b'\n_START_ARTICLE_\nLavoslav Ru\xc5\xbei\xc4\x8dka\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdivotopis\n_START_PARAGRAPH_\nRu\xc5\xbei\xc4\x8dka je ro\xc4\x91en 1887. godine u Vukovaru (u to vrijeme dio Austro-Ugarske). Njegov je otac Stjepan Ru\xc5\xbei\xc4\x8dka bio \xc4\x8de\xc5\xa1koga i hrvatskoga podrijetla, a majka Amalija (ro\xc4\x91ena Sever) hrvatskoga i njema\xc4\x8dkoga podrijetla. Ru\xc5\xbei\xc4\x8dkini pretci bili su zemljoradnici i obrtnici, a otac mu je bio ba\xc4\x8dvar i vatreni hrvatski domoljub. Ru\xc5\xbei\xc4\x8dka je kr\xc5\xa1ten Leopold i Stjepan kako je navedeno u IX. svesku Mati\xc4\x8dne knjige \xc5\xbeupne crkve u Vukovaru za razdoblje 1879.-1890., a na stranici 298., pod rednim brojem 205.: "Godine 1887. mjeseca rujna dana 13. ro\xc4\x91en je i 15. kr\xc5\xa1ten LEOPOLD STJEPAN zakoniti sin Stjepana RU\xc5\xbdI\xc4\x8cKE i Amalie (Seva) SEVER...". S majkom i mla\xc4\x91im bratom Stjepanom nakon o\xc4\x8deve smrti 1891. godine oti\xc5\xa1ao je u Osijek, maj\xc4\x8din rodni grad. U Osijeku poha\xc4\x91ao je i zavr\xc5\xa1io Ni\xc5\xbeu pu\xc4\x8dku \xc5\xa1kolu (4 razreda, 1894.- 1898.) i Kraljevsku veliku (klasi\xc4\x8dnu) gimnaziju (8 razreda, 1898.-1906.), koju je maturirao 1906. godine. Po zavr\xc5\xa1etku gimnazije opredijelio se za tehniku. Upisao je kemiju, vjerojatno zbog toga \xc5\xa1to se nakon studija planirao vratiti i zaposliti u novootvorenoj tvornici \xc5\xa1e\xc4\x87era u Osijeku. Zbog te\xc5\xa1ke svakodnevice i politi\xc4\x8dke nestabilnosti, odlazi na Tehni\xc4\x8dku visoku \xc5\xa1kolu (Technische Hochschule, TH) u Karlsruheu u Njema\xc4\x8dkoj. Bio je dobar student u podru\xc4\x8djima koje je volio i za koje je mislio da \xc4\x87e mu biti potrebni u budu\xc4\x87nosti, kao npr. organska kemija. Ondje je Ru\xc5\xbei\xc4\x8dka uspostavio uspje\xc5\xa1nu suradnju s Hermannom Staudingerom. Rade\xc4\x87i s njim 1910. godine doktorirao je s disertacijom naslovljenom \xc3\x9cber Phenylmethylketen. Staudinger je 1912. godine izabran za profesora na Saveznoj tehni\xc4\x8dkoj visokoj \xc5\xa1koli (Eidgen\xc3\xb6ssische Technische Hochschule, ETH) u Z\xc3\xbcrichu i Ru\xc5\xbei\xc4\x8dka mu postaje asistent. Nakon \xc5\xa1to se je razi\xc5\xa1ao sa Staudingerom sura\xc4\x91ivao je Ru\xc5\xbei\xc4\x8dka neko vrijeme s kemijskom industrijom, 1918. godine postao je privatnim docentom na Saveznoj tehni\xc4\x8dkoj visokoj \xc5\xa1koli (ETH) u Z\xc3\xbcrichu a 1923. godine titularnim profesorom, no bez stalne pla\xc4\x87e. 1925. i 1926. godine radio je u \xc5\xbdenevi. U razdoblju od 1927. do 1929. godine bio je profesorom organske kemije na Sveu\xc4\x8dili\xc5\xa1tu u Utrechtu u Nizozemskoj nakon \xc4\x8dega vra\xc4\x87a se u Z\xc3\xbcrich iste godine na mjesto profesora organske kemije na Saveznoj tehni\xc4\x8dkoj visokoj \xc5\xa1koli (ETH). _NEWLINE_Na poziv Hrvatskoga kemijskoga dru\xc5\xa1tva u Zagrebu je 16. o\xc5\xbeujka 1940. godine odr\xc5\xbeao svoje Nobelovo predavanje pod naslovom Od dalmatinskog buha\xc4\x8da do seksualnih hormona, te je bio izabran za po\xc4\x8dasnoga \xc4\x8dlana JAZU, po\xc4\x8dasnoga doktora Sveu\xc4\x8dili\xc5\xa1ta u Zagrebu, za prvoga po\xc4\x8dasnoga \xc4\x8dlana Hrvatskoga kemijskoga dru\xc5\xa1tva, po\xc4\x8dasnoga \xc4\x8dlana Dru\xc5\xa1tva in\xc5\xbeenjera u Zagrebu, Hrvatskoga prirodoslovnoga dru\xc5\xa1tva i Hrvatskoga lije\xc4\x8dni\xc4\x8dkoga dru\xc5\xa1tva a 1970. godine postao je i po\xc4\x8dasnim \xc4\x8dlanom Matice hrvatske._NEWLINE_Umro je u \xc5\xa1vicarskom mjestu Mammernu, 26. rujna 1976. godine. Pokopan je u Z\xc3\xbcrichu.\n_START_SECTION_\nZnanstveni rad i istra\xc5\xbeivanje\n_START_PARAGRAPH_\nRu\xc5\xbei\xc4\x8dka je objavio 582 rada. Ru\xc5\xbei\xc4\x8dkini prvi radovi bili su s podru\xc4\x8dja prirodnih spojeva. Cijeli svoj \xc5\xbeivot ostao je na tom podru\xc4\x8dju. Prou\xc4\x8davao je strukture aktivnih komponenata biljke Pyrethrum cinerariifolium dalmatinskog buha\xc4\x8da. Rade\xc4\x87i, do\xc5\xa1ao je u doticaj s kemijom terpena - veoma interesantnog industriji parfema. Namjeravao je zapo\xc4\x8deti samostalna istra\xc5\xbeivanja, te je uspostavio uspje\xc5\xa1nu i produktivnu suradnju s "Cie Company" (kasnije "Firmenich") u \xc5\xbdenevi._NEWLINE_1916.-1917., dobiva podr\xc5\xa1ku najve\xc4\x87eg svjetskog proizvo\xc4\x91a\xc4\x8da parfema Haarman & Reimer iz Holzmindena u Njema\xc4\x8dkoj. Zbog znanja iz podru\xc4\x8dja terpena, 1918. godine postaje izvanredni profesor, a 1923. godine i po\xc4\x8dasni profesor na ETH-u (Eidgen\xc3\xb6ssische Technische Hochschule) i na Sveu\xc4\x8dili\xc5\xa1tu u Zurichu._NEWLINE_Godine 1921. Ru\xc5\xbei\xc4\x8dka se pridru\xc5\xbeuje \xc5\xbeenevskim proizvo\xc4\x91a\xc4\x8dima parfema Chuit, Naef & Firmenich. Rade\xc4\x87i tamo stje\xc4\x8de financijsku stabilnost, te iz Z\xc3\xbcricha odlazi u Basel. Godine 1927. postaje profesor organske kemije na Sveu\xc4\x8dili\xc5\xa1tu u Utrechtu u Nizozemskoj. Ondje ostaje tri godine, a kasnije se ponovno vra\xc4\x87a u \xc5\xa0vicarsku, gdje postaje vode\xc4\x87i stru\xc4\x8dnjak na podru\xc4\x8dju kemijske industrije._NEWLINE_Ponovno u Z\xc3\xbcrichu, na "ETH"-u postaje profesor organske kemije i zapo\xc4\x8dinje najplodnije razdoblje svoje karijere. Pro\xc5\xa1iruje podru\xc4\x8dja svojih istra\xc5\xbeivanja, dodaju\xc4\x87i kemiji terpena i steroide. Nakon uspje\xc5\xa1ne sinteze spolnih hormona (androsterona i testosterona), njegov laboratorij postaje vode\xc4\x87i na polju organske kemije._NEWLINE_Godine 1939. dobiva, zajedno s Adolfom Butenandtom, Nobelovu nagradu za kemiju. Za vrijeme Drugog svjetskog rata, neki od njegovih najboljih suradnika odlaze, no Ru\xc5\xbei\xc4\x8dka dovodi u svoj laboratorij nove, mlade i obe\xc4\x87avaju\xc4\x87e znanstvenike, me\xc4\x91u kojima je i Vladimir Prelog._NEWLINE_Okrenuo se prou\xc4\x8davanju novih podru\xc4\x8dja: biokemije; problemima evolucije i nastanka \xc5\xbeivota, a posebice biogeneze terpena. Godine 1957., Ru\xc5\xbei\xc4\x8dka odlazi u mirovinu, te svoj laboratorij ostavlja Vladimiru Prelogu._NEWLINE_Ru\xc5\xbei\xc4\x8dka se zna\xc4\x8dajno posvetio problemima edukacije. Inzistirao je na boljoj organizaciji akademskog obrazovanja i znanstvenog rada u SFRJ, te je uspostavio \xc5\xa0vicarsko-Jugoslavensko dru\xc5\xa1tvo.\n_START_SECTION_\nNagrade i priznanja\n_START_PARAGRAPH_\nOsim Nobelove nagrade za kemiju (1939.), Ru\xc5\xbei\xc4\x8dka je dobio Nagradu \xc5\xa0vicarskoga kemijskog dru\xc5\xa1tva (1918.), Wernerovu nagradu i medalju \xc5\xa0vicarskoga kemijskog dru\xc5\xa1tva (1923.), Le Blancovu medalju (uz po\xc4\x8dasno predavanje) Francuskoga kemijskog dru\xc5\xa1tva (1928.), Pedlerovu medalju (uz po\xc4\x8dasno predavanje) Engleskoga kemijskog dru\xc5\xa1tva (1931.), Medalju (uz po\xc4\x8dasno predavanje) Industrijskoga dru\xc5\xa1tva iz Mulhousea (1935.), Cannizzarovu nagradu Akademije Lincei (1936.), Lavoisierovu medalju (uz po\xc4\x8dasno predavanje) Francuskoga kemijskog dru\xc5\xa1tva (1937.), Nagradu Marcel-Benoist \xc5\xa0vicarskoga kemijskog dru\xc5\xa1tva (1939.), Medalju (uz po\xc4\x8dasno predavanje) Sveu\xc4\x8dili\xc5\xa1ta u Liegeu (1940.), Nagradu Donegani Akademije Lincei (1948.), Faradeyevu medalju (uz po\xc4\x8dasno predavanje) Engleskoga kemijskog dru\xc5\xa1tva (1958.) i Hanu\xc5\xa1ovu medalju \xc4\x8cehoslova\xc4\x8dkoga kemijskog dru\xc5\xa1tva (1966.).'