b'\n_START_ARTICLE_\nKonrad IV., rimsko-njema\xc4\x8dki kralj\n_START_PARAGRAPH_\nKonrad IV. (* 25. travnja 1228. u Andriji, Apulija; \xe2\x80\xa0 21. svibnja 1254. u vojnom logoru kod Lavella, Basilicata) iz dinastije Hohenstaufen; vojvoda \xc5\xa0vapske (1235. \xe2\x80\x93 1254.), rimsko-njema\xc4\x8dki kralj (1237. \xe2\x80\x93 1254.), kralj Sicilije (1250. \xe2\x80\x93 1254.) i kralj Jeruzalema (1228. \xe2\x80\x93 1254.)\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdivotopis\n_START_PARAGRAPH_\nKonrad je bio jedini sin rimsko-njema\xc4\x8dkog cara Fridrika II. i njegove druge \xc5\xbeene Izabele, kraljice Jeruzalema. Njegova majka umrla je pri porodu; od nje je nasljedio pravo na Jeruzalemsko Kraljevstvo \xc5\xa1to je iskoristio njegov otac da se 1229. za vrijeme petog kri\xc5\xbearskog rata sam u Jeruzalemu okruni za kralja. Konrad je do godine 1235. \xc5\xbeivio u Italiji; te je godine prvi put otputovao u Njema\xc4\x8dku._NEWLINE_Konradov otac car Fridrik, nakon \xc5\xa1to je ugu\xc5\xa1io ustanak svoga sina Henrika, Konardova 17 godina starijeg polubrata, nastojao je Konrada u\xc4\x8diniti svojim nasljednikom. To mu ispo\xc4\x8detka nije uspjelo, jer ga na saboru u Mainzu godine 1235. okupljeni knezovi nisu htjeli izabrati za kralja._NEWLINE_Izbor tada devetogodi\xc5\xa1njeg Konrada za kralja uslijedio je u velja\xc4\x8di 1237. na saboru u Be\xc4\x8du: izborni \xc4\x8din, koji papa nije priznao, sadr\xc5\xbeavao je ne samo naslov rimsko-njema\xc4\x8dkog kralja, nego i rimsko-njema\xc4\x8dkog cara. Konrad je dodu\xc5\xa1e bio izabran za kralja, ali kako nije bio okrunjen nosio je naslov "izabran za kralja Rimljana" (lat. in romanorum regem electus)._NEWLINE_Dok se Fridrik II. nakon Konradova izbora za kralja opet okrenuo sukobima s papom i talijanskim gradovima, Konrad je ostao u Njema\xc4\x8dkoj kao formalni zastupnik svoga oca. Savjetnici su mu bili prokuratori Carstva isprva nadbiskup Mainza Siegfried III. von Eppstein, zatim grof Heinrich Raspe i \xc4\x8de\xc5\xa1ki kralj Vaclav I. Otprilike od godine 1240. Konrad je po\xc4\x8deo aktivno sudjelovati u politici Carstva i tra\xc5\xbeiti kod knezova naklonost za svoga oca._NEWLINE_Konrad se 1. rujna 1246. o\xc5\xbeenio princezom Elizabetom, k\xc4\x87erkom bavarskog vojvode Otona II. Tim brakom je bavarska dinastija Wittelsbach postala najmo\xc4\x87nijim njema\xc4\x8dkim saveznikom carske dinastije Hohenstaufen u vrijeme zalaza njezine mo\xc4\x87i. Konrad i Elizabeta bili su roditelji posljednjeg (zakonitog) Hohenstaufovca Konradina, kojemu je 1268. u Napulju odrubljena glava._NEWLINE_Nakon \xc5\xa1to je godine 1246. papa Inocent IV. Fridrika II. i Konrada izop\xc4\x87io iz Crkve i proglasio ih svrgnutima, u Njema\xc4\x8dkoj je iste godine za protukralja izabran Heinrich Raspe, a nakon njegove smrti 1248. Vilim Nizozemski. Konrad je ratovao s oba protukralja, ali ispo\xc4\x8detka nije imao ve\xc4\x87eg uspjeha. 1250. uspio je odbiti napad Vilima Nizozemskog i njegovih saveznika plemstva sa srednje Rajne . Iste je godine umro car Fridrik II. U oporuci je sina Konrada IV. imenovao univerzalnim nasljednikom i izri\xc4\x8dito ga odredio za nasljednika na prijestoljima Svetog Rimskog Carstva, Sicilije i Jeruzalema. Papa Inocent IV. to nije priznao. Osim toga od 1251. Vilim Nizozemski iznova je ostvarivao vojne uspjehe protiv Konrada._NEWLINE_Zbog beznadnog polo\xc5\xbeaja u Njema\xc4\x8dkoj Konrad je godine 1252. oti\xc5\xa1ao u Italiju. Njegove trupe su u listopadu 1253. osvojile Napulj, ali papa nije priznao njegovu vlast. Konrad je umro 1254. od malarije u vojnom logoru kod mjesta Lavello u dana\xc5\xa1njoj talijanskoj pokrajini Basilicati. Njegovo srce i utroba pokopani su u mjestu Melfi. Njegovo tijelo prevezeno je u katedralu u Messini. Kako izvje\xc5\xa1\xc4\x87uju neki izvori u katedralu je udario grom te je izlo\xc5\xbeeno Konradovo tijelo izgorjelo prije pokopa. Konradov sin Konradin, kojega nikad nije vidio, bio je jo\xc5\xa1 maloljetan pa je regentom postao njegov polubrat Manfred ._NEWLINE_U ljeto 2005. u Sveu\xc4\x8dili\xc5\xa1noj knji\xc5\xbenici u Innsbrucku otkriveno je 200 prijepisa pisama i punomo\xc4\x87i Fridrika II. i Konrada IV. od kojih je njih 130 bilo dotada nepoznato. Oni se vrednuju u institutu Monumenta Germaniae Historica (vidi vanjske poveznice).'