot idealizirani mladeni\xc4\x8d.\n_START_SECTION_\nSodobna oblika\n_START_PARAGRAPH_\nStalna umetni\xc5\xa1ka vrednost, ki je bila v sodobnem \xc4\x8dasu pripisana Diadumenovemu tipu in je leta 1878 prepoznana kot Poliklejtov, je mogo\xc4\x8de izhajala iz tega, da je bila kopija med skulpturami na strehi Narodnega arheolo\xc5\xa1kega muzeja, Atene, ko je bila dokon\xc4\x8dana leta 1889, [8] in da so Eskvilinsko Venero v\xc4\x8dasih razlagali kot \xc5\xbeensko razli\xc4\x8dico tipa diadumena (diadumen ali \xc5\xbeenska, ki si zavezuje diadem).'