b'\n_START_ARTICLE_\nJupiter\n_START_SECTION_\nAtmosfera\n_START_PARAGRAPH_\nJupiterova atmosfera sastoji se od gustih slojeva oblaka \xc4\x8dija visina se\xc5\xbee do 1 000 kilometara. Slojevi oblaka dijele se u tri glavne skupine koji se me\xc4\x91usobno razlikuju po boji, s prugama usporednim ekvatoru. Pri rubu je zatamnjen, jer tu pogled prodire kroz deblji sloj atmosfere, pa se i oblaci te\xc5\xbee razaznaju. Me\xc4\x91u obla\xc4\x8dnim prugama razlikuju se bjelkaste odnosno blijedozu\xc4\x87kaste zone i tamniji pojasi, koji su crvenkastosme\xc4\x91ih nijansi.  Na vrhu atmosfere se nalaze crveni oblaci \xc4\x8diji sastav je mje\xc5\xa1avina leda i vode. Kristali amonijevog hidrosulfida \xc4\x8dine bijele i sme\xc4\x91e oblake koji su u sredi\xc5\xa1njem dijelu atmosfere. Dno atmosfere pokrivaju plavi\xc4\x8dasti oblaci koji svoju boju zahvaljuju kristalima amonijakovog leda. Op\xc4\x87enito se mo\xc5\xbee re\xc4\x87i da je atmosfera ovoga diva me\xc4\x91u planetima Sun\xc4\x8deva sustava sastavljena od 75\xc2\xa0% vodika i 23\xc2\xa0% helija. Ostatak otpada na vodenu paru, metan, amonijak i sli\xc4\x8dne kemijske spojeve. Sa Zemlje prate se promjene \xc5\xa1irine, boje i kontrasta zona i pojasa te razne pjege, od kojih je Velika crvena pjega najvi\xc4\x91enija i najstalnija pojava. To je podru\xc4\x8dje elipti\xc4\x8dnog oblika u Jupiterovoj atmosferi \xc4\x8dija je veli\xc4\x8dina otprilike 12 000 x 25 000 km. Velika crvena pjega je u stvari velika oluja koja traje ve\xc4\x87 stolje\xc4\x87ima. Vjetrovi koji pu\xc5\xa1u unutra same oluje mogu prema\xc5\xa1iti 600 km/h. Nije samo podru\xc4\x8dje Velike crvene pjege aktivno u Jupiterovoj atmosferi. Cijela atmosfera je vrlo turbulentna i aktivna. Prosje\xc4\x8dna brzina vjetra u gornjim slojevima jupiterove atmosfere je 500 km/h._NEWLINE_Brzina vrtnje Jupitera odre\xc4\x91ena je nakon dugogodi\xc5\xa1njih promatranja uo\xc4\x8dljivih znakova. U ekvatorskom podru\xc4\x8dju, 7\xc2\xb0 na jug i sjever, prosje\xc4\x8dan period vrtnje (rotacije) jednak je 9 sati 50 minuta i 30 sekundi. Znakovi na ve\xc4\x87im jovigrafskim \xc5\xa1irinama otkrivaju du\xc5\xbei period. Razli\xc4\x8dit period vrtnje razli\xc4\x8ditih \xc5\xa1irina svojstvo je nebeskih tijela koja nisu kruta. Period rotacije pojedinih detalja u oblacima druk\xc4\x8diji je zbog atmosferskih gibanja. Velika crvena pjega u razmaku od stotinu godina imala je prosje\xc4\x8dan period 9h 55 min 38 s. Period rotacije fluida neposredno ispod atmosfere odre\xc4\x91en je uz pomo\xc4\x87 radio valova i pojava u magnetskom polju, koje se okre\xc4\x87u s istom brzinom, na 9 h 55 min 29,7 s. Stanje atmosfere i cijelog Jupitera razmatra se na temelju poznavanja strukture tvari u naj\xc5\xa1irem rasponu fizi\xc4\x8dkih uvjeta. Zbog velike mase planeta, tlak se u dubini penje na vi\xc5\xa1e desetaka milijuna bara. Tlakovi i temperature koji vladaju u unutra\xc5\xa1njosti Jupitera dovode do agregacijskog stanja vodika koje se naziva plinovito - teku\xc4\x87im i teku\xc4\x87im metalnim vodikom.\n_START_SECTION_\nTeku\xc4\x87i metalni vodik\n_START_PARAGRAPH_\n\xc5\xa0to je teku\xc4\x87i metal? U sobnim uvjetima \xc5\xbeiva je teku\xc4\x87a tvar, a ujedno i metal. Takva tvar vrlo dobro vodi elektri\xc4\x8dnu struju i toplinu. Nasuprot tome, plinoviti i obi\xc4\x8dan teku\xc4\x87i vodik dobri su izolatori, dakle lo\xc5\xa1e provode elektri\xc4\x8dnu struju i toplinu. Prijelaz u stanje teku\xc4\x87eg metala vodik trpi pri tlaku od oko 1 000 000 bara. Stoga je najvjerojatnije da najve\xc4\x87i dio Jupiterove unutra\xc5\xa1njosti zauzima teku\xc4\x87i metalni vodik. Kada se tlak spusti na 20 do 30 bara, vodik iz stanja mje\xc5\xa1avine plinovitog i teku\xc4\x87eg prelazi u \xc4\x8disto plinovito stanje. Podru\xc4\x8dje gdje se odvija takav prijelaz uzima se za osnovu ili bazu atmosfere.\n_START_SECTION_\nKemijski sastav\n_START_PARAGRAPH_\nAtmosfera je visoka 1000 km, a oblaci su u njezinim donjim slojevima. Svjetlost koja se odbila od Jupitera pristi\xc5\xbee samo iz gornjih dijelova obla\xc4\x8dnog pokrova. Kemijski sastav atmosfere divovskih planeta obilje\xc5\xbeen je obiljem vodika i helija; na vodik otpada 5 puta ve\xc4\x87i obujam nego na helij. Osim tih dvaju kemijskih elemenata, spektrografski je ustanovljen metan CH\xe2\x82\x84, amonijak NH\xe2\x82\x83 i vodena para H\xe2\x82\x82O. Javljaju se jo\xc5\xa1 tragovi etana C\xe2\x82\x82H\xe2\x82\x86, acetilena C\xe2\x82\x82H\xe2\x82\x82, fosfina PH\xe2\x82\x83 i ugljikovog monoksida CO. Za svijetle zone ustanovljeno je da se sastoje od kristala amonijaka. One su obla\xc4\x8dni sloj ograni\xc4\x8den na neke jovigrafske \xc5\xa1irine. U procijepu izme\xc4\x91u zona zapa\xc5\xbea se ni\xc5\xbei neprekinuti sloj; pojasi su dakle samo vidljivi dijelovi tog sloja. \xc5\xbdu\xc4\x87kastonaran\xc4\x8daste i sme\xc4\x91e nijanse pojasa tuma\xc4\x8de se kristalima amonijeva hidrosulfida NH\xe2\x82\x84SH, a crvena boja nekih detalja, kao i Velike crvene pjege, tuma\xc4\x8de se kristalima fosfora. Ispod sloja pojaseva nalazi se tre\xc4\x87i, najni\xc5\xbei sloj oblaka, koji se neposredno ne mo\xc5\xbee vidjeti, a sastoji se od kristala vode (leda).\n_START_SECTION_\nTemperatura atmosfere\n_START_PARAGRAPH_\nTemperatura raste od razine gdje tlak iznosi 0,1 bar, na obje strane, i prema dolje, i prema gore, u ionosferu. Najni\xc5\xbea temperatura iznosi oko 100 K (\xe2\x88\x92173 \xc2\xb0C). Temperature su odre\xc4\x91ene opa\xc5\xbeanjem infracrvenog i radio valnog zra\xc4\x8denja planeta. Prosje\xc4\x8dna temperatura koju otkriva Jupiterovo zra\xc4\x8denje jednako je 140 K (\xe2\x88\x92133 \xc2\xb0C), \xc5\xa1to je za 20 K vi\xc5\xa1e od ravnote\xc5\xbene temperature, temperature koju bi imao da mu je jedini dotok energije sa Sunca. Do vanjskih slojeva Jupitera sti\xc5\xbee od Sunca 51 W/m\xc2\xb2 (Sun\xc4\x8deva konstanta). Stoga se temperatura od 140 K dade rastuma\xc4\x8diti jedino vlastitim izvorom energije smje\xc5\xa1tenim na Jupiteru. Jupiter sam zra\xc4\x8di ne\xc5\xa1to manje od Sun\xc4\x8deve konstante. Izvorom energije moglo bi biti stezanje planetskog tijela koje se odvija zbog vlastite gravitacijske sile. Ili se stezanje nastavlja i danas (za opa\xc5\xbeenu koli\xc4\x8dinu energije bilo bi dovoljno da se polumjer godi\xc5\xa1nje smanji za 1 mm), ili je proces zaustavljen, a Jupiter samo otpu\xc5\xa1ta nakupljenu toplinu. _NEWLINE_Da bismo razumjeli vladanje Jupiterove atmosfere s obla\xc4\x8dnim pokrovom, moramo zapaziti nekoliko va\xc5\xbenih okolnosti. Prva je u jednoli\xc4\x8dnosti "povr\xc5\xa1ine" planeta. Zamislimo li Zemlju kao nepregledan ocean, bez imalo kopna, na\xc5\xa1li bismo je u stanju sli\xc4\x8dnom stanju na Jupiteru. Pokreti u atmosferi planeta koji nema kopna ve\xc4\x87 samo teku\xc4\x87u povr\xc5\xa1inu sasvim su druk\xc4\x8diji no pokreti u Zemljinoj atmosferi. Teku\xc4\x87a povr\xc5\xa1ina spremno reagira na svaku promjenu tlaka. Pove\xc4\x87a li se tlak na jednom mjestu, sni\xc5\xbeava se lokalni nivo, \xc5\xa1to zna\xc4\x8di da se obujam zraka nad tom povr\xc5\xa1inom pove\xc4\x87ao, pa \xc4\x87e tlak morati pasti i vratiti se na po\xc4\x8detnu vrijednost. Dok su u Zemljinoj atmosferi razlike tlakova i gusto\xc4\x87a velikim dijelom uzrokovane razli\xc4\x8ditim zagrijavanjem kopna i mora, na planetu s teku\xc4\x87om povr\xc5\xa1inom nema vodoravnih razlika tlakova i gusto\xc4\x87a. Osim toga, do teku\xc4\x87eg sredstva ispod guste i visoke atmosfere Sun\xc4\x8deve zrake izravno ne pristi\xc5\xbeu. _NEWLINE_Druga je okolnost u izvorima topline. Jupiter ima dva izvora. Zbog unutarnjeg izvora topline razlike u temperaturi oblaka izme\xc4\x91u ekvatorskih i polarnih krajeva iznose svega nekoliko stupnjeva. Zato Jupiterova klima malo ovisi o Sun\xc4\x8devoj toplini. Meridionalna cirkulacija, dizanje masa u ekvatorskom podru\xc4\x8dju i spu\xc5\xa1tanje u polarnom, zamaskirana je brzom vrtnjom (rotacijom). _NEWLINE_Brza rotacija je tre\xc4\x87a okolnost koja bitno odre\xc4\x91uje pona\xc5\xa1anje atmosfere. Zbog nje je gra\xc4\x91a obla\xc4\x8dnog pokrova ure\xc4\x91ena u smjeru vrtnje. No rotacija dovodi i do veoma zavojitih gibanja zra\xc4\x8dnih masa koje se pokre\xc4\x87u u smjeru juga ili sjevera. Smjer zakretanja ovisi o tome giba li se masa na sjevernoj ili na ju\xc5\xbenoj polutki. Na sjevernoj vjetrovi skre\xc4\x87u udesno, na ju\xc5\xbenoj ulijevo. U\xc4\x8dinak je izra\xc5\xbeen mnogo ja\xc4\x8de nego na Zemlji, a izazvan je Coriolisovom silom (inercijska sila \xc5\xa1to se javlja u sustavu koji se vrti). _NEWLINE_\xc4\x8cetvrtu okolnost \xc4\x8dine niske temperature. Pri niskim temperaturama energija se prenosi veoma sporo, bilo da se prenosi zra\xc4\x8denjem ili vo\xc4\x91enjem. Dijelovi atmosfere sporo se hlade i sporo zagrijavaju. U zoni zrak se di\xc5\xbee i hladi, a zatim ispunjava podru\xc4\x8dje ni\xc5\xbeeg tlaka, to jest ponire u podru\xc4\x8dje pojasa. Okomito atmosfersko kru\xc5\xbeenje odvija se u ravnini meridijana, pa dolazi do skretanja zra\xc4\x8dnih masa. Kada vjetar skrene u smjer paralele, skretanje prestaje, jer Coriolisova sila ne djeluje na tijela koja se gibaju po paralelama vodoravno (Coriolisova sila je inercijska sila koja se javlja u sustavu kada pokretno tijelo mijenja udaljenost od osi vrtnje). Sjeverna granica zone pokazuje strujanje u smjeru vrtnje (rotacije), a ju\xc5\xbena suprotno; na ju\xc5\xbenoj je polutki sve obratno.\n_START_SECTION_\nVelika crvena pjega\n_START_PARAGRAPH_\nPri dodiru slojeva koji se gibaju suprotnim smjerovima dolazi do vrtlo\xc5\xbenog gibanja, javljaju se valovi i pjege, u kojima se odvija ciklonalno i anticiklonalno gibanje. Jedna takva pjega je i Velika crvena pjega, kojoj je veli\xc4\x8dina 15 000 x 15 000 km. Ona je pre\xc5\xbeivjela vi\xc5\xa1e stolje\xc4\x87a. Period njezina obrtanja iznosi 6 dana. Jedna manja pjega koja znade pro\xc4\x87i u blizini Velike crvene pjege vi\xc4\x91a se 40 godina. Mnogobrojni ovalni vrtlozi i valovi dugotrajnog su obilje\xc5\xbeja zato \xc5\xa1to plove u jednoli\xc4\x8dnom sredstvu, u kojemu se toplina sporo prenosi s jednog mjesta na drugo. Jo\xc5\xa1 nije obja\xc5\xa1njeno kako se Velika crvena pjega uspjela odr\xc5\xbeati na "\xc5\xbeivotu" toliko dugo.\n_START_SECTION_\nIonosfera\n_START_PARAGRAPH_\nVjetar se u ekvatorskoj zoni kre\xc4\x87e s najve\xc4\x87om brzinom, ve\xc4\x87om od 100 m/s; naravno, to je brzina mjerena u odnosu na brzinu vrtnje. Iznad oblaka neposredno se nastavlja ionosfera. Ona se pru\xc5\xbea daleko u prostor i obuhva\xc4\x87ena je magnetosferom, podru\xc4\x8djem sa svojstvenim oblikom magnetskog polja. Koncentracija elektrona u ionosferi iznosi najvi\xc5\xa1e od 10\xe2\x81\xb5 do 10\xe2\x81\xb6 ion/cm\xc2\xb3, u predjelu prvih 3 000 km iznad obla\xc4\x8dnog sloja. Temperatura ovdje prema\xc5\xa1uje 1 000 K.\n_START_SECTION_\nSvojstva unutra\xc5\xa1njosti planeta\n_START_PARAGRAPH_\nMjerenja gravitacijskog polja ukazuju na postojanje zna\xc4\x8dajne koncentracije stjenovitog i ledenog materijala u Jupiterovoj unutra\xc5\xa1njosti, vjerojatno jezgre mase 10 do 15 puta ve\xc4\x87e od Zemlje. Tlak u unutra\xc5\xa1njosti Jupitera dosti\xc5\xbee vi\xc5\xa1e desetaka milijuna bara._NEWLINE_Na mogu\xc4\x87u kameno-ledenu jezgru nastavlja se debeli sloj metalnog vodika. Naime, pri tlaku od oko 2 \xc3\x97 10\xc2\xb9\xc2\xb9 Pa, vodik prelazi u metalno teku\xc4\x87e stanje. To je stanje pri kojem su molekule vodika tako gusto slo\xc5\xbeene da pojedine atome susjedna molekula privla\xc4\x8di jednako kao i atom partner u istoj molekuli. Posljedica toga je razbijanje molekula. Pored toga doga\xc4\x91a se da i elektrone u ljuskama privla\xc4\x8de susjedne jezgre, pa dolazi do ionizacije (odvajanja elektrona od jezgri). Vodik postaje vrlo vodljiv (sli\xc4\x8dno metalima), pa se zato ovo stanje zove metalni teku\xc4\x87i vodik. Ovaj sloj vjerojatno sadr\xc5\xbei i primjese helija i raznog leda. Postojanje metalnog vodika je dokazano u laboratorijima na Zemlji 1996._NEWLINE_Na sloj metalnog vodika se u blagom prijelazu nastavlja sloj vodika i helija u molekularnom obliku koji iz teku\xc4\x87eg stanja (dublji slojevi) prelazi u plinovito (bli\xc5\xbee povr\xc5\xa1ini). Atmosfera koju vidimo je samo vanjski dio ovog sloja. Ovaj sloj sadr\xc5\xbei i manje koli\xc4\x8dine vode, ugljikovog dioksida, metana i drugih jednostavnih spojeva._NEWLINE_Jupiter je po sastavu 90% vodik i 10% helij (po masenom udjelu), s tragovima vode, metana i amonijaka. Taj sastav pribli\xc5\xbeno odgovara i sastavu prvotnog oblaka od kojeg je i nastao Sun\xc4\x8dev sustav._NEWLINE_Jupiterova unutra\xc5\xa1njost je vrlo vru\xc4\x87a, temperature u sredi\xc5\xa1tu su \xc4\x8dak 20 000 K, pa Jupiter 1,5 puta vi\xc5\xa1e energije zra\xc4\x8di u svemir nego \xc5\xa1to je prima od Sunca. Ravnote\xc5\xbena temperatura (ona koju bi imao da ga grije samo Sunce) za Jupiter iznosi 140 K, ali je stvarna temperatura njegovih vanjskih dijelova oko 160 K. To se obja\xc5\xa1njava Kelvin-Helmholtzovim mehanizmom (potencijalna energija gravitacijskog polja sa\xc5\xbeimanjem prelazi u unutarnju energiju). Za opa\xc5\xbeenu koli\xc4\x8dinu energije bi bilo dovoljno da se Jupiter sa\xc5\xbeme za 1 mm godi\xc5\xa1nje._NEWLINE_Postoji neopravdano mi\xc5\xa1ljenje da Jupiteru nedostaje samo malo mase da bi postao zvijezda. Iako velik, Jupiter je po dimenzijama vrlo daleko od zvijezda ili sme\xc4\x91ih patuljaka. Trebala bi mu 80 puta ve\xc4\x87a masa da u njegovu sredi\xc5\xa1tu zapo\xc4\x8dnu nuklearne reakcije.\n_START_SECTION_\nOrbita\n_START_PARAGRAPH_\nJupiter svoju stazu oko Sunca obi\xc4\x91e za 11,87 godina. Zbog elipti\xc4\x8dnosti putanje udaljenost izme\xc4\x91u Jupitera i Sunca se mijenja od 4,95 do 5,5 AJ.\n_START_SECTION_\nVrtnja ili rotacija\n_START_PARAGRAPH_\nJedan Jupiterov dan traje 9 sati i 50 minuta. Zbog te brze rotacije na Jupiteru nastaju sna\xc5\xbena vrtlo\xc5\xbeenja i turbulencije u atmosferi. Periodi rotacije se razlikuju od sloja do sloja zbog razli\xc4\x8ditih atmosferskih gibanja.\n_START_SECTION_\nMagnetosfera\n_START_PARAGRAPH_\nGodine 1955. otkrivena je radio-emisija s Jupitera, \xc5\xa1to je upu\xc4\x87ivalo na jako magnetsko polje. Jako magnetsko polje Jupitera posljedica je debelog sloja metalnog vodika i brze vrtnje (rotacije). Magnetska je os priklonjena za 11\xc2\xb0 prema osi rotacije. Smjer magnetskog polja suprotan je magnetskom polju na Zemlji, \xc5\xa1to zna\xc4\x8di da je sjeverni magnetski pol zaista na sjevernoj polutki planeta. U atmosferi, ono iznosi oko 10\xe2\x81\xbb\xc2\xb3 T (4 000 puta ja\xc4\x8de od Zemljinog). Jupiterovo magnetsko polje je oko 100 puta ve\xc4\x87e od Zemljinog. Prote\xc5\xbee se nekoliko milijuna kilometara u smjeru Sunca i \xc4\x8dak oko 650 milijuna km u suprotnom pravcu, te dose\xc5\xbee i do Saturnove putanje. Magnetsko polje stvara jake struje visoko-energetskih \xc4\x8destica koje su 10 puta ja\xc4\x8de od onih u Van Allenovim pojasima. Ovdje se kre\xc4\x87u elektri\xc4\x8dne struje nabijenih \xc4\x8destica koje prema\xc5\xa1uju dozu smrtonosnu za \xc4\x8dovjeka._NEWLINE_Ono obuhva\xc4\x87a i putanje Jupiterovih satelita, pa se time djelomi\xc4\x8dno obja\xc5\xa1njava velika vulkanska aktivnost na Iou. Izme\xc4\x91u Jupitera i Ioa izmjerena je elektri\xc4\x8dna struja jakosti 5 milijuna Ampera (5 MA). Naelektrizirane \xc4\x8destice ubrzane do vrlo velikih brzina udaraju u Iovu povr\xc5\xa1inu i izbijaju atome s povr\xc5\xa1ine. Izbijeni atomi \xc4\x8dine Iov torus, veliki prstenasti oblak elektri\xc4\x8dki nabijenih \xc4\x8destica oko Iove putanje. Do polo\xc5\xbeaja na kojem se nalazi satelit Io (Ija) magnetosfera se vrti s jednakom kutnom brzinom kao i Jupiter. Ona je izvor dekametarskih radio valova promjenjive ja\xc4\x8dine, uzrokovanih elektri\xc4\x8dnim pra\xc5\xbenjenjima. Uop\xc4\x87e je Jupiter jedan od najja\xc4\x8dih izvora kozmi\xc4\x8dkih radio valova. Snimljene su munje i polarna svjetlost. Iz magnotosfere znadu se osloboditi elektri\xc4\x8dke \xc4\x8destice i u obliku kozmi\xc4\x8dkih zraka sti\xc4\x87i do Zemlje, a zabilje\xc5\xbeene su i kod Merkura. Na stanje magnetskog polja veoma utje\xc4\x8du najbli\xc5\xbei Jupiterovi sateliti koji se gibaju u tom podru\xc4\x8dju. Poseban utjecaj pokazuje Io. Nalazi se na udaljenosti od 3 Jupiterova promjera i stalan je izvor plinova.\n_START_SECTION_\nJupiterovi prsteni\n_START_PARAGRAPH_\nGodine 1979. svemirska letjelica Voyager 1 je otkrila Jupiterove prstene. Prsteni se uglavnom sastoje od mikrometarskih \xc4\x8destica pra\xc5\xa1ine, a prostiru se sve do povr\xc5\xa1ine planeta. Najbli\xc5\xbei Jupiteru je Halo prsten, \xc5\xa1irok oko 20 000 km, koji ima oblik torusa. Na Halo se nastavlja 7 000 km \xc5\xa1iroki Glavni prsten. Unutar glavnog prstena se nalaze i Jupiterovi sateliti Metida i Adrasteja. Smatra se da su ova dva satelita izvor materijala (udari meteorita izbacuju krhotine u svemir) za Glavni pojas, dok su druga dva mala unutarnja satelita - Amalteju i Tebu - izvori materijala za vrlo rijetke Amalthea Gossamer (unutar Amaltejine putanje) i Thebe Gossamer (izme\xc4\x91u putanja Amalteje i Tebe) prstene koji se nastavljaju na Glavni prsten (Pau\xc4\x8dinasti prsteni).\n_START_SECTION_\nJupiterovi unutarnji sateliti\n_START_PARAGRAPH_\nJupiterovi unutarnji sateliti su Amalteja, Metida, Adrasteja i Teba, a to su nepravilna, planetoidna tijela, i nalaze se s vanjske strane prstena. Prsten je male gusto\xc4\x87e. Vanjski mu polumjer iznosi 129 000 km. Najsjajniji dio prstena \xc5\xa1irok je 6 000 km. Bli\xc5\xbee Jupiteru sjaj mu veoma opada, no tvar se, sve usitnjenija, prostire do povr\xc5\xa1ine Jupitera. Tipi\xc4\x8dne \xc4\x8destice veli\xc4\x8dine su 1 \xce\xbcm. Debljina prstena manja je od 30 km, no oko njega zapa\xc5\xbea se jedan svijetle\xc4\x87i halo mnogo ve\xc4\x87e \xc5\xa1irine. Amalteja je stijena nepravilna oblika, crvena je i tamna. U sredi\xc5\xa1te Jupitera stalno je uperena njena du\xc5\xbea os.\n_START_SECTION_\nGalilejanski sateliti\n_START_PARAGRAPH_\nGalilejanski sateliti (Io ili Ija, Europa, Ganimed, Kalisto) po sfernom obliku, \xc4\x8dak i po veli\xc4\x8dini sli\xc4\x8de terestri\xc4\x8dkim plenetima. Kao i prva skupina satelita, oni se gibaju u ravnini Jupiterova ekvatora, a staze su im slabo izdu\xc5\xbeene. Ophodno vrijeme iznosi im od jednog do desetak dana. Period vrtnje sinkroniziran je s periodom obilaska, a to zna\xc4\x8di da uvijek jednom stranom gledaju prema Jupiteru. Najve\xc4\x87i me\xc4\x91u njima i ujedno najve\xc4\x87i Jupiterov satelit je Ganimed. Gusto\xc4\x87a tih satelita opada po redu udaljenosti. To se svojstvo ne protivi predod\xc5\xbebi da su svi oni stvoreni u okolini Jupitera i s njime istodobno. Pred sobom imamo Sun\xc4\x8dev sustav u malom. Krajolici galilejanskih satelita iznena\xc4\x91uju\xc4\x87i su. Sude\xc4\x87i po prosje\xc4\x8dnoj gusto\xc4\x87i, Io i Europa prete\xc5\xbeno su izgra\xc4\x91eni od silikata, a Ganimed i Kalisto od jednakih dijelova silikata i vode.\n_START_SECTION_\nIja ili Io\n_START_PARAGRAPH_\nIo ili Ija ima najsna\xc5\xbenije vulkansko djelovanje od svih tijela Sun\xc4\x8deva sustava. Po veli\xc4\x8dini i gusto\xc4\x87i nalik je Mjesecu. Prekriven je slojevima crvenonaran\xc4\x8daste boje, sa svijetlije\xc5\xbeu\xc4\x87kastim i bijelim povr\xc5\xa1inama, te tamnim mrljama. \xc4\x8citava je povr\xc5\xa1ina proizvod vulkanske djelatnosti. Pritom je ekvatorsko podru\xc4\x8dje aktivnije. Osim vulkana ima i planina, visokih do 10 km. Postoje mnogobrojni rasjedi i pukotine, duge nekoliko stotina kilometara. Tipi\xc4\x8dan vulkanski oblik je kaldera. Jedna polutka sadr\xc5\xbei stotinjak kaldera mjera ve\xc4\x87ih od 20 km. Najve\xc4\x87e imaju i 250 km. \xc4\x8citavih 5% povr\xc5\xa1ine prekrivaju kaldere. One su obi\xc4\x8dno zagaravljene, crnosme\xc4\x91e i blagih padina, a oko njih se \xc5\xa1ire valovi i rijeke krute lave, u raznim nijansama \xc5\xbeutocrvenog. U vrijeme erupcije, lava s plinovitim oblakom izbija s brzinom od 500 do 1 000 m/s i di\xc5\xbee se uvis 70 do 300 km. _NEWLINE_Boje tla dadu se rastuma\xc4\x8diti sumporom i sumporovim dioksidom. Vrlo rijetka atmosfera sastoji se od sumporovog dioksida. Vodena para nije uo\xc4\x8dena. Kako je voda jedan od glavnih sastojaka vulkanizma na Zemlji, nedostatak vodene pare na Io znak je da je unutra\xc5\xa1njost dehidrirana. Tali\xc5\xa1te sumpora nalazi se na temperaturi od 385 K (112 \xc2\xb0C). U toku erupcije sumpor se hladi i pokriva tlo, a pri naglom hla\xc4\x91enju poprima razne nijanse. Velike bijele povr\xc5\xa1ine vjerojatno su snijeg ili mraz od sumpora ili sumporovog dioksida. Vulkanizam je uvjetovan rastaljenom unutra\xc5\xa1njosti. Izvor topline mogle bi biti plime (plimna sila). Iako je Io Jupiteru blizu kao i na\xc5\xa1 Mjesec Zemlji, zbog mnogo puta ve\xc4\x87e Jupiterove mase, plime su razmjerno ve\xc4\x87e. Energija se prenosi na tijelo satelita trenjem plimnog vala, no ako je vrtnja sinkronizirana, plimni val je stojni. Tada se energija dobiva jedino ako se jakost plime mijenja, pa se nebesko tijelo ste\xc5\xbee i raste\xc5\xbee. Premda je staza Io slabo izdu\xc5\xbeena, poreme\xc4\x87enja do kojih dolazi posebno zbog utjecaja Europe dovode do ritmi\xc4\x8dkog mijenjanja udaljenosti do Jupitera, pa se i plimni val ritmi\xc4\x8dki di\xc5\xbee i spu\xc5\xa1ta. Tim bi mehanizmom Io bio u sredi\xc5\xa1tu rastaljen jo\xc5\xa1 od vremena nastanka. Druga je mogu\xc4\x87nost da se Io zagrijava jakim elektri\xc4\x8dnim strujama koje teku u Jupiterovoj magnetosferi. Zagrijavanje satelita ma kojim od mehanizama u dugim je geolo\xc5\xa1kim razdobljima trebalo dovesti do razdvajanja kemijskih sastojaka po dubini. Lako hlapljivi sastojci, poput vode, napustili su planet, a obilni sumpor izdigao se iz unutra\xc5\xa1njosti do povr\xc5\xa1inskih slojeva debljine od nekoliko kilometara. _NEWLINE_Zbog vulkanske erozije dana\xc5\xa1nji reljef kore nije stariji od 10 do 100 milijuna godina, nema stoga ni jednog vidljivog meteoritskog kratera. Vulkanska aktivnost pra\xc4\x87ena je izdvajanjem topline. Pojedini dijelovi povr\xc5\xa1ine imaju temperaturu od 500 K. U infracrvenom podru\xc4\x8dju, Io zra\xc4\x8di oko 2 W/m\xc2\xb2, \xc5\xa1to se dade usporediti s najaktivnijim geotermalnim predjelima, s tom bitnom razlikom \xc5\xa1to je ovdje snaga zra\xc4\x8denja raspore\xc4\x91ena po \xc4\x8ditavu globusu satelita.\n_START_SECTION_\nEuropa\n_START_PARAGRAPH_\nEuropa je posve prekrivena ledom i mnogo je sjajnija od Mjeseca, od kojega je i ne\xc5\xa1to manja. Ledenu povr\xc5\xa1inu \xc5\xa1araju izlomljene sivkaste pruge, duge vi\xc5\xa1e tisu\xc4\x87a kilometara, \xc5\xa1iroke stotinu kilometara. Ina\xc4\x8de povr\xc5\xa1ina ne pokazuje nikakve osobite visinske razlike. Sivkaste pruge nisu pukotine u kori ve\xc4\x87, vjerojatnije, ponovno zale\xc4\x91eni razmak me\xc4\x91u ledenim santama. U podru\xc4\x8dju sumra\xc4\x8dnice uo\xc4\x8deni su hrptovi visine nekoliko stotina metara. Zavojiti su, \xc5\xa1iroki do deset, a dugi vi\xc5\xa1e od stotinu kilometara. Dio povr\xc5\xa1ine poprskan je tamnim mrljama, koje se pri ve\xc4\x87em pove\xc4\x87anju razlu\xc4\x8duju u udubine i izbo\xc4\x8dine. Na\xc4\x91eno je nekoliko udarnih kratera, promjera oko 20 km. Povr\xc5\xa1ina Europe zapravo je ledena santa premale \xc4\x8dvrsto\xc4\x87e da sa\xc4\x8duva kratere i sama je stalno podvrgnuta promjenama. Zato je i razmjerno mla\xc4\x91a, mo\xc5\xbeda oko sto milijuna godina.\n_START_SECTION_\nGanimed\n_START_PARAGRAPH_\nGanimed ima povr\xc5\xa1inu geolo\xc5\xa1ki veoma raznoliku. Starija je povr\xc5\xa1ina tamnija, mla\xc4\x91a svijetlija. Tre\xc4\x87inu polutke okrenute od Jupitera zauzima tamni oval. Predjel Galileja (lat. Regio Galileo), duga\xc4\x8dak je oko 4 000 km. U reljefu se vide mnogobrojni udarni krateri, s bijelim zrakama i bez njih; one prestavljaju led izba\xc4\x8den iz kore (rastopljen i ponovo zale\xc4\x91en). Nema mnogo velikih kratera. Svojstveni dijelovi reljefa su trakasti sustavi usporednih planina, koji znadu te\xc4\x87i jedan preko drugoga kao da su \xc4\x8de\xc5\xa1ljani. Trake su duge vi\xc5\xa1e stotina kilometara, u\xc5\xbee od 100 km, a sadr\xc5\xbee desetak usporednih planina. Ima terena nevjerojatno izmije\xc5\xa1anih oblika. Zapa\xc5\xbeaju se i pomaci velikih povr\xc5\xa1inskih plo\xc4\x8da, klizanja i razmicanja, nastala pucanjem i \xc5\xa1irenjem kore.\n_START_SECTION_\nKalista\n_START_PARAGRAPH_\nKalista je tijelo Sun\xc4\x8deva sustava s najve\xc4\x87om gusto\xc4\x87om kratera. Prekrivaju se tako da izme\xc4\x91u njih nema zaravni. Najtamniji je od svih galilejanskih satelita, i s malo kontrasta. Reljef je veoma gladak, \xc5\xa1to zna\xc4\x8di da u kori s vremenom dolazi do zaravnjavanja udarnih deformacija. Njegova kora mora te\xc4\x87i kao \xc5\xa1to na Zemlji teku ledenjaci, spu\xc5\xa1taju\xc4\x87i se u doline. Krater se akumulirao preko kratera i postupno tonuo u dubinu, ili je bio preliven svje\xc5\xbeim ledom. Ne vide se krateri ve\xc4\x87i od 150 km. Nema planina, \xc5\xa1to tako\xc4\x91er govori o slaboj nosivosti kore. Najve\xc4\x87a zna\xc4\x8dajna pojava je Valhalla, sustav koncentri\xc4\x8dnih krugova s polumjerom od 1 500 km, nastao padom velikog tijela. Tijelo je probilo ledenu koru i rastalilo je, a ona se ponovo ukrutila u vidu kru\xc5\xbenih valova na vodi.\n_START_SECTION_\nGrupa Temisto\n_START_PARAGRAPH_\nTemisto je mali Jupiterov satelit izme\xc4\x91u putanja Kalista i Lede, otkriven je 30. rujna 1975., ali mu se zagubio trag sve do 2000. godine kada je ponovno prona\xc4\x91en. Zbog toga je ovaj satelit do listopada 2002. imao dva privremena imena: S/1975 J 1 i S/2000 J 1. Temisto je prvi satelit izvan orbita 8 najbli\xc5\xbeih satelita (4 unutra\xc5\xa1nja + 4 velika galilejanska). Temisto se giba progradno (ili direktno, to jest u smjeru Jupiterove rotacije). Temisto je jedini \xc4\x8dlan grupe Temisto \xc4\x8diji su \xc4\x8dlanovi progradni nepravilni sateliti. Srednji promjer mu iznosi tek oko 8 km.\n_START_SECTION_\nGrupa Himalija\n_START_PARAGRAPH_\nHimalija, Leda, Liziteja, Elara i S/2000 J 11 iz te skupine imaju staze veoma izdu\xc5\xbeene i nalaze se u ravnini za 30\xc2\xb0 nagnutoj prema Jupiterovu ekvatoru, a svi su gotovo u jednoj ravnini. Srednje udaljenosti malo im se razlikuju, pa im se mnogo ne razlikuje ni ophodno vrijeme.\n_START_SECTION_\nGrupa Ananka\n_START_PARAGRAPH_\nGrupa Ananka je grupa Jupiterovih prirodnih satelita sa sli\xc4\x8dnim parametrima orbite. Ova grupa spada me\xc4\x91u Jupiterove retrogradne nepravilne satelite. Oni su znatno izdu\xc5\xbeenih staza, no bitna im je karakteristika retrogradno kretanje. Maleni su i nepravilna oblika. Grupa ima izme\xc4\x91u 7 i 16 \xc4\x8dlanova, ovisno o tome koliko strogo shva\xc4\x87amo definiciju grupe. Poznati \xc4\x8dlanovi u\xc5\xbee grupe, redom od ve\xc4\x87ih prema manjim, su: Ananka (najve\xc4\x87i satelit, po njemu se zove grupa), Praksidika, Jokasta, Harpalika, Tiona, Euanta, Euporija. Dodatnih 9 rubnih \xc4\x8dlanova grupe su: S/2003 J 16, Mnema, S/2003 J 3, S/2003 J 18, Ortozija, Telksinoa, Hermipa, Helika, S/2003 J 15.\n_START_SECTION_\nGrupa Karma\n_START_PARAGRAPH_\nGrupa Karma je grupa Jupiterovih prirodnih satelita sa sli\xc4\x8dnim parametrima staze. Samo jedan satelit izlazi iz okvira grupe i ima ekscentricitet izvan (0,4295) raspona i to od 0,23 do 0,27. Ova grupa spada me\xc4\x91u Jupiterove retrogradne nepravilne satelite. Grupa ima 17 \xc4\x8dlanova. Redom od Jupitera prema vani, to su: S/2003 J 17, S/2003 J 10, Pasiteja, Haldena, Arha, Izonoa, Erinoma, Kala, Aitne, Tajgeta, S/2003 J 9, Karma (najve\xc4\x87i satelit, po njemu se zove grupa), S/2003 J 5, S/2003 J 19, Kalika, Eukelada i Kalihora.\n_START_SECTION_\nGrupa Karpo\n_START_PARAGRAPH_\nGrupa Karpo ima samo satelit Karpo (tako\xc4\x91er Jupiter XLVI). Progradni nepravilni satelit s oko 3 kilometra u promjeru i ophodnim vremenom od 458,625 dana.\n_START_SECTION_\nGrupa Pasifaja\n_START_PARAGRAPH_\nGrupa Pasifaja je grupa Jupiterovih prirodnih satelita sa sli\xc4\x8dnim parametrima putanje. Ova grupa spada me\xc4\x91u Jupiterove retrogradne nepravilne satelite. Za razliku od preostale dvije retrogradne grupe Jupiterovih nepravilnih satelita (grupa Ananka i grupa Karma), ova je grupa vrlo raspr\xc5\xa1ena po inklinaciji, \xc5\xa1to se tuma\xc4\x8di velikom staro\xc5\xa1\xc4\x87u grupe koje se od vremena svojeg nastanka postepeno raspr\xc5\xa1ila. Grupa ima 13 \xc4\x8dlanova. Redom od Jupitera prema vani, to su: Euridoma, S/2003 J 23, Hegemona, Pasifaja (najve\xc4\x87i satelit, po njemu se zove grupa), Sponda, Kilena, Megaclite, S/2003 J 4, Kaliroa, Sinopa, Autonoa, Aeda i Kora.'