b"\n_START_ARTICLE_\nStogodi\xc5\xa1nji rat\n_START_SECTION_\nUzroci sukoba\n_START_PARAGRAPH_\nNormansko osvajanje Engleske u 11. stolje\xc4\x87u stvorilo je novu situaciju u sjeverozapadnoj Europi. Obje obale La Manchea bile su pod kontrolom jedne dinastije jer su vladari Engleske ujedno bili i vladari Normandije. Normansko-francuska dinastija koja je vladala Engleskom \xc5\xbeeljela je pro\xc5\xa1iriti svoje francuske teritorije, a istovremeno francuski vladari \xc5\xbeeljeli su zaokru\xc5\xbeiti sve francuske teritorije pod svojom vla\xc5\xa1\xc4\x87u. Rezultat svih tih politi\xc4\x8dkih te\xc5\xbenji bila je dugotrajna borba dvaju tada najsna\xc5\xbenijih srednjovjekovnih kraljevstava. Ta borba nije se samo sastojala od ratova i bitaka. To je bila slo\xc5\xbeena igra dinasti\xc4\x8dkih brakova i me\xc4\x91usobno povezanih obveza. _NEWLINE_Engleski kralj Vilim Osvaja\xc4\x8d tehni\xc4\x8dki gledano, kao normandijski vojvoda, bio je vazal kralja Francuske. Njegov praunuk Henrik II., iako vazal francuskog kralja, posjedovao je ve\xc4\x87i dio francuskog teritorija nego sam francuski kralj koji je vladao samo podru\xc4\x8djem oko Pariza i dijelom teritorija na sjeveru. Prin\xc4\x8devi obiju vladaju\xc4\x87ih ku\xc4\x87a vjen\xc4\x8davali su se unutar istog ograni\xc4\x8denog kruga, tako da je zapadna Europa postala me\xc4\x91usobno povezana mre\xc5\xbea ro\xc4\x91aka s francuskog govornog podru\xc4\x8dja, \xc4\x8desto s jednako jakim pravima na iste teritorije. Najbolji su primjer bili francuski kralj Luj VII. i engleski kralj Henrik II. koji su obojica o\xc5\xbeenili nasljednice Akvitanije. _NEWLINE_Jedan od uzroka spora dinasti\xc4\x8dke je prirode, a proizlazi iz jednog od brakova izme\xc4\x91u francuske i engleske kraljevske obitelji. 1308. godine,  Izabela, k\xc4\x87er kralja Francuske, vjen\xc4\x8dala se s Edvardom II. kraljem Engleske. 1312. Rodio im se sin Edvard, a njegov ujak Karlo IV. deset godina poslije postao je francuski kralj. _NEWLINE_Kada je Karlo IV. umro iza njega nije ostalo mu\xc5\xa1kih nasljednika. Ve\xc4\x87 nakon smrti Karla IV. u Francuskoj su se pojavili prijepori oko toga tko \xc4\x87e biti sljede\xc4\x87i kralj budu\xc4\x87i da je Karlova starija k\xc4\x87i zahtijevala krunu. Stoga se sastao plemi\xc4\x87ki sabor koji je odlu\xc4\x8dio da \xc4\x87e to biti Karlov brati\xc4\x87.    _NEWLINE_Najbli\xc5\xbei preostali mu\xc5\xa1ki ro\xc4\x91ak, a ujedno i veliki zemljoposjednik i feudalac u Francuskoj bio je Karlov ne\xc4\x87ak i engleski kralj Edvard III. koji je tako\xc4\x91er po\xc4\x8deo isticati pravo na francusku krunu., ali francuska feudalna skup\xc5\xa1tina to nije \xc5\xbeeljela. U tim uvjetima kada francuski velika\xc5\xa1i nisu htjeli engleskog kralja za svog vladara nije iznena\xc4\x91uju\xc4\x87e da su na skup\xc5\xa1tini izabrali Karlova brati\xc4\x87a po o\xc4\x8devu bratu,  Filipa od Valoisa._NEWLINE_Filip od Valoisa okrunjen je u Reimsu u svibnju 1328. godine. Tada 17-godi\xc5\xa1nji Edvard III. nije prihvatio tu odluku feudalne skup\xc5\xa1tine iako se ipak bio 1329, sastao s novoizabranim francuskim kraljem. Sljede\xc4\x87ih osam godina donijet \xc4\x87e postupne promjene koje su u kona\xc4\x8dnici dovele do ratnog sukoba._NEWLINE_Jedan od elemenata koji su u tih osam godina doveli do otvorenog sukoba velik je Edvardov feudalni posjed u jugozapadnoj Francuskoj koji ga je \xc4\x8dinio vrlo mo\xc4\x87nim sto\xc5\xbeerom za okupljanje nezadovoljnog francuskog plemstva oko sebe. Tako\xc4\x91er i francuska pomo\xc4\x87 \xc5\xa1kotskom kralju Davidu II. koji se borio protiv Engleza._NEWLINE_Ono \xc5\xa1to je bio casus belli dogodilo se godine 1337. kada je  Filip VI. odlukom razvlastio Edvarda III. od jednog od njegovih posjeda u Francuskoj. Engleski odgovor bio je dramati\xc4\x8dan. Edvard III. objavio je Francuskoj rat.\n_START_SECTION_\nPo\xc4\x8detak rata\n_START_PARAGRAPH_\nOtvorena neprijateljstva zapo\xc4\x8deli su francuski brodovi koji su 1337. godine po\xc4\x8deli pusto\xc5\xa1iti obalna naselja uz La Manche. Iste je godine  Filip VI. od Edvarda III. zahtijevao da mu preda feud Gaskonju jer je smatrao da Edvard III. ne vr\xc5\xa1i svoje vazalske obveze prema njemu kao kralju Francuske. Henry Burghersh, biskup Lincolna, do\xc5\xa1ao je u Pariz s Edvardovim negativnim odgovorom i objavom rata._NEWLINE_Francuska je na po\xc4\x8detku rata imala oko 25 milijuna stanovnika, a Engleska oko 6 milijuna. Nadalje, smatralo se da Francuska ima ve\xc4\x87u i bolje obu\xc4\x8denu vojsku vitezova i njihovih vazala.\n_START_SECTION_\nPrvo (Edvardovo) razdoblje rata, od 1337. do 1360.\n_START_PARAGRAPH_\nU prvim godinama rata Edvard III. povezao se s plemstvom u Nizozemskoj i Flandriji, ali taj savez raspao se ve\xc4\x87 godine 1340. Visoki tro\xc5\xa1kovi rata doveli su Edvarda III. u vrlo nezgodnu financijsku situaciju. Francuska je tih godina imala pomorsku nadmo\xc4\x87 zahvaljuju\xc4\x87i genovskim brodovima i njihovim obu\xc4\x8denim posadama. Engleski gradovi uz kanal \xc4\x8desto su bili meta napada tog brodovlja pa su \xc5\xbeivjeli u strahu, a \xc5\xa1to je, u kona\xc4\x8dnici, dovelo i do opadanja trgovine vunom i vinom s Flandrijom i Gaskonjom, od koje su ti gradovi i \xc5\xbeivjeli. Me\xc4\x91utim, 1340. godine, dok je nastojala sprije\xc4\x8diti englesku vojsku da se iskrca na francusko tlo, francuska je flota bila skoro potpuno uni\xc5\xa1tena u bitci kod Sluysa. Nakon te bitke Engleska je u pomorskom pogledu u ostatku rata dominirala Kanalom sprje\xc4\x8davaju\xc4\x87i Francuze da izvr\xc5\xa1e invaziju Engleske._NEWLINE_1341. godine rat je prenijet u vojvodstvo Bretanju gdje je sukob izbio zbog nasljedstva tog vojvodstva pri \xc4\x8demu su Edvard III. i Filip VI. podr\xc5\xbeali razli\xc4\x8dite strane u sukobu, no rat u Bretanji vo\xc4\x91en je s promjenjivom sre\xc4\x87om pri \xc4\x8demu je grad Vannes nekoliko puta padao iz ruke u ruku._NEWLINE_U mjesecu srpnju 1346. godine Edvard III. odlu\xc4\x8dio se na invaziju preko Kanala iskrcav\xc5\xa1i se s glavninom vojske u mjestu Cotentin. Filip VI. okupio je veliku vojsku kako bi se suprostavio engleskoj invaziji. Edvard III. sa svojom vojskom nastupao je sjeverno prema Nizozemskoj, usput plja\xc4\x8dkaju\xc4\x87i i pusto\xc5\xa1e\xc4\x87i, ne dr\xc5\xbee\xc4\x87i teritorij preko kojeg je pre\xc5\xa1ao, sve u namjeri da svojim nastupanjem zavara Francuze. Do susreta dviju vojski do\xc5\xa1lo je kod Cr\xc3\xa9cyja gdje se odigrala znamenita bitka. Edvard je svoje snage postavio obrambeno, a Filipova je vojska napala. Bitka kod Cr\xc3\xa9cyja bila je potpuna katastrofa za Francuze zahvaljuju\xc4\x87i engleskim strijelcima s dugim lukovima. Edvard je nakon bitke nastavio napredovati sjeverno te je opsjeo grad Calais na obali  Engleskog kanala koji je nakon puno muka (zbog jakog otpora lokalnog stanovni\xc5\xa1tva) osvojio 1347. Ovaj grad postao je va\xc5\xbena strate\xc5\xa1ka to\xc4\x8dka za Engleze. On je predstavljao mostobran koji je omogu\xc4\x87avao du\xc5\xbee zadr\xc5\xbeavanje vojske na francuskom tlu. Iste godine Engleska je u bitci kod Neville's Crossa odnijela va\xc5\xbenu pobjedu protiv \xc5\xa0kotske koja je Edvardu osigurala pozadinu i smanjila mo\xc4\x87 va\xc5\xbenog saveznika Francuske. _NEWLINE_Godine 1348. kuga je harala Europom pa je tako zahvatila obje zara\xc4\x87ene strane. Pro\xc5\xa1lo je osam godina dok se Engleska oporavila od te po\xc5\xa1asti, da bi 1356. godine Edvardov sin istog imena znan kao Edvard Crni Princ skupio vojsku i napao Francusku sa strane Gaskonje te u bitci kod Poitiersa izvojevao veliku pobjedu koriste\xc4\x87i istu taktiku kao i njegov otac u bitci kod Cr\xc3\xa9cyja, upotrebljavaju\xc4\x87i dalekometne strijele svojih strijelaca. Novi francuski kralj Ivan II. bio je u bitci uhva\xc4\x87en te je prisiljen potpisati primirje s Edvardom, koje je poslije bilo potvr\xc4\x91eno Londonskim sporazumom kojim je Edvard Crni Princ stekao Akvitaniju, a Ivan II. bio je pu\xc5\xa1ten iz zato\xc4\x8deni\xc5\xa1tva, ali se poslije sam vratio u zato\xc4\x8deni\xc5\xa1tvo ne mogav\xc5\xa1i platiti otkupninu za koju je prilikom pu\xc5\xa1tanja bio jam\xc4\x8dio.\n_START_SECTION_\nSporazum iz Br\xc3\xa9tignyja\n_START_PARAGRAPH_\nFrancuska je ovim porazom upala u potpuni kaos. Odmetni\xc5\xa1tvo te plja\xc4\x8dka koju su \xc4\x8dinili pora\xc5\xbeeni vojnici uzeli su maha. 1358. Seljaci su digli ustanak. Tu situaciju iskoristio je Edvard napav\xc5\xa1i ponovno Francusku u nadi da \xc4\x87e kapitalizirati svoje vojne uspjehe te osvojiti francusko prijestolje. No Francuzi su pru\xc5\xbeili \xc5\xbeilav otpor te mu onemogu\xc4\x87ili da osvoji Pariz i Rheims. Slijedom doga\xc4\x91aja na bojnom polju sklopljen je 1360. Sporazum iz Br\xc3\xa9tignyja temeljem kojeg su Englezi dobili polovicu Bretanje i cijelu Akvitaniju, Calais, Ponthieu i oko polovice francuskog plemstva koje je postalo Edvardovim vazalima. Odredbe tog ugovora prepolovile su Francusku u teritorijalnom smislu i bile su za nju vrlo nepovoljne. Sporazumom iz Br\xc3\xa9tignyja Edvard III. je stekao velike teritorijalne dobitke i potvrdio svoje osvajanje Calaisa, no istim sporazumom morao se odre\xc4\x87i francuske krune. U stvarnosti Edvard III. nije se nikada odrekao svojih aspiracija prema francuskom prijestolju, te su se, \xc4\x8dim je 1364. za francuskog kralja okrunjen Ivanov sin Karlo V., neprijateljstva obnovila.\n_START_SECTION_\nDrugo (Karlovo) razdoblje rata, od 1369. do 1389.\n_START_PARAGRAPH_\nTijekom vladavine francuskog kralja Karla V. Englezi su postupno potiskivani s pozicija koje su dobili Sporazumom iz Br\xc3\xa9tignyja. Vojvode od Bretanje pomirili su se s francuskim kraljem, te su \xc4\x8dak i vojsku okrenuli protiv Engleza. _NEWLINE_Sve je to koincidiralo sa sudjelovanjem engleskog prijestolonasljednika Edvarda Crnog Princa u ratu u \xc5\xa0panjolskoj godine 1366. Naime, uz pomo\xc4\x87 Francuske svrgnut je kralj Kastilije Petar Kastilijski. Kako su Petrove k\xc4\x87eri bile udane za Edvardovu bra\xc4\x87u rat je bio neizbje\xc5\xbean i izbio je svom \xc5\xbeestinom 1370. izme\xc4\x91u Francuske i Kastilije s jedne i Engleske i Portugala s druge strane.  Rat u \xc5\xa0panjolskoj Francuzi su iskoristili da manjim vojnim operacijama postupno oslabe engleske pozicije, pa su tako godine 1372. povratili i Poitiers, izgubljen u slavnoj bitci._NEWLINE__NEWLINE_Smr\xc4\x87u Edvarda Crnog Princa 1376. i njegovog oca Edvarda III. 1377., kraljem u Engleskoj postao je Rikard II., maloljetni sin Edvarda Crnog Princa. Engleska se pomalo okretala svojim unutarnjim problemima. U Francuskoj je zbog prerane smrti Karla V. 1380. krunu preuzeo maloljetni i psihi\xc4\x8dki bolestan Karlo VI. koji nikada tijekom svoje vladavine nije u Francuskoj uzeo u svoje ruke potpunu kontrolu vlasti. Rat je, slijedom tih okolnosti, postupno slabio i utihnuo do godine 1389.  _NEWLINE_Engleski kralj Henrik IV. koji je vlast preuzeo od Rikarda II. imao je planove novih napada na Francusku ali ih zbog svoje kratke vladavine i unutarnjih pobuna nije nikada ostvario. U Francuskoj je izbio gra\xc4\x91anski rat izme\xc4\x91u Karlovih bliskih ro\xc4\x91aka, njegovog brata Luja od Valoisa i brati\xc4\x87a Ivana, vojvode Burgundskog. Tijekom rata Luj je ubijen, a od godine 1410. obje zara\xc4\x87ene strane na svojoj su strani kao saveznika \xc5\xbeeljele imati Englesku.\n_START_SECTION_\nTre\xc4\x87e (Lancastersko) razdoblje rata, od 1415. do 1429.\n_START_PARAGRAPH_\n1413. godine, dolaskom na englesko prijestolje ratobornog i energi\xc4\x8dnog Henrika V., po\xc4\x8dinje naintenzivnije i najslavnije razdoblje Stogodi\xc5\xa1njeg rata. 1414. godine Henrik V. odbija ponudu Francuza da se ponovno uspostave granice iz Sporazuma iz Br\xc3\xa9tignyja u zamjenu za kooperativnost francuske strane. _NEWLINE_Henrik nije dugo \xc4\x8dekao. U kolovozu 1415. godine on se sa svojom vojskom iskrcao u Francuskoj. Iako je bio u isku\xc5\xa1enju da krene izravno na Pariz, odlu\xc4\x8dio se za varijantu preko Calaisa, manevriraju\xc4\x87i poput engleskih snaga prije bitke kod Cr\xc3\xa9cyja da bi se s mnogo ve\xc4\x87im francuskim snagama susreo kod Agincourta, sjeverno od rijeke Somme. U bitci kod Agincourta Henrik je izvojevao glatku pobjedu i nanio katastrofalan poraz francuskim snagama me\xc4\x91u kojima su izginuli mnogi vojskovo\xc4\x91e._NEWLINE_Henrik osvojio je Normandiju, a 1417. grad Caen i 1419. grad Rouen. Sklopio je savez s Burgundskim Vojvodstvom i godine 1419. do\xc5\xa1ao pred zidine Pariza. 1420. Henrik je s Karlom VI. vodio pregovore \xc4\x8diji je rezultat bio Sporazum iz Troyesa prema kojem se Henrik o\xc5\xbeenio k\xc4\x87erju francuskog kralja, Katarinom od Valoisa i postao nasljednik francuske krune. Henrik je tim sporazumom postao prvi engleski kralj koji je i fakti\xc4\x8dki i pravno, svojim pravom na nasljedstvo francuske krune, ujedinio francusku i englesku krunu. Henrik je nastavio svoje osvajanje Francuske ali je ubrzo 1422. poginuo u opsadi grada Meauxa. Karlom VI. tako\xc4\x91er je uskoro umro, a Henrika V. naslijedio je njegov maloljetni sin Henrik VI. koji je tako postao engleski i francuski kralj.\n_START_SECTION_\n\xc4\x8cetvrto i zadnje razdoblje (razdoblje Ivane Orleanske) koje je trajalo od 1429. do godine 1453.\n_START_PARAGRAPH_\nKako je Henrik VI. bio maloljetan oko regentstva nad njim u Engleskoj nastali su prijepori koji su usporili daljnji tijek rata u Francuskoj. Zbog toga su tek 1428. Englezi ponovno pokrenuli ratne operacije opsjedaju\xc4\x87i grad Orl\xc3\xa9ans. U tome trenutku Englezi nisu imali dovoljno snaga da bi osvojili utvr\xc4\x91eni grad pa se opsada otegla. U tome trenutku na francuskoj strani pojavila se jedna osoba o kojoj je poslije stvoren mit, a to je bila Ivana Orleanska. 1429. Ivana Orleanska uvjerila je francuske vojne zapovjednike da je do\xc5\xbeivjela viziju Boga koji joj je rekao da \xc4\x87e uz njezinu pomo\xc4\x87 francuske snage otjerati Engleze. Njezinom pojavom na boji\xc5\xa1tu pove\xc4\x87ao se moral francuskih snaga koje su napale engleske polo\xc5\xbeaje te ih prisilile na povla\xc4\x8denje. Francuska vojska, osokoljena tim uspjehom pomela je nekoliko engleskih upori\xc5\xa1ta na rijeci Loire. Ubrzo nakon toga 8.000 francuskih vojnika u bitci kod Pataya te\xc5\xa1kom je konjicom probilo engleske strijelce te porazilo oko 3.000 engleskih vojnika. Pone\xc5\xa1en na krilima pobjede Karlo se dao u Reimsu okruniti za francuskog kralja Karla VII. _NEWLINE_Ivanu Orleansku nedugo potom zarobile su burgundske snage te je izru\xc4\x8dena Englezima koji su ju pogubili. Zapo\xc4\x8deti su pregovori pa je ofenziva francuskih snaga izgubila na snazi. _NEWLINE_No, preokret u cjelokupnoj situaciji unijela je odluka engleskog saveznika Filipa III. Burgundskog da promijeni stranu u ratu. Isti se 1435. sporazumom iz Arrasa zakleo na vjernost francuskom kralju te mu vratio Pariz, koji je do tada dr\xc5\xbeao pod svojom kontrolom. Duga\xc4\x8dki pregovori dali su Karlu VII. dovoljno vremena da reorganizira svoju vojsku u profesionalnu, te da maksimalno centralizira upravljanje Francuskom._NEWLINE_Da je Karlu VII. uspjela reorganizacija vojske govori i to da su Francuzi godine 1449. ponovno zauzeli Rouen, a 1450. u bitci kod Formignyja te\xc5\xa1ko porazili englesku vojsku. Francuzi su iste godine oslobodili Cherbourg, 6. srpnja i Bordeaux, a 1451. Bayonne._NEWLINE_Englezi se nisu mirili s porazima pa su 1453. pokrenuli protuofenzivu u namjeri da povrate Gaskonju. U po\xc4\x8detku protuofenzive Englezi su bili srda\xc4\x8dno primljeni od stanovni\xc5\xa1tva no njihova je vojska razbijena i zaustavljena u bitci kod Castillona. Ta bitka bila je posljednja bitka Stogodi\xc5\xa1njeg rata. Nakon toga poraza Engleska je na du\xc5\xbee vrijeme izgubila vojnu mo\xc4\x87 na kontinentu, a na unutarnjem planu utonula je u dinasti\xc4\x8dki gra\xc4\x91anski rat \xc4\x8dije su posljedice smanjile njezin utjecaj na politi\xc4\x8dka zbivanja u Europi.\n_START_SECTION_\nPosljedice\n_START_PARAGRAPH_\nStogodi\xc5\xa1nji rat donio je mnoge novosti na vi\xc5\xa1e razina, od vojne tehnologije vo\xc4\x91enja rata do raznorodnih dru\xc5\xa1tvenih posljedica koje su ostavile traga na obje zara\xc4\x87ene strane ali i \xc5\xa1ire.\n_START_SECTION_\nPosljedice na vojnom planu\n_START_PARAGRAPH_\nU vojno-organizacijskom smislu najva\xc5\xbenija posljedica bilo je napu\xc5\xa1tanje koncepta feudalne vazalske vojske koja je bila teritorijalno vezana, u korist profesionalne vojne sile koja se u\xc4\x8dinkovitije suprotstavljala zastarjeloj i sporoj vojsci feudalaca optere\xc4\x87enih svojim partikularisti\xc4\x8dkim te\xc5\xbenjama. Ona \xc4\x87e u budu\xc4\x87nosti imati i zada\xc4\x87u za\xc5\xa1tite kralja i poretka od unutarnjih pobuna._NEWLINE_U vojno-takti\xc4\x8dkom smislu napu\xc5\xa1ten je koncept te\xc5\xa1ko oklopljene konjice s te\xc5\xa1ko oklopljenim vitezovima u korist pje\xc5\xa1aka strijelaca koji su svojim velikim lukovima mogli strijelama pogoditi udaljene mete te time sprije\xc4\x8diti neprijateljsko napredovanje i prije nego do\xc4\x91e do borbe \xe2\x80\x9eprsa o prsa\xe2\x80\x9c. Prednosti strijelaca naro\xc4\x8dito su do\xc5\xa1le do izra\xc5\xbeaja u bitci kod Cr\xc3\xa9cyja i u bitci kod Agincourta. Najslavnije oru\xc5\xbeje Stogodi\xc5\xa1njeg rata bili su luk i strijela vel\xc5\xa1kih strijelaca. Ovo sna\xc5\xbeno, precizno i dalekometno pje\xc5\xa1a\xc4\x8dko oru\xc5\xbeje dalo je Engleskoj strate\xc5\xa1ku prednost. Strijelci su bili izuzetno mobilni a njihove su strijele, zbog velikog luka i energije kojom su strijele iz tih lukova bile izbacivane, bile izuzetno precizne i mogle su probiti \xc4\x8dak i oklop oklopljenih konjanika koji su \xc4\x8dinili okosnicu francuskih snaga i njihovu osnovnu udarnu mo\xc4\x87. Francuska vojska pouzdavala se u samostrele koji su bili predvi\xc4\x91eni za bliskiju borbu i nisu imali mo\xc4\x87 probijanja oklopa. Samostreli su se kvarili u presudnim trenucima, a njihova jedina prednost bila je u tome da osoba koja njime rukuje ne treba gotovo nikakvu vje\xc5\xa1tinu niti snagu, dok je za rukovanje lukom i strijelom trebalo dugotrajno iskustvo, snaga i vje\xc5\xa1tina. Kako je zbog ovih promjena svatko mogao postati vrlo ubojit ratnik, feudalci \xe2\x80\x93 vitezovi vi\xc5\xa1e nisu jedini imali tu privilegiju da budu ratnici \xc4\x8dime im je uzeta jedna od mo\xc4\x87i i privilegija na kojima su gradili svoj polo\xc5\xbeaj u dru\xc5\xa1tvu._NEWLINE_Ono \xc5\xa1to je bila velika novost Stogodi\xc5\xa1njeg rata pojava je baruta i topova koji su kori\xc5\xa1teni ve\xc4\x87 od 1375. godine. Bitka kod Castillona bila je prva bitka u povijesti ratovanja u kojoj su topovi odigrali presudnu ulogu u francuskoj pobjedi nad Englezima._NEWLINE_Jo\xc5\xa1 se jednom, kao i mnogo puta u povijesti, pokazalo da osvajanje velikog prostora name\xc4\x87e okupacijskoj sili sve ve\xc4\x87e potrebe za vojnom kontrolom osvojenog prostora \xc5\xa1to opet, zbog nedostatka ljudstva, diktira potrebu da se sklapaju savezni\xc5\xa1tva s prevrtljivim lokalnim feudalcima \xc5\xa1to se pokazalo lo\xc5\xa1im rje\xc5\xa1enjem za Engleze budu\xc4\x87i da je mo\xc4\x87no Vojvodstvo Burgundija u odlu\xc4\x8dnom trenutku promijenilo stranu u sukobu i time prakti\xc4\x8dno odlu\xc4\x8dilo sukob.\n_START_SECTION_\nPosljedice na dru\xc5\xa1tvenom planu\n_START_PARAGRAPH_\nStogodi\xc5\xa1nji rat pokazao je da je organizacija same dr\xc5\xbeave i njezinih financija bio jedan od presudnih faktora u ovom sukobu. Naime, Engleska je krenula u rat kao centralizirana dr\xc5\xbeava s kraljem na \xc4\x8delu i s jedinstvenim poreznim sustavom koji je namicao sredstva za rat. Za razliku od Engleske, Francuska je bila rascjepkana partikularisti\xc4\x8dkim interesima mo\xc4\x87nih lokalnih feudalaca, a u vrijeme najve\xc4\x87ih engleskih vojnih uspjeha i slabim i nesposobnim kraljem Karlom VI._NEWLINE_Nakon \xc5\xa1to je Karlo VII. reorganizirao dr\xc5\xbeavu i vojsku, ratna se sre\xc4\x87a preokrenula i napada\xc4\x8d vi\xc5\xa1e nije imao mogu\xc4\x87nosti suprotstaviti se organiziranoj obrambenoj vojsci francuskog kralja._NEWLINE_Stogodi\xc5\xa1nji rat pridonio je i nacionalnoj koheziji obje zara\xc4\x87ene strane, a naro\xc4\x8dito na francuskoj strani koja je bila opusto\xc5\xa1ena ratom i svedena u minimalne okvire. Taj nacionalni osje\xc4\x87aj pridionio je preobra\xc5\xbeavanju Francuske u centraliziranu dr\xc5\xbeavu kakva je i danas. Tako\xc4\x91er i u Engleskoj je rat ostavio velike i dalekose\xc5\xbene posljedice. Kao i u Francuskoj i u Engleskoj je do\xc5\xa1lo do sna\xc5\xbenog op\xc4\x87enarodnog nacionalnog osvije\xc5\xa1\xc4\x87ivanja. Od godine 1066., kada su Normani osvojili anglosasku Englesku, kraljevstvo je bilo podijeljeno na dvije etni\xc4\x8dke skupine, vladaju\xc4\x87e potomke Normana i drugih Francuza, koji su govorili francuskim jezikom, sa jedne strane, te podre\xc4\x91ene anglosaske vojnike i kmetove, govornike staroengleskog jezika i (poslije) srednjoengleskog jezika, koji su sa\xc4\x8dinjavali ve\xc4\x87inu stanovni\xc5\xa1tva. Etni\xc4\x8dke napetosti smirile su se ve\xc4\x87 po\xc4\x8detkom 13. stolje\xc4\x87a, te se proces spajanja ta dva naroda ubrzao. Kroz 14. stolje\xc4\x87e taj je proces u potpunosti zavr\xc5\xa1io, u jeku Stogodi\xc5\xa1njeg rata, mo\xc5\xbee se re\xc4\x87i da je simboli\xc4\x8dno finaliziran sa Henrikom V. koji je bio prvi engleski kralj koji je u svojoj privatnoj i slu\xc5\xbebenoj komunikaciji upotrebljavao isklju\xc4\x8divo engleski jezik. Tako su do tada dva naroda stopljena u jedan, moderni engleski narod."