b'\n_START_ARTICLE_\nValna teorija\n_START_PARAGRAPH_\nValna teorija je grana klasi\xc4\x8dne teorijske mehanike i elektromagnetske teorije (ro\xc4\x91ene u 19.\xc2\xa0stolje\xc4\x87u), podloga moderne fizikalne optike i nanofizike te nanotehnologije, kao i klasi\xc4\x8dna sastavnica za fenomenologiju\xc2\xa0kvantne fizike i pitanja dualnosti\xc2\xa0kvantne mehanike. U valnu teoriju ubrajaju se valna jednad\xc5\xbeba za transverzalne valove kao i za longitudinalne valove u plinovima i kapljevinama, zatim Maxwellove jednad\xc5\xbebe ujedinjenog elektromagnetskoga polja, te stvaranja i \xc5\xa1irenja elektromagnetskih valova u vakuumu kao i primjene tih jednad\xc5\xbebi (radio valovi, mikrovalna tehnika, toplinsko zra\xc4\x8denje, svjetlost, rendgenske i gama-zrake). Povijesno je valnu teoriju utemeljio\xc2\xa0Christiaan Huygens (1690.), a velik je doprinos dao i\xc2\xa0Robert Hooke. Prema Huygensu, svijetle\xc4\x87a to\xc4\x8dka pobudi (potrese) sredstvo kojim se zatim \xc5\xa1ire svjetlosni valovi (Huygensovo na\xc4\x8delo). Valovi se prenose posredstvom elementarnih valova, a njihova\xc2\xa0anvelopa (omotnica) jest nova fronta vala. Standardni su sadr\xc5\xbeaji valne teorije\xc2\xa0ogib (difrakcija),\xc2\xa0interferencija valova i\xc2\xa0polarizacija svjetlosti. Afirmaciju je valna teorija postigla kvantnom mehanikom.\n_START_SECTION_\nKorpuskularna teorija\n_START_PARAGRAPH_\nKorpuskularna teorija je teorija koja se zasniva na pretpostavci da se svjetlost sastoji od roja sitnih \xc4\x8destica koje se gibaju nekom brzinom. Postavio ju je Isaac Newton 1672. kako bi objasnio ravnocrtno gibanje svjetlosti te pojave loma svjetlosti (refrakcija) i odbijanja svjetlosti (refleksija). Nasuprot tomu,\xc2\xa0Christiaan Huygens je 1678. razradio, a 1690. objavio valnu teoriju svjetlosti. Obje su teorije ujedinjene prihva\xc4\x87anjem\xc2\xa0dualizma svojstava svjetlosti (na primjer\xc2\xa0foton)\n_START_SECTION_\nDualizam\n_START_PARAGRAPH_\nDualizam (novolatinski dualismus, prema latinskom dualis: dvojan, dvostruk), u fizici, je fizikalno svojstvo elektromagnetskog zra\xc4\x8denja (foton) i osnovnih \xc4\x8destica tvari da pokazuju i valna i \xc4\x8desti\xc4\x8dna svojstva, ovisno o okolnostima. Kada se elektromagnetsko zra\xc4\x8denje \xc5\xa1iri prostorom, javljaju se ogib (difrakcija) i interferencija, \xc5\xa1to je dokaz da ima valna svojstva. Kada elektromagnetsko zra\xc4\x8denje me\xc4\x91udjeluje s elektronima iz tvari pri fotoelektri\xc4\x8dnom u\xc4\x8dinku, ono se pona\xc5\xa1a poput roja si\xc4\x87u\xc5\xa1nih nedjeljivih \xc4\x8destica, grudica energije koje se zovu fotoni. Dakle, u jednim okolnostima (me\xc4\x91udjelovanje s elektronima u metalu) elektromagnetsko zra\xc4\x8denje pona\xc5\xa1a se kao roj \xc4\x8destica, a u drugim okolnostima (\xc5\xa1irenje prostorom) kao val. Louis de Broglie iznio je 1923. hipotezu da se analogno tomu pona\xc5\xa1aju i \xc4\x8destice tvari, kao na primjer elektroni. Snop elektrona pri me\xc4\x91udjelovanju s tvari na koju nalije\xc4\x87e pona\xc5\xa1a se kao roj \xc4\x8destica, ali kada se taj snop \xc5\xa1iri prostorom, on pokazuje valna svojstva. Poslije je pokusima dokazano da se za snop elektrona dobivaju pojave ogiba i interferencije, to jest da pri \xc5\xa1irenju zaista pokazuje valna svojstva. Zato se u kvantnoj fizici \xc4\x8desticama pridru\xc5\xbeuju matemati\xc4\x8dke funkcije (valne funkcije), koje su rje\xc5\xa1enja odre\xc4\x91ene valne jednad\xc5\xbebe (Schr\xc3\xb6dingerova jednad\xc5\xbeba). _NEWLINE_Louis de Broglie je u svojoj doktorskoj tezi iz 1924. uveo hipotezu o elektronskim valovima, odnosno pretpostavio da elektronima u pokretu treba pridru\xc5\xbeiti i valna svojstva. Prije njega, zahvaljuju\xc4\x87i Einsteinovom obja\xc5\xa1njenju fotoelektri\xc4\x8dnog u\xc4\x8dinka i Planckovom obja\xc5\xa1njenju zra\xc4\x8denja apsolutno crnog tijela, ukazala se nu\xc5\xbenost da se zrakama svijetlosti (elektromagnetsko zra\xc4\x8denje) pridru\xc5\xbee i \xc4\x8desti\xc4\x8dna svojstva. De Broglie je stoga postavio obrnuto pitanje: "Ako svijetlost osim valnih posjeduje i \xc4\x8desti\xc4\x8dna svojstva, da li onda \xc4\x8desticama supstancije, kao \xc5\xa1to su, na primjer, elektroni, treba tako\xc4\x91er, osim \xc4\x8desti\xc4\x8dnih, pridru\xc5\xbeiti i valna svojstva?"_NEWLINE_Ovu njegovu pretpostavku o valnim svojstvima \xc4\x8destica znanstvena je javnost u prvi mah primila sa nevjericom, pa \xc4\x8dak i sa podsmjehom. Me\xc4\x91utim, njegovu teoriju su potvrdili Lester Germer i Clinton Joseph Davisson 1927. u pokusu kojim je dokazana ogib ili difrakcija elektrona na kristalima. Difrakcijska slika je bila dokaz valne prirode elektrona. Za rad na valnoj mehanici i za otkri\xc4\x87e valne prirode elektrona dobio je Nobelovu nagradu za fiziku 1929. Jedna od primjena njegovog otkri\xc4\x87a je elektronski mikroskop, koji je imao mnogo ve\xc4\x87u rezoluciju od opti\xc4\x8dkih mikroskopa jer je valna du\xc5\xbeina elektrona mnogo kra\xc4\x87a od valne du\xc5\xbeine svijetlosti. De Broglieova hipoteza postala je tako jedan od osnovnih postulata nove valne ili kvantne mehanike, ali tako\xc4\x91er uvela u fiziku i problem takozvanog valno-\xc4\x8desti\xc4\x8dnog dualizma. Kao prikaz ove pojave danas se naj\xc4\x8de\xc5\xa1\xc4\x87e navodi pokus ogiba elektrona na dvostrukom prorezu.'