b'\n_START_ARTICLE_\nZenon iz Eleje\n_START_PARAGRAPH_\nZenon iz Eleje (gr\xc4\x8d. \xce\x96\xce\xae\xce\xbd\xcf\x89\xce\xbd \xe1\xbd\x81 \xe1\xbc\x98\xce\xbb\xce\xb5\xce\xac\xcf\x84\xce\xb7\xcf\x82, oko 490. pr. Kr. - oko 430. pr. Kr.) je bio gr\xc4\x8dki filozof predsokratovac. Pripadao je elejskoj \xc5\xa1koli, koju je osnovao Parmenid. Aristotel ga je prozvao izumiteljem dijalektike, ali je on najpoznatiji po svojim paradoksima._NEWLINE_"U ovom hirovitom svijetu ni\xc5\xa1ta nije hirovitije od posmrtne slave. Jedan od najboljih primjera \xc5\xbertvi zbog lo\xc5\xa1eg rasu\xc4\x91ivanja novih generacija jest Elejac Zenon. Nakon \xc5\xa1to je izmislio \xc4\x8detiri argumenta od kojih su svi bili nemjerljivo suptilni i smi\xc5\xa1ljeni, najve\xc4\x87i dio kasnijih filozofa ga je proglasilo dovitljivim, a njegove argumente sofizmima. Poslije dvije tisu\xc4\x87e godina neprestanog opovrgavanja, ovi su sofizmi ponovo postavljeni, i postali su osnova matemati\xc4\x8dke renesanse [...]" Bertrand Russell, Principi Matematike I (1903).\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdivot\n_START_PARAGRAPH_\nMalo je \xc4\x8dinjenica sa sigurno\xc5\xa1\xc4\x87u poznato o Zenonovom \xc5\xbeivotu. Iako napisan gotovo stolje\xc4\x87e poslije Zenonove smrti, glavni izvor informacija o Zenonovom \xc5\xbeivotu je Platonov dijalog Parmenid. U tom dijalogu, Platon opisuje posjet Zenona i Parmenida u [Atena|[Ateni]], u vremenu kada je Parmenid imao "oko 65" godina, Zenon "gotovo 40", a Sokrat je bio "veoma mlad" (Parmenid 127). Ako uzmemo da je Sokrat tada imao oko 20 godina, i znaju\xc4\x87i da je Sokratovo ro\xc4\x91enje bilo 470. pr. Kr., dobivamo da je datum ro\xc4\x91enja Zenona oko 490. pr. Kr._NEWLINE_Platon ka\xc5\xbee da je Zenon bio "visok i lijep" i da je "u godinama svoje mladosti [...] bio obljubljen od Parmenida" (Parmenid 127)._NEWLINE_Druge, mo\xc5\xbeda manje pouzdane detalje Zenonovog \xc5\xbeivota donosi knjiga "\xc5\xbdivoti poznatih filozofa" Diogena Laertija, gdje je zabilje\xc5\xbeeno da je on bio sin Teleutagore, usvojeni sin Parmenida i "dobar u debatiranju obje strane neke rasprave, univerzalni kriti\xc4\x8dar", te da ga je elejski tiranin zatvorio, a mo\xc5\xbeda i ubio.\n_START_SECTION_\nDjela\n_START_PARAGRAPH_\nIako nekoliko anti\xc4\x8dkih pisaca spominje Zenonova pisana djela, nijedno nije sa\xc4\x8duvano._NEWLINE_Platon ka\xc5\xbee da su Zenonova djela "donesena u Atenu prvi put prilikom..." posjeta Zenona i Parmenida. Platon dalje ka\xc5\xbee da je Zenon rekao da je to djelo "trebalo obraniti Parmenidove argumente", da je napisano u Zenonovoj mladosti, ukradeno, i objavljeno bez njegovog odobrenja. Platon daje Sokratovo parafraziranje "prve teze prvog argumenta" u Zenonovom djelu, koja glasi: "[...] ako ima vi\xc5\xa1e bi\xc4\x87a, ona moraju biti u isto vrijeme i sli\xc4\x8dna i razli\xc4\x8dita, \xc5\xa1to je nemogu\xc4\x87e, jer sli\xc4\x8dno ne mo\xc5\xbee biti razli\xc4\x8dito, niti razli\xc4\x8dito sli\xc4\x8dno"._NEWLINE_Proklo je u svom komentaru Platonovog Parmenida rekao da je Zenon prona\xc5\xa1ao "[...] ne manje od \xc4\x8detrdeset argumenata koji pokazuju kontradikcije[...]" (st. 29)_NEWLINE_Zenonovi su argumenti mo\xc5\xbeda prvi primjeri metode spoznaje zvane reductio ad absurdum, tako\xc4\x91er zvane i dokaz pomo\xc4\x87u kontradikcije.\n_START_SECTION_\nPredlo\xc5\xbeena rje\xc5\xa1enja za paradoks Strijela\n_START_PARAGRAPH_\nParadoks o stijeli postavlja pitanja o prirodi kretanja koja nisu odgovorena na matemati\xc4\x8dki na\xc4\x8din, kao u slu\xc4\x8daju Ahila i Dihotomije._NEWLINE_Ovaj se paradoks mo\xc5\xbee matemati\xc4\x8dki rije\xc5\xa1iti na sljede\xc4\x87i na\xc4\x8din: u limesu, du\xc5\xbeina momenta te\xc5\xbei nuli, trenuta\xc4\x8dna brzina mijenjanja ili brzine (koja je koli\xc4\x8dnik prije\xc4\x91enog puta u odre\xc4\x91enom vremenu) ne mora te\xc5\xbeiti nuli. Ovaj ne-nultni limes je brzina strijele u trenutku._NEWLINE_Problem s ra\xc4\x8dunskim rje\xc5\xa1enjem je taj da ra\xc4\x8dunska radnja mo\xc5\xbee opisati samo kretanje dok se limes pribli\xc5\xbeava, bazirano na vanjskoj opservaciji da se strijela mi\xc4\x8de naprijed. Me\xc4\x91utim, u Zenonovom paradoksu, koncepti kao brzina gube svoje zna\xc4\x8denje i ne postoji \xc4\x8dinilac koji nije pod djelovanjem paradoksa, koji bi strijeli mogao omogu\xc4\x87iti letenje._NEWLINE_Drugo je gledi\xc5\xa1te to da premisa ka\xc5\xbee da je u svakom trenutku strijela nepomi\xc4\x8dna. Me\xc4\x91utim, nekretanje je relativan pojam. Niko ne mo\xc5\xbee suditi, promatraju\xc4\x87i jedan trenutak, da strijela stoji u mjestu. To\xc4\x8dnije, potrebni su drugi, sli\xc4\x8dni trenuci koji bi odredili, u usporedbi s drugim trenucima, da je strijela u nekom trenutku nepomi\xc4\x8dna. Prema tome, u usporedbi s drugim trenucima, strijela bi bila na drugom mjestu nego \xc5\xa1to je bila i \xc5\xa1to \xc4\x87e biti u vremenu prije i poslije. Uzev\xc5\xa1i ovo u obzir, strijela se kre\xc4\x87e.\n_START_SECTION_\nJedan od Aristotelovih paradoksa\n_START_PARAGRAPH_\nParadoks mjesta:_NEWLINE_"[...] ako sve \xc5\xa1to postoji ima mjesto, i to mjesto \xc4\x87e imati mjesto, i tako dalje do u beskona\xc4\x8dnost". (Aristotel, Fizika IV:1, 209a25)\n_START_SECTION_\nEtika\n_START_PARAGRAPH_\nOno \xc5\xa1to je Zenon smatrao va\xc5\xbenim bila je vrlina, i on je procjenjivao fiziku i metafiziku jedino po tome koliko su doprinosili vrlini. Poku\xc5\xa1ao je da se izbori sa metafizi\xc4\x8dkim sklonostima svog vremena uz pomo\xc4\x87 zdravog razuma, koji je u Gr\xc4\x8dkoj zna\xc4\x8dio materijalizam.'