b"\n_START_ARTICLE_\nJohn Mayall\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdivotopis\n_START_PARAGRAPH_\nMayall otac  Murray Mayall, bio je gitarist i veliki ljubitelj jazza. Tako da je mali Johnn od ranog djetinstva slu\xc5\xa1ao ameri\xc4\x8dke blues glazbenike poput Leadbellya, Alberta Ammonsa, Pinetopa Smitha, i Eddiea Langa, tad je kao samouk nau\xc4\x8dio svirati klavir, gitaru i usnu harmoniku. _NEWLINE_Mayall je proveo tri godine kao britanski vojnik u Koreji (kao redovni vojnik, u to doba i u Britaniji je bilo obavezno otslu\xc5\xbeiti vojni rok), za jednog od dopusta kupio je svoju prvu elektri\xc4\x8dnu gitaru. Nakon povratka u _NEWLINE_Englesku i Manchester, upisao se na College of Art (danas dio Manchester Metropolitan University), te je po\xc4\x8deo svirati u poluprofesionalnim sastavima. Po zavr\xc5\xa1etku \xc5\xa1kolovanja dobio je posao kao dizajner ali je i nadalje nastavio svirati s lokalnim glazbenicima. 1963. godine povukao je radikalni potez, odlu\xc4\x8dio se potpuno posvetiti glazbi, zbog tog se preselio u London. Njegov prethodni posao dizajnera, dobro mu je do\xc5\xa1ao i u novom poslu, ve\xc4\x87inu ovitaka za svoje albume napravio si je sam._NEWLINE_Od kraja 1960-ih Mayall je \xc5\xbeivio u Americi, sve dok mu nije izgorjela ku\xc4\x87a u Laurel Canyonu 1979., tad mu je izgorio i velik dio njegove glazbene zbirke i arhive. John Mayall \xc5\xbeenio se dva puta, danas ima  \xc5\xa1est unuka. Njegova sada\xc5\xa1nja \xc5\xbeena Maggie Mayall je ameri\xc4\x8dka blues pjeva\xc4\x8dica, koja je jo\xc5\xa1 u prvim godinama 1980-ih preuzela na sebe upravljanje glazbenom karijerom Johna Mayalla._NEWLINE_2005. godine Mayall je dobio jedno od najvi\xc5\xa1ih britanskih odlikovanja,- Orden britanskog imperija (OBE)\n_START_SECTION_\nRane godine\n_START_PARAGRAPH_\n1956. godine Mayall je s prijateljem Peterom Wardom osnovao sastav The Powerhouse Four, u kojem su pored njih dvoje nastupali i drugi lokalni glazbenici na lokalnim plesovima. 1962. godine Mayall je postao \xc4\x8dlan sastava Blues Syndicate, kojeg su osnovali i vodili truba\xc4\x8d John Rowlands i alt saksofonist Jack Massarik. _NEWLINE_Oni su bli inpresionirani nastupom sastava Blues Incorporated Alexis Kornera u Manchester klubu i \xc5\xbeeljeli su stvoriti ne\xc5\xa1to sli\xc4\x8dno - spoj jazza i bluesa. U sastav Blues Syndicate u\xc5\xa1ao je i ritam gitarist Ray Cummins i bubnjar Cummins Hughie Flint. _NEWLINE_Alexis Korner, je savjetovao mladog Mayalla da se mora totalno oprijedijeliti za glazbu, i oti\xc4\x87i u puno ve\xc4\x87i London. U Londonu je Alexis Korner bio vi\xc5\xa1e nego dobar doma\xc4\x87in Mayallu, upoznao ga je i povezao s mnogim jazz i blues glazbenicima i pomogao u pronala\xc5\xbeenju prvih ga\xc5\xbea. Ve\xc4\x87 krajem 1963. godine, Mayall je sa svojim sastavom koji je tada zvao Bluesbreakers, po\xc4\x8deo stalno nastupati u slavnom londonskom Marquee klubu. Sastav su tvorili; Mayall, Ward, John McVie na basu i gitarist Bernie Watson, biv\xc5\xa1i \xc4\x8dlan sastava Cyril Davies and the R & B All-Stars. Sljede\xc4\x87eg prolje\xc4\x87a Mayall, je prvi put u\xc5\xa1ao u tonski studio  s producentom Ianom Samwellom. Mayall i njegov sastav snimili su dvije pjesme: Crawling Up a Hill i Mr. James ( na snimanju je bio Martin Hart na bubnjevima). Ubrzo nakon toga, Hughie Flint  zamijenio Harta, a Roger Dean je uzeo gitaru od Bernie Watsona. Ta postava Bluesbreakersa bila je prate\xc4\x87i sastav ameri\xc4\x8dkog blues gitarista John Lee Hookera za njegove britanske turneje 1964. godine. _NEWLINE_7. prosinca 1964. Mayallu je ponu\xc4\x91en ugovor da se trajno ve\xc5\xbee uz diskografsku ku\xc4\x87u Decca, prva izdana plo\xc4\x8da nakon tog ugovora bila je plo\xc4\x8da Crocodile Walk, na kojoj je izdanje live nastupa sastava snimljeno u klubu Klook's Kleek. Uz singl je izdat i album, me\xc4\x91utim nisu dobro pro\xc5\xa1li kod publike, tako da je Decca prekinula ugovor o suradnji._NEWLINE_U travnju 1965. biv\xc5\xa1i gitarist Yardbirdsa Eric Clapton u\xc5\xa1ao je u  Bluesbreakerse, namjesto Rogera Deana, od tad po\xc4\x8dinje najbolji period u karijeri Johna Mayalla.\n_START_SECTION_\nOd poznih 1960-ih do 1970-ih\n_START_PARAGRAPH_\nSa svojim novim gitaristom, Bluesbreakersi su po\xc4\x8deli privla\xc4\x8diti veliku pozornost. _NEWLINE_Me\xc4\x91utim Clapton, je naglo i bez najave napustio sastav i morao je biti zamijenjen pod hitno. Mayall je probao na\xc4\x87i adekvatnu zamjenu s gitaristima Johnom Weiderom, Johnom Slaughterom i Geoffom Krivitom, i kona\xc4\x8dno prona\xc5\xa1ao adekvatnog solo gitarista u Peteru Greenu. John McVie je istjeran iz sastava a u sastav je u\xc5\xa1ao Jack Bruce kao basist. U studenom 1965., vratio se Eric Clapton, i Green je morao oti\xc4\x87i. Ne\xc5\xa1to kasnije tijekom mjeseca, Bluesbreakersi snimaju singl, On Top of the World._NEWLINE_U travnju 1966., Bluesbreakersi se vra\xc4\x87aju u studio da snime svoj drugi album za Deccu s producentom Mike Vernonom. Album Bluesbreakers with Eric Clapton objavljen je Velikoj Britaniji 22. srpnja 1966. Ovaj album danas ima status klasika bluesa, no tada je bio i najve\xc4\x87i Mayallov komercijalni uspjeh, dospio je na # 6 britanskih ljestvica. U me\xc4\x91uvremenu, Clapton je najavio odlazak i \xc5\xbeelju da oformi svoj sastav  Cream s Jack Bruceom i Ginger Bakerom. _NEWLINE_Mayall je morao prona\xc4\x87i adekvatnu  zamjenu i uspio je nagovoriti Petera Greena da se vrati u sastav. Tijekom sljede\xc4\x87e godine s Peter Greenom  kao solo gitaristom, snimili su oko 40 pjesama. Album  A Hard Road  objavljen je u velja\xc4\x8di 1967. I ovaj album ima status klasika bluesa. No uskoro je i Peter Green rekao da odlazi u novi sastav Fleetwood Mac i sa sobom odvodi jo\xc5\xa1 dva \xc4\x8dlana Bluesbreakersa._NEWLINE_Mayallov prvi izbor za zamjenu Greena bio je 16-godi\xc5\xa1nji David O'List, gitarist iz sastava The Attack. Me\xc4\x91utim O'List ga je odbio. Nakon toga Mayall je prona\xc5\xa1ao dva gitarista za svoje Bluesbreakerse, Terrya Edmondsa i tada 19-godi\xc5\xa1njeg Micka Taylora._NEWLINE_U svibnju 1967. u svega jedan dan  Mayall je trebao snimiti cijeli album, koji je izdan u studenom pod naslovomThe Blues Alone. _NEWLINE_Ova \xc5\xa1estero\xc4\x8dlana postava Bluesbreakersa  (koju su tvorili; Mick Taylor, solo gitara, John McVie, bas, Hughie Flint ili Keef Hartley, bubnjevi, Rip Kanta i Chris Mercer, saksofoni), snimili su album Crusade 11. i 12. srpnja 1967.  _NEWLINE_Ova postava  Bluesbreakersa ve\xc4\x87i dio godine provela je na turnejama po inozemstvu, Mayall je to sve vrijedno snimio i izdao na dvostrukom albumu  Diary of a Band, Vols. 1 & 2 objavljen u velja\xc4\x8di 1968.  _NEWLINE_U me\xc4\x91uvremenu, se ponovno desila promjena u sastavu: McVie je napustio grupu, a njega je nakratko zamijenio Paul Williams ( ali je on ubrzo oti\xc5\xa1ao Alanu Priceu), tako da je na njegovo mjesto do\xc5\xa1ao  Keith Tillman, a Dick Heckstall-Smith preuzeo je mjesto saksofonista._NEWLINE_Nakon gotovo dvije godine provedene s Mayallom, Mick Taylor ga je napustio i pridru\xc5\xbeio se Rolling Stonesima 13. lipnja 1969. Potom su uslijedile bezbrojne izmjene u sastavu. Mayall se potom uputio u eksperiment s akusti\xc4\x8dnim gitaristom  Jon Markom i  flautistom / saksofonistom  John Almondom ali bez bubnjara. S tom postavom je snimio album Empty Rooms._NEWLINE_U studenom 1970. Mayall je snimio dvostruki album  Back to the Roots, na kojem su se pojavili mnogi slavni glazbenici s kojima je svirao do  tada; Eric Clapton, Mick Taylor, Harvey Mandel i Jerry McGee kao gitaristi, Thompson i Larry Taylor kao basisti, Keef Hartley i Paul Lagos na bubnjevima.\n_START_SECTION_\n1970-1980\n_START_PARAGRAPH_\nNa po\xc4\x8detku sedamdesetih Mayall se preselio u Ameriku gdje je proveo ve\xc4\x87inu sljede\xc4\x87ih 15 godina. Tu je i nadalje gorljivo snimao s lokalnim glazbenicima za razne diskografske ku\xc4\x87e. U kolovozu 1971., Mayall se upustio u novu avanturu blues blizak jazzu s Albert Kingom. Nastavak te njegove avanture s jazzom je album  Jazz Blues Fusion, s Mayallom na usnoj harmonici, gitari i klaviru, Blue Mitchellom na trubi, Clifford Salomonom i Ernie Wattsom na saksofonu, Larry Taylorom na basu, Ron Selicom na bubnjevima i Freddy Robinzonom na gitari.\n_START_SECTION_\nPovratak Bluesbreakersima\n_START_PARAGRAPH_\n1982. godine Mayall se na kratko udru\xc5\xbeio s Mick Taylorom, John McVieom i Colin Allenom, njegovim glazbenicima iz \xc5\xa1ezdesetih zbog kra\xc4\x87e turneje (puno kasnije je izdat live album s te turneje)._NEWLINE_1984. godine Mayall je obnovio svoje Bluesbreakerse, ovaj put s dva solo gitarista Walter Troutom i Coco Montoyom, basistom Bobby Haynesom i bubnjarem Joe Yueleom. Poznato ime bilo je dovoljno da osigura uspje\xc5\xa1nu svjetsku turneju. Devedesete nisu doniijele ni\xc5\xa1ta bitnog osim uvo\xc4\x91enja orgulja u sastav (Tom Canning) i povratka na jednog solo gitarista, ovaj put je to bio Buddy Whittington._NEWLINE_Mayallov 70. ro\xc4\x91endan bio je izvaredna prilika za koncert u Liverpoolu na kojem su se pojavili Eric Clapton, Mick Taylor i nekoliko drugih poznatih imena."