b'\n_START_ARTICLE_\nSvjetlost\n_START_SECTION_\nSvjetlost - elektromagnetsko zra\xc4\x8denje\n_START_PARAGRAPH_\nElektromagnetski spektar prikaz je jakosti elektromagnetskoga zra\xc4\x8denja kao funkcije njegove frekvencije, odnosno valne duljine. Obuhva\xc4\x87a sve vrste\xc2\xa0elektromagnetskih valova, od niskofrekventnih\xc2\xa0radiovalova (valne duljine od nekoliko kilometara) preko\xc2\xa0mikrovalova (30\xc2\xa0cm do 1\xc2\xa0mm) i podru\xc4\x8dja opti\xc4\x8dkih spektara (infracrvenoga zra\xc4\x8denja, vidljive\xc2\xa0svjetlosti,\xc2\xa0ultraljubi\xc4\x8dastoga zra\xc4\x8denja; od 1\xc2\xa0mm do 1\xc2\xa0nm) do visokofrekvencijskoga\xc2\xa0rendgenskog zra\xc4\x8denja (valne duljine do pribli\xc5\xbeno 1\xc2\xa0pm) i\xc2\xa0gama-zra\xc4\x8denja. Promjene u energijskim razinama elektrona odra\xc5\xbeavaju se uglavnom na ultraljubi\xc4\x8dastim i vidljivim spektrima, a od vibracijske i rotacijske energije molekula potje\xc4\x8du infracrveni spektri.\n_START_SECTION_\nPojave vezane uz svjetlost\n_START_PARAGRAPH_\nOsnovne su pojave vezane uz \xc5\xa1irenje svjetlosti: refleksija (odbijanje valova), refrakcija (lom svjetlosti), ogib (difrakcija), interferencija i polarizacija svjetlosti. Refleksija i refrakcija svjetlosti nastaju kada zrake svjetlosti stignu na granicu dvaju opti\xc4\x8dkih sredstava razli\xc4\x8dite opti\xc4\x8dke gusto\xc4\x87e. Tada se dio svjetlosti reflektira, a dio lomi po zakonima refleksije i loma. Ogib je odstupanje od ravnocrtnoga \xc5\xa1irenja svjetlosti kada ona nai\xc4\x91e na zapreku, dok se interferencijom, koja nastaje kombinacijom svjetlosnih valova iz dvaju izvora, stvaraju tamnije i svjetlije plohe. Polarizacija svjetlosti je ure\xc4\x91enje titranja elektri\xc4\x8dnoga i magnetskoga polja koje nastaje me\xc4\x91udjelovanjem svjetlosti i tvari: refleksijom, dvolomom ili disperzijom.\n_START_SECTION_\nPovijest\n_START_PARAGRAPH_\nTeorije o naravi svjetlosti razvijale su se i mijenjale kako su se otkrivale pojave o njezinu \xc5\xa1irenju.\n_START_SECTION_\nKorpuskularna teorija\n_START_PARAGRAPH_\nKako bi objasnio ravnocrtno \xc5\xa1irenje svjetlosti i pojave refleksije i loma, I. Newton je 1672. pretpostavio da se svjetlost sastoji od roja sitnih \xc4\x8destica, koje se gibaju odre\xc4\x91enom brzinom.\n_START_SECTION_\nValna teorija\n_START_PARAGRAPH_\nNewtonov autoritet zasjenio je gotovo istodobnu teoriju C. Huygensa koja je svjetlosne pojave opisala s pomo\xc4\x87u valnoga gibanja hipoteti\xc4\x8dnoga savr\xc5\xa1eno elasti\xc4\x8dnoga sredstva. Ole R\xc3\xb8mer je bio danski astronom koji je 1676. prvi izmjerio brzinu svjetlosti. Po\xc4\x8detkom 19.\xc2\xa0stolje\xc4\x87a otkrivene su interferencija i ogib (difrakcija) svjetlosti (T. Young; A. J. Fresnel), a valna je teorija svjetlosti u ne\xc5\xa1to izmijenjenom obliku opet vra\xc4\x87ena jer su se te pojave mogle objasniti samo pretpostavkom o valnoj naravi svjetlosti. Mjerenjem brzine \xc5\xa1irenja svjetlosti u razli\xc4\x8ditim prozirnim sredstvima (1849.) ustanovljeno da se brzina svetlosti mijenja suprotno Newtonovim predvi\xc4\x91anjima. Jedino je ostalo otvoreno pitanje hipoteti\xc4\x8dnoga sredstva, etera, kojim se valovi svjetlosti \xc5\xa1ire. Eter je morao biti bez mase, a ipak imati savr\xc5\xa1ena elasti\xc4\x8dna svojstva.\n_START_SECTION_\nElektromagnetska teorija svjetlosti\n_START_PARAGRAPH_\nOtkri\xc4\x87e polarizacije svjetlosti uputilo je na vezu izme\xc4\x91u svjetlosti i elektromagnetskih pojava. Elektromagnetska teorija svjetlosti J. C. Maxwella (1873.) objasnila je sve do tada poznate pojave. Prema toj teoriji, svjetlost je elektromagnetski val vrlo visoke frekvencije, koji titra okomito na smjer vlastitoga \xc5\xa1irenja. Pokusi H. R. Hertza (1886.) pokazali su ispravnost Maxwellove teorije.\n_START_SECTION_\nDoprinos Ru\xc4\x91era Bo\xc5\xa1kovi\xc4\x87a tuma\xc4\x8denju svjetlosti\n_START_PARAGRAPH_\nBo\xc5\xa1kovi\xc4\x87 je smatrao da svjetlost mo\xc5\xbee biti kao neko fino istakanje i kao neka para koju izbacuje \xc5\xbeestoka vatrena fermentacija. Tvrdio je da je struktura svjetlosnih \xc4\x8destica, iako su male mase, slo\xc5\xbeena i da se zrake razli\xc4\x8ditih boja me\xc4\x91usobno razlikuju. Kako bi objasnio za\xc5\xa1to se na prelasku iz jednog opti\xc4\x8dkog sredstva u drugo dio svjetlosnog snopa reflektira a dio prelama, pretpostavio je da je svjetlosna \xc4\x8destica slo\xc5\xbeena od mno\xc5\xa1tva \xc4\x8destica ni\xc5\xbeeg reda povezanih elasti\xc4\x8dnim silama. Ako u trenutku emisije \xc4\x8destice koje \xc4\x8dine svjetlosnu \xc4\x8desticu dobiju razli\xc4\x8dite po\xc4\x8detne brzine sporije \xc4\x87e \xc4\x8destice usporavati br\xc5\xbee a br\xc5\xbee \xc4\x87e ubrzavati sporije pa \xc4\x87e se svjetlosna \xc4\x8destica rastezati i stezati. Ovisno je li svjetlosna \xc4\x8destica rastegnuta ili stegnuta u trenutku kad dolazi do grani\xc4\x8dne povr\xc5\xa1ine izme\xc4\x91u dva opti\xc4\x8dka sredstva ona \xc4\x87e se odbiti ili pro\xc4\x87i. _NEWLINE_Bo\xc5\xa1kovi\xc4\x87evi opisi zagrijavanja tvari s pomo\xc4\x87u svjetlosti zvu\xc4\x8de moderno: "Sun\xc4\x8deve zrake podavaju vrlo neznatnim \xc4\x8desticama tijela gibanje iz kojeg ... nastaje toplina\xe2\x80\xa6" _NEWLINE_Osmislio je (ali nije proveo) pokus kojim je s pomo\xc4\x87u dva teleskopa od kojih je jedan napunjen vodom namjeravao utvrditi je li svjetlost \xc4\x8desti\xc4\x8dne ili valne prirode.\n_START_SECTION_\nKoja je tvar koje boje?\n_START_PARAGRAPH_\nVegetacija upija crvenu i plavu svjetlost, a zrcali zelenu, pa nam stoga biljke izgledaju zeleno. Tvar koja upija plavo, a reflektira crveno izgleda nam crvena; koja upija crvenu svjetlost, a reflektira plavu je plava; koja podjednako reflektira svjetlost u svim bojama je bijela ili crna ili siva. Npr. ru\xc5\xbea je crvena zato \xc5\xa1to se sve boje osim crvene upijaju unutar ru\xc5\xbee, a samo se crvena boja reflektira. Crno i bijelo su u osnovi isto, a razlika je samo u koli\xc4\x8dini reflektirane svjetlosti, a ne u njihovoj boji. _NEWLINE_Sve boje koje vidimo na Zemlji i drugdje su samo pitanje koje se valne duljine Sun\xc4\x8deve svjetlosti najbolje reflektiraju.\n_START_SECTION_\nDopplerov u\xc4\x8dinak\n_START_PARAGRAPH_\nDopplerov u\xc4\x8dinak je promjena promatrane valne duljine vala zbog me\xc4\x91usobnog pribli\xc5\xbeavanja ili udaljavanja izvora vala i promatra\xc4\x8da. Valne duljine spektralnih linija svjetlosti pove\xc4\x87avaju se (pomi\xc4\x8du prema crvenom podru\xc4\x8dju spektra) kada se izvor udaljava, a smanjuju se (pomi\xc4\x8du prema plavom podru\xc4\x8dju spektra) kada se izvor pribli\xc5\xbeava promatra\xc4\x8du. Prou\xc4\x8davanjem Dopplerova u\xc4\x8dinka svjetlosti zvijezda i drugih nebeskih tijela mo\xc5\xbee se odrediti radijalna brzina njihova gibanja.\n_START_SECTION_\nCrveni pomak\n_START_PARAGRAPH_\nCrveni pomak je pomak spektralnih linija svjetlosti (pove\xc4\x87anje valnih duljina) prema crvenom dijelu spektra. Op\xc4\x87enitije, pomak spektralnih linija elektromagnetskih valova prema ve\xc4\x87im valnim duljinama u spektru. Nastaje kad se izvor elektromagnetskih valova udaljava, \xc5\xa1to je br\xc5\xbee udaljavanje izvor ve\xc4\x87i je crveni pomak (Dopplerov u\xc4\x8dinak) ili kad se izvor elektromagnetskih valova nalazi u sna\xc5\xbenom gravitacijskom polju, a emitirani se valovi \xc5\xa1ire prema slabijem gravitacijskom polju. Kozmi\xc4\x8dki crveni pomak odra\xc5\xbeava op\xc4\x87e \xc5\xa1irenje svemira (Hubbleov zakon). Gravitacijski crveni pomak nastaje gubitkom energije fotona u gravitacijskome polju. Dokazan je M\xc3\xb6ssbauerovim u\xc4\x8dinkom i zapa\xc5\xbeen je u spektrima zvijezda s jakim gravitacijskim poljem.'