b'\n_START_ARTICLE_\nBoris Papandopulo\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdivotopis\n_START_PARAGRAPH_\nPapandopulo je u Zagrebu od 1921. studirao kompoziciju na Muzi\xc4\x8dkoj akademiji (teorijske predmete u razredu Frana Lhotke i Franje Dugana starijeg, glasovir u razredu Antonije Geiger-Eichhorn) i diplomirao u razredu Blagoja Berse 1929. U me\xc4\x91uvremenu, na preporuku obiteljskoga prijatelja Igora Stravinskoga, 1925\xe2\x80\x9328. u Be\xc4\x8du studirao dirigiranje, isprva privatno u D. Focka, potom na Novom be\xc4\x8dkom konzervatoriju u R. Niliusa. Zarana po\xc4\x8deo skladati \xe2\x80\x93 glasovitu je Contradanzu za glasovir, prema vlastitoj izjavi, skladao za studija, a skladbu s oznakom op. 1, In petto degli amanti za sopran i komorni orkestar, 1924. kad i Prvi guda\xc4\x8dki kvartet (revidirao ga je 1927.). Godine 1928. u Be\xc4\x8du mu je uspjelo praizvedena kantata Slavoslovije (Laudamus) za sole, mje\xc5\xa1oviti zbor i orkestar, a 1930. u Hrvatskom glazbenom zavodu odr\xc5\xbean je njegov prvi autorski skladateljski koncert: Antonija Geiger-Eichhorn praizvela je Prvu sonatu za glasovir op. 10, a Maja Strozzi-Pe\xc4\x8di\xc4\x87 sudjelovala je u praizvedbi za nju skladanoga antologijskoga djela Concerto da camera op. 11. Kao dirigent je debitirao 1927. u Zagrebu ravnaju\xc4\x87i izvedbom vlastite skladbe Ve\xc4\x8de mladosti za mje\xc5\xa1oviti zbor i orkestar s Hrvatskim pjeva\xc4\x8dkim dru\xc5\xa1tvom\xc2\xa0\xc2\xbbKolo\xc2\xab\xc2\xa0i Zagreba\xc4\x8dkom filharmonijom. Od 1929. do 1934. bio je umjetni\xc4\x8dki voditelj i dirigent\xc2\xa0\xc2\xbbKola\xc2\xab, ujedno 1930\xe2\x80\x9335. dirigent Dru\xc5\xa1tvenoga orkestra HGZ-a i 1932\xe2\x80\x9335. U\xc4\x8diteljskoga pjeva\xc4\x8dkoga zbora\xc2\xa0\xc2\xbbIvan Filipovi\xc4\x87\xc2\xab. \xc4\x8cesto je nastupao i kao pijanist u komornim sastavima, a ponajvi\xc5\xa1e kao glasovirski pratilac pjeva\xc4\x8da. Nezadovoljan statusom u Zagrebu, odlazi u Split, gdje je 1935\xe2\x80\x9338. nastavnik u Gradskoj glazbenoj \xc5\xa1koli i zborovo\xc4\x91a Splitskoga muzikalnoga dru\xc5\xa1tva\xc2\xa0\xc2\xbbZvonimir\xc2\xab, ujedno 1936\xe2\x80\x9338. nastavnik glazbe u dominikanskoj gimnaziji u Bolu. U Zagrebu 1938\xe2\x80\x9346. ponovo vodi HPD\xc2\xa0\xc2\xbbKolo\xc2\xab, istodobno je u HNK od 1938. korepetitor, 1940\xe2\x80\x9345. dirigent i 1943\xe2\x80\x9345. ravnatelj Opere te na Hrvatskom krugovalu 1942\xe2\x80\x9345. dirigent Simfonijskoga orkestra. Zaposlen na Radio-stanici Zagreb od kolovoza 1945. do svibnja 1946. kad mu je, zbog du\xc5\xbenosti koje je obna\xc5\xa1ao ratnih godina, odlukom Suda \xc4\x8dasti Udru\xc5\xbeenja kompozitora Hrvatske \xc4\x8detiri mjeseca zabranjeno javno djelovanje. Potom je pozvan da preuzme neku od ponu\xc4\x91enih funkcija. Odlu\xc4\x8dio se za mjesto direktora Opere Narodnoga kazali\xc5\xa1ta \xc2\xbbIvan Zajc\xc2\xab u Rijeci, gdje je za prvoga mandata 1946\xe2\x80\x9348. obnovio ansambl i postavio opse\xc5\xbean repertoar. Godine 1948. imenovan je direktorom Opere Narodnoga kazali\xc5\xa1ta u Sarajevu, gdje je, zadr\xc5\xbeav\xc5\xa1i se do 1953, ostavio trag na svim glazbenim podru\xc4\x8djima. Od 1949. bio je i nastavnik u sarajevskoj Dr\xc5\xbeavnoj muzi\xc4\x8dkoj \xc5\xa1koli. U Rijeci je ponovno na \xc4\x8delu Opere 1953\xe2\x80\x9359: iznimno pridonosi glazbenomu \xc5\xbeivotu grada, usmjeruje opernu i koncertnu repertoarnu politiku i prema manje poznatim djelima, intenzivno sklada, \xc4\x8desto nastupa kao dirigent i pijanist te dr\xc5\xbei predavanja kako bi glazbenu umjetnost pribli\xc5\xbeio \xc5\xa1to ve\xc4\x87emu broju slu\xc5\xa1atelja. Od 1959. do 1965. dirigent je Opere HNK u Zagrebu, 1968\xe2\x80\x9374. Opere HNK u Splitu, a istodobno gostuje ravnaju\xc4\x87i razli\xc4\x8ditim ansamblima u nas (Simfonijski i Tambura\xc5\xa1ki orkestar RTV Zagreb, orkestar Zagreba\xc4\x8dkoga gradskoga kazali\xc5\xa1ta \xc2\xbbKomedija\xc2\xab) te u Mostaru, Beogradu, Sarajevu i Kairu. Posljednjih desetlje\xc4\x87a \xc5\xbeivota bio je aktivan podjednako kao skladatelj i dirigent._NEWLINE_Skladaju\xc4\x87i nesmanjenim intenzitetom gotovo \xc5\xa1est desetlje\xc4\x87a, stvorio je opus od pribli\xc5\xbeno 440 djela. Skladao je orkestralnu (simfonijske pjesme, baletne suite, dvije simfonije), koncertantnu (za glasovir, violinu, fagot, \xc4\x8dembalo, kontrabas, timpane), komornu, glasovirsku, vokalnu (solo-popijevke, zborovi), vokalno-instrumentalnu (16 kantata), glazbeno-scensku (osam opera, 12 baleta) i filmsku glazbu. Sna\xc5\xbenu potrebu za istra\xc5\xbeivanjem zvukovnosti iskazuje zarana u trima tematskim krugovima: folklornom, sakralnom te onom temeljenom na tradicionalnim oblikovnim uzorima (ta \xc4\x87e se na\xc4\x8delna podjela vidjeti u cijelom opusu, premda ima i znakovito vrijednih otklona). Kompleksnost postupanja s glazbenom gra\xc4\x91om te niz rje\xc5\xa1enja netipi\xc4\x8dnih u usporedbi s djelima proiza\xc5\xa1lim iz folklorne tematike drugih hrvatskih skladatelja istoga razdoblja temelj su strukture njegovih vokalnih i vokalno-instrumentalnih djela. Tretiraju\xc4\x87i glazbeni folklor kao samo jedan od izvora razli\xc4\x8ditih elemenata glazbe, nikad se nije podvrgnuo ideolo\xc5\xa1kim pravilima koja su bitno obilje\xc5\xbeila neonacionalni stil u hrvatskoj glazbi izme\xc4\x91u Prvoga i Drugoga svjetskoga rata. Ta neobvezatnost odnosa dopustila mu je mogu\xc4\x87nost odabira, vlastitost \xc5\xa1to \xc4\x87e se o\xc4\x8ditovati u svim etapama, od melodijske i ritamske invencije do kona\xc4\x8dnoga oblika partiture (romanti\xc4\x8dni ep Utva zlatokrila, tekst V. Nazor, 1932.). Tijekom godina njegov \xc4\x87e odnos prema glazbenom folkloru sve vi\xc5\xa1e apstrahirati tako \xc5\xa1to \xc4\x87e se ishodi\xc5\xa1ni predlo\xc5\xbeak prepoznavati isklju\xc4\x8divo kao zvukovna, tonska gra\xc4\x91a li\xc5\xa1ena izvanglazbenoga sadr\xc5\xbeaja i razloga, ali \xc4\x8desto vezana uz kakvu specifi\xc4\x8dnu temu (Istarske freske iz Berma, 1973; Osorski requiem, 1977). Njegovo se stvarala\xc5\xa1tvo temeljilo na uvjerenju da sve\xc2\xa0\xc2\xbbstvari \xc5\xbeivota\xc2\xab\xc2\xa0uvijek mogu biti i\xc2\xa0\xc2\xbbstvari glazbe\xc2\xab\xc2\xa0i to je neprestano interferiranje funkcioniralo neovisno o tom je li pojedino djelo imalo i vlastitu, autonomnu pri\xc4\x8du. Komorni mu opus podrazumijeva skladbe za tradicionalne sastave, ali i djela s neobi\xc4\x8dnim sastavima, kojima kao da je uloga realizirati neku posve novu predod\xc5\xbebu zvu\xc4\x8dnosti. Istra\xc5\xbeiva\xc4\x8dki poriv prema zvukovnoj boji iskazivao je ve\xc4\x87 1930-ih, \xc5\xa1to \xc4\x87e, pokazat \xc4\x87e se poslije, biti jedno od temeljnih obilje\xc5\xbeja njegova svekolikoga opusa. Zvu\xc4\x8danje kao temeljni zakon podvrgava se jedino kretanju kao svojoj vremenskoj koordinati. U kretanju se sa\xc5\xbeimlju parametri melodijskoga crte\xc5\xbea i njegove ritamske razvedenosti te \xc4\x8dine ustroj skladbe unutar formalnoga okvira. Taj pak okvir iskazuje stanovitu dvozna\xc4\x8dnost iz koje se na jednoj strani raspoznaju temelji tradicionalnoga oblika, a na drugoj oblik ovisi o izdr\xc5\xbeljivosti, o kapacitiranosti tematske gra\xc4\x91e, katkad \xc4\x8dak i motiva, da reproducira, mijenja, obra\xc4\x91uje, transponira vlastite elemente. \xc4\x8cesta je procjena njegove glazbe kao izrazito motori\xc4\x8dne, iako intencija prema ponavljanju segmenata gra\xc4\x91e mo\xc5\xbee biti i u svezi s tradicijom ponavljanja kao obilje\xc5\xbeja folklornoga glazbenoga idioma. Izazov zvu\xc4\x8danja svakako je nadre\xc4\x91en svim skladateljskim postupcima bez obzira na to o kakvu je parametru rije\xc4\x8d i jesu li posrijedi folklorom obojeni stavci ili se temelje na kakvu modusu ili mo\xc5\xbeda \xc4\x8dak i na dvanaestotonskom redoslijedu. \xc4\x8cesto se to vidi i u izboru glazbala, jedinstvenom za onodobnu skladateljsku praksu. U nekonvencionalne instrumentalne kombinacije upu\xc5\xa1tao se ve\xc4\x87 u ranim djelima, a osobito je u tom bio inventivan u poslijeratnim godinama (Concertino za trubu i timpane, 1950; Na teferi\xc4\x8du za zbor, klarinet i veliki bubanj, 1952; kantata Romaniji za zbor, \xc4\x8detiri trube, \xc4\x8detiri trombona i dva para timpana, 1953; Groteska za tubu, glasovir i udaraljke, 1964; Razgovor ugodni za flautu i \xc4\x8dembalo, 1969). Osim neobi\xc4\x8dnih zvukovnih kombinacija, prostor zvu\xc4\x8dnosti pro\xc5\xa1iruje i \xc4\x8destim odabirom velikih vokalno-instrumentalnih sastava, poduprtih neuobi\xc4\x8dajenim glazbalima, ve\xc4\x87im brojem solista, otvaraju\xc4\x87i pritom i mnogobrojne mogu\xc4\x87nosti u realizaciji formalnih zamisli. U istoj su ovisnosti o zvu\xc4\x8dnom u\xc4\x8dinku posljedi\xc4\x8dno i \xc4\x8deste promjene tonaliteta, njegovo pro\xc5\xa1irenje ili pak potpuno napu\xc5\xa1tanje, uravnote\xc5\xbeeno, ekonomi\xc4\x8dno, ali i potpuno kori\xc5\xa1tenje opsega i mogu\xc4\x87nosti pojedinih glazbala, dok se od izvo\xc4\x91a\xc4\x8da zahtijeva maksimum, jednako na razini umije\xc4\x87a kao i na suptilnijoj, kreativnijoj razini, koja \xc4\x87e igri sa zvukovnom bojom udahnuti umjetni\xc4\x8dki \xc5\xbeivot. Oblik u Papandopulovu djelu ovisi o njegovoj potrebi da sitnjenjem i ponavljanjem motiva, ili \xc4\x8dak njegovih dijelova, u doslovnom, a \xc4\x8de\xc5\xa1\xc4\x87e u variranom obliku postigne dinamizam kretanja (neobarokna motori\xc4\x8dnost). O\xc4\x8dituje se to i u gra\xc4\x91enju velike forme nizanjem malih, u sebi zatvorenih oblika. Rijetko \xc4\x87e se u tom golemom opusu susresti sonatni oblik, a uo\xc4\x8dljivo je prete\xc5\xbeno baratanje s malim oblikom vrlo \xc4\x8desto jednostavnoga trodijelnoga ustroja. Slijed malih cjelina nerijetko je povezan u zbroj me\xc4\x91usobno korespondentnih, gotovo samostalnih, zaokru\xc5\xbeenih odjeljaka kakva velikoga vokalno-instrumentalnoga djela. \xc5\xbdivost glazbenoga protoka katkad zaokuplja pozornost na \xc5\xa1tetu melodijskoga tijeka, osobito kad se slu\xc5\xbei plesnim pokretom kao polazi\xc5\xa1tem, a svaka ritamski slo\xc5\xbeenija vodoravna linija te\xc5\xbei ornamentiranju (triole, kvintole, sekstole, septole). Na\xc4\x8delu okomitoga ritmi\xc4\x8dkoga kontrastiranja pogoduje intenzivna i gusta promjena metra, njegov omiljeni postupak, a krajnji je u\xc4\x8dinak na trenutke upravo fascinantna dinami\xc4\x8dnost. Sve te sastavnice skladateljskoga izraza mogu\xc4\x87e je slijediti u njegovu stvarala\xc5\xa1tvu koje sadr\xc5\xbeava gotovo sve tradicijom naslije\xc4\x91ene oblike, ali i mnoge nestandardne formacije koje su pokrenule spoznajne skladateljske vizure u hrvatskoj glazbi prve polovice 20. stolje\xc4\x87a, a da nisu zakora\xc4\x8dile u prostore avangardnih glazbenih procesa koji su prodrli u hrvatsku glazbu potkraj 1950-ih._NEWLINE_Papandopulov opus, jedan od najve\xc4\x87ih u cjelokupnoj hrvatskoj glazbenoj povijesti, ne samo opsegom nego i umjetni\xc4\x8dkom vrijedno\xc5\xa1\xc4\x87u sna\xc5\xbeno je obilje\xc5\xbeio hrvatsku glazbenu umjetnost 20. stolje\xc4\x87a. Skladao je glazbu za igrane filmove Barok u Hrvatskoj i Lisinski (O. Mileti\xc4\x87, 1942, 1944), Bakonja fra Brne i Stojan Mutika\xc5\xa1a (F. Han\xc5\xbeekovi\xc4\x87, 1951, 1954), U oluji (V. Mimica, 1952), Milioni na otoku (B. Bauer, 1955) i Pustolov pred vratima (\xc5\xa0. \xc5\xa0imatovi\xc4\x87, 1961), za 14 dokumentarnih filmova (Vlak broj 51, R. Sremec, 1947; Jadran kroz vjekove, Melita Filipovi\xc4\x87, 1948; Vincent iz Kastva, M. Kati\xc4\x87, 1956) te animirani Susret na pijesku (B. Brajkovi\xc4\x87, 1959). Obra\xc4\x91ivao je bo\xc5\xbei\xc4\x87ne pjesme za zbor i orkestar, redigirao djela Vatroslava Lisinskoga i Ivana pl. Zajca, skladatelja koje je promovirao i kao dirigent. U fonoteci Hrvatskoga radija sa\xc4\x8duvano je vi\xc5\xa1e od 300 snimka njegovih skladba i oko 200 snimka njegovih dirigentskih interpretacija s razli\xc4\x8ditim orkestrima i ansamblima._NEWLINE_Bio je redoviti \xc4\x8dlan JAZU (dana\xc5\xa1nja Hrvatska akademija znanosti i umjetnosti) od 1965, po\xc4\x8dasni \xc4\x8dlan HGZ od 1977. Dobitnik je nagrada grada Zagreba 1961. i 1962., \xc2\xbbVladimir Nazor\xc2\xab 1963. (za kantatu Legende o drugu Titu) i 1968. (za \xc5\xbeivotno djelo), \xc2\xbbJosip \xc5\xa0tolcer Slavenski\xc2\xab 1970. i\xc2\xa0\xc2\xbbLovro pl. Mata\xc4\x8di\xc4\x87\xc2\xab\xc2\xa01990. Ostav\xc5\xa1tina mu se od 2006. \xc4\x8duva u knji\xc5\xbenici Hrvatskoga glazbenog zavoda u Zagrebu. Njegovo ime nose osnovne glazbene \xc5\xa1kole u Kutini (od 1993.) i Splitu (od 1996.) te kvartet saksofona u Zagrebu (od 2013.). Hrvatsko dru\xc5\xa1tvo skladatelja utemeljilo je 1997. i po njem nazvalo godi\xc5\xa1nju nagradu za autorsko stvarala\xc5\xa1tvo na podru\xc4\x8dju ozbiljne glazbe. Portretne karikature na\xc4\x8dinili su mu J. Kljakovi\xc4\x87 (oko 1925) i Klementina Po\xc5\xbegaj-Schwarz (crte\xc5\xbe ugljenom, Grafi\xc4\x8dka zbirka NSK), a portretirali su ga i Truda Braun-\xc5\xa0aban (crte\xc5\xbe ugljenom, 1945), J. Marinovi\xc4\x87 (reljef, od 1996. u HNK u Zagrebu) i K. Kova\xc4\x8di\xc4\x87 (poprsje, od 2003. u Aleji hrvatskih skladatelja u Osoru; odljev od 2006. u zagreba\xc4\x8dkom i splitskom HNK). Godine 2006. izdana je po\xc5\xa1tanska marka s njegovim likom (serija Hrvatska glazba).'