b'\n_START_ARTICLE_\n\xc4\x8ce\xc5\xa1ka (povijesna pokrajina)\n_START_SECTION_\nZemljopis\n_START_PARAGRAPH_\n\xc4\x8ce\xc5\xa1ka pokrajina obuhva\xc4\x87a 52.750 km\xc2\xb2, a u njoj \xc5\xbeivi 6,25 milijuna stanovinka, od ukupno 10,3 milijuna stanovnika \xc4\x8ce\xc5\xa1ke Republike. Na sjeverozapadu, zapadu i jugozapadu grani\xc4\x8di s Njema\xc4\x8dkom, na jugu s Austrijom, na istoku s Moravskom i na sjeveroistoku s Poljskom. \xc4\x8ce\xc5\xa1ke granice ocrtane su planinskim lancima kao \xc5\xa1to je \xc4\x8ce\xc5\xa1ka \xc5\xa1uma, Rudna gora i Krkono\xc5\xa1e u sudetskom kraju._NEWLINE_Na podru\xc4\x8dju \xc4\x8ce\xc5\xa1ke \xc5\xa1ume izvire rijeka Vltava koja potom prolazi kroz cijelu \xc4\x8ce\xc5\xa1ku i kroz glavni grad Prag, te se ulijeva u Labu. Klima je kontinentalnoga tipa s hladnim zimama i velikim termi\xc4\x8dkim skokovima. Planine su obrasle crnogoricom i bjelogoricom do najvi\xc5\xa1ih vrhova, dok se na obroncima uzgajaju poljoprivredne kulture.\n_START_SECTION_\nDrevna Bohemija\n_START_PARAGRAPH_\nRimski autori donose prvo jasno spominjanje ovog podru\xc4\x8dja pod nazivom Boiohaemum, \xc5\xa1to je bio germanski naziv za domovinu Boja (lat. Boii) koji su pripadali Keltima. U vrijeme seobe naroda ovim su podru\xc4\x8djem prelazila germanska i slavenska plemena, a ve\xc4\x87 u 1. st. p. n. e. ovdje su se naselili Germani, vjerojatno Svevi. Me\xc4\x91u njima bili su i Markomani. Nakon \xc5\xa1to su oni oti\xc5\xa1li dalje prema jugozapadu, zamijenili su ih oko 6. stolje\xc4\x87a slavenski preci dana\xc5\xa1njih \xc4\x8ceha.\n_START_SECTION_\nP\xc5\x99emyslovi\xc4\x87i\n_START_PARAGRAPH_\nNakon \xc5\xa1to su se oslobodili od vlasti Avara u 7. stolje\xc4\x87u, ovim je podru\xc4\x8djem zavladala dinastija P\xc5\x99emyslovi\xc4\x87a, koja je ostala na vlasti sve do 1306. godine. Prihva\xc4\x87anjem kr\xc5\xa1\xc4\x87anstva u 9. stolje\xc4\x87u, uspostavljene su bliske veze s Isto\xc4\x8dnofrana\xc4\x8dkim kraljevstvom. Ta je \xc4\x8dinjenica dovela do toga da je \xc4\x8ce\xc5\xa1ka bila dijelom Svetog Rimskog Carstva ve\xc4\x87 od 10. stolje\xc4\x87a._NEWLINE_Naslov \xe2\x80\x9ekralj \xc4\x8ce\xc5\xa1ke (Bohemiae)\xe2\x80\x9c prvi su ponijeli vojvoda Vratislav II. (1085.) i Vladislav II., no njihovi su se nasljednici vratili naslovu vojvode. Kraljevski naslov postao je nasljednim 1198. u doba Otakara I. Njegov unuk, Otakar II. (kralj od 1253. do 1278.) utemeljio je kratkotrajno carstvo koje je uklju\xc4\x8divalo i dana\xc5\xa1nju Austriju. Sredinom 13. stolje\xc4\x87a zapo\xc4\x8delo je doseljavanje Nijemaca, budu\xc4\x87i da je dvorska politika nastojala nadomjestiti gubitke stanovni\xc5\xa1tva nastale za vrijeme mongolske provale u Europu 1241. Nijemci su se smjestili ponajvi\xc5\xa1e uz sjevernu, zapadnu i isto\xc4\x8dnu granicu \xc4\x8ce\xc5\xa1ke, premda su se mnogi nastanili u gradovima po cijelome kraljevstvu.\n_START_SECTION_\nLuksemburgovci\n_START_PARAGRAPH_\nDinastija Luksemburgovaca do\xc5\xa1la je na \xc4\x8de\xc5\xa1ko prijestolje krunidbom Ivana Luksembur\xc5\xa1kog 1310. Nasljedio ga je 1346. Karlo IV. koji je utemeljio Karlovo sveu\xc4\x8dili\xc5\xa1te u Pragu, prvo sveu\xc4\x8dili\xc5\xa1te u Srednjoj Europi. Njegovo kraljevanje dovelo je \xc4\x8ce\xc5\xa1ku do vrhunca u politi\xc4\x8dkom smislu, ali i na drugim poljima, te je postao prvi \xc4\x8de\xc5\xa1ki kralj koji je izabran i za cara Svetog Rimskog Carstva. Pod njegovom vla\xc5\xa1\xc4\x87u \xc4\x8ce\xc5\xa1ka je kruna obuhva\xc4\x87ala razli\xc4\x8dite zemlje kao \xc5\xa1to su Moravska, \xc5\xa0leska, Gornja Lu\xc5\xbeica, Donja Lu\xc5\xbeica, Brandenburg i podru\xc4\x8dje oko N\xc3\xbcrnberga, nazvano Nova \xc4\x8ce\xc5\xa1ka, Luksemburg i razne manje gradove po Njema\xc4\x8dkoj.\n_START_SECTION_\nHusitska \xc4\x8ce\xc5\xa1ka\n_START_PARAGRAPH_\n1415. godine, na Saboru u Konstanzu, Jan Hus, rektor Karlovog sveu\xc4\x8dili\xc5\xa1ta u Pragu i vode\xc4\x8di reformator i vjerski mislilac, osu\xc4\x91en je na loma\xc4\x8du kao heretik. Presuda je izre\xc4\x8dena premda je Husu prije no \xc5\xa1to je krenuo za Konstanz formalno bila dodijeljena za\xc5\xa1tita cara \xc5\xbdigmunda Luksembur\xc5\xa1kog. Jan Hus pozvan je na Sabor kako bi mogao braniti sebe i \xc4\x8de\xc5\xa1ke stavove na crkvenom sudu, no s carevom je dozvolom pogubljen 6. srpnja 1415. Njegovo pogubljenje, kao i progoni husita i Johna Wycliffa, doveli su do pobune \xc4\x8ceha protiv Katoli\xc4\x8dke Crkve i do Husitskih ratova._NEWLINE_U najve\xc4\x87em dijelu bio je to selja\xc4\x8dki ustanak protiv carskih snaga, a predvodio ga je biv\xc5\xa1i trgovac Jan \xc5\xbdi\xc5\xbeka iz Trocnova, koji je rabio nove taktike i naoru\xc5\xbeanja, kao \xc5\xa1to su haubice i pi\xc5\xa1tolji (\xc4\x8de\xc5\xa1ki: p\xc3\xad\xc5\xa1\xc5\xa5ala = frula, pi\xc5\xa1taljka), te oklopne ko\xc4\x8dije. Nakon \xc5\xbdi\xc5\xbekove smrti, zapovjedni\xc5\xa1tvo je preuzeo Prokop Veliki pod \xc4\x8dijim su vodstvom husiti pobje\xc4\x91ivali kroz sljede\xc4\x87ih deset godina. Ipak, s vremenom su se husiti podijelili u dvije glavne stranke, umjerene utrakviste i zagri\xc5\xbeenije taborite. Nakon \xc5\xa1to su se utrakvisti vratili u okrilje Katoli\xc4\x8dke Crkve, uspjeli su 1434. poraziti taborite u bitci kod Lipanyja. \xc5\xbdigmund je tom prilikom izjavio: \xe2\x80\x9eSamo \xc4\x8cesi mogu poraziti \xc4\x8cehe.\xe2\x80\x9c_NEWLINE_Unato\xc4\x8d pobjedi, \xc4\x8de\xc5\xa1ki su utrakvisti i dalje 1436. morali pregovarati o vjerskoj slobodi. Prem Bazelskim sporazumima progla\xc5\xa1en je mir i sloboda ispovijedanja vjere izme\xc4\x91u katolika i utrakvista. Taj \xc4\x87e mir me\xc4\x91utim trajati kratko, do 1462., kad je papa Pio II. proglasio Bazelske sporazume neva\xc5\xbee\xc4\x87ima._NEWLINE_1458. izabran je Juraj Podjebardski za \xc4\x8de\xc5\xa1koga kralja. On je poku\xc5\xa1ao oblikovati sveeuropski \xe2\x80\x9ekr\xc5\xa1\xc4\x87anski savez\xe2\x80\x9c, koji je imao ujediniti sve europske zemlje u zajednicu utemeljenu na zajedni\xc4\x8dkoj vjeri. Pregovori u tom pravcu nisu nikad dovr\xc5\xa1eni, a Jurjev je polo\xc5\xbeaj dodatno ote\xc5\xbean pogor\xc5\xa1anjem odnosa s papom.\n_START_SECTION_\nHabsbur\xc5\xa1ka Monarhija\n_START_PARAGRAPH_\nNakon smrti Ludovika Jagelovi\xc4\x87a, \xc4\x8de\xc5\xa1kog i hrvatsko-ugarskog kralja, u Moha\xc4\x8dkoj bitci 1526., austrijski nadvojvoda Ferdinand postao je \xc4\x8de\xc5\xa1ki kralj, a \xc4\x8ce\xc5\xa1ka je postala sastavnim dijelom Habsbur\xc5\xa1ke Monarhije._NEWLINE_Izme\xc4\x91u 1436. i 1620. u \xc4\x8ce\xc5\xa1koj je vladala vjerska sloboda, te je u tom razdoblju ona bila jedna od najliberalnijih zemalja kr\xc5\xa1\xc4\x87anskoga svijeta. Car Svetog Rimskog Carstva Rudolf II., car Svetog Rimskog Carstva izabrao je Prag za svoju prijestolnicu, a premda je sam bio katolik, na inzistiranje \xc4\x8de\xc5\xa1koga plemstva objavio je 1609. ispravu Maiestas Rudolphina, kojom je potvr\xc4\x91ena stara Confessio Bohemica iz 1575._NEWLINE_Nakon \xc5\xa1to je car Ferdinand II. po\xc4\x8deo potiskivati prava protestanata u \xc4\x8ce\xc5\xa1koj, do\xc5\xa1lo je do pobune, \xc4\x8dime je 1618. zapo\xc4\x8deo i Tridesetogodi\xc5\xa1nji rat. Knez izbornik Fridrik Fala\xc4\x8dki, koji bio protestant, po odluci \xc4\x8de\xc5\xa1koga plemstva, izabran je za \xc4\x8de\xc5\xa1koga kralja, a postao je poznat kao \xe2\x80\x9ezimski kralj.\xe2\x80\x9c Fridrikova \xc5\xbeena, Elizabeta \xc4\x8ce\xc5\xa1ka, poznata kao \xe2\x80\x9ezimska kraljica\xe2\x80\x9c ili \xe2\x80\x9ekraljica srdaca\xe2\x80\x9c, bila je k\xc4\x87i engleskoga kralja Jakova I. Nakon Fridrikova poraza 1620., 26 \xc4\x8de\xc5\xa1kih vo\xc4\x91a, zajedno s Janom Jeseniusom, rektorom Karlova sveu\xc4\x8dili\xc5\xa1ta, pogubljeni su u Pragu, a ostali su morali oti\xc4\x87i u progonstvo. Njihova zemlja prenijeta je u vlasni\xc5\xa1tvo lojalnih katolika, ve\xc4\x87inom bavarskoga i saskoga podrijetla, \xc4\x8dime je okon\xc4\x8dana reformacija u \xc4\x8ce\xc5\xa1koj, a Prag vi\xc5\xa1e nije bio prijestolnica carstva._NEWLINE_Sve do tzv. \xe2\x80\x9eobnovljenog ustava\xe2\x80\x9c iz 1627. njema\xc4\x8dki jezik uveden je kao drugi slu\xc5\xbebeni jezik u \xc4\x8de\xc5\xa1kim zemljama, dok je \xc4\x8de\xc5\xa1ki ostao prvi slu\xc5\xbebeni jezik kraljevstva. Plemstvo je govorilo kako njema\xc4\x8dki, tako i latinski jezik, iako se njema\xc4\x8dki sve vi\xc5\xa1e \xc5\xa1irio, dok se \xc4\x8de\xc5\xa1kim govorilo ve\xc4\x87inom na selu. Slu\xc5\xbebena \xc4\x8da\xc5\xa1ka samostalnost jo\xc5\xa1 je vi\xc5\xa1e ugro\xc5\xbeena kad je 1746. \xc4\x8ce\xc5\xa1ki sabor odobrio upravnu reformu koja je podrazumijevala nedjeljivost Habsbur\xc5\xa1ke Monarhije i centraliziranu upravu. Tom je odlukom \xc4\x8ce\xc5\xa1ka dvorska kancelarija sjedinjena s Austrijskom dvorskom kancelarijom._NEWLINE_Krajem 18. stolje\xc4\x87a razvio se \xc4\x8ce\xc5\xa1ki narodni preporod u kojem je uzeo dijela i dio \xc4\x8de\xc5\xa1koga plemstva. Preporodni se pokret zauzimao za obnovu povijesnih prava \xc4\x8ce\xc5\xa1koga Kraljevstva, te je \xc4\x8de\xc5\xa1ki jezik morao imati prednost nad njema\xc4\x8dkim kao jezik dr\xc5\xbeavne uprave. Prosvijetljeni apsolutizam Josipa II. i Leopolda II., koji je dozvolio \xc5\xa1iru uporabu manjinskih jezika, dao je krila preporodnom pokretu, no mnoge od tih reformi kasnije su opozvane. U vrijeme revolucije iz 1848.-1849. mnogi su \xc4\x8de\xc5\xa1ki domoljubi zahtijevali \xc4\x8de\xc5\xa1ku samostalnost od habsbur\xc5\xa1ke Austrije, no na koncu su bili pora\xc5\xbeeni. Raspu\xc5\xa1ten je i stari \xc4\x8ce\xc5\xa1ki sabor koji je bio posljednji ostatak negda\xc5\xa1nje neovisnosti, no \xc4\x8de\xc5\xa1ki je jezik u tom razdoblju do\xc5\xbeivio svoje novo ro\xc4\x91enje._NEWLINE_Po zavr\xc5\xa1etku Bachova apsolutizma, zasijeda ponovno izabran \xc4\x8ce\xc5\xa1ki sabor. Slu\xc5\xbebeno progla\xc5\xa1en program, kako \xc4\x8de\xc5\xa1kih liberalnih politi\xc4\x8dara, tako i ve\xc4\x87ine \xc4\x8de\xc5\xa1koga plemstva, postaje obnova stare \xc4\x8ce\xc5\xa1ke krune, to jest jedinstva \xc4\x8ce\xc5\xa1kog Kraljevstva, Moravske Marke i \xc5\xa0leskoga Vojvodstva. Taj \xc4\x87e program biti poznat pod nazivom \xc4\x8ce\xc5\xa1ko dr\xc5\xbeavno pravo. Stranke koje su predstavljale njema\xc4\x8dku manjinu i manji dio plemstva izjavljivale su vjernost centralisti\xc4\x8dkom Ustavu (tzv. Verfassungstreue). Nakon austrijskoga poraza u Austrijsko-pruskom ratu 1866., ugarski politi\xc4\x8dari uspijevaju 1867. s dvorom sklopiti Austro-ugarsku nagodbu kojom je stvorena dualna Austo-Ugarska Monarhija. Poku\xc5\xa1aj \xc4\x8ceha da se stvori austro-ugarsko-\xc4\x8de\xc5\xa1ka monarhija propao je 1871., no program \xc4\x8ce\xc5\xa1kog dr\xc5\xbeavnog prava ostao je slu\xc5\xbebena platforma svih \xc4\x8de\xc5\xa1kih politi\xc4\x8dkih stranaka (osim socijaldemokrata) sve do 1918.\n_START_SECTION_\nDvadeseto stolje\xc4\x87e\n_START_PARAGRAPH_\nNakon Prvog svjetskog rata \xc4\x8ce\xc5\xa1ka je postala dijelom zajedni\xc4\x8dke dr\xc5\xbeave u koju su uz nju u\xc5\xa1le i Moravsko-\xc5\xa0leska, kao i sjeverni dio Ugarske u kojem su \xc5\xbeivjeli Slovaci (Slova\xc4\x8dka), te potkarpastko podru\xc4\x8dje. U vrijeme svoga prvoga predsjednika, Tom\xc3\xa1\xc5\xa1a Masaryka, \xc4\x8cehoslova\xc4\x8dka je postala bogata i liberalna demokratska republika. Nakon M\xc3\xbcnchenskog sporazuma iz 1938. dijelovi \xc4\x8ce\xc5\xa1ke koje su nastanjivali prete\xc5\xbeito Nijemci (Sudeti) pripojeni su Tre\xc4\x87em Reichu. Bilo je to jedino povijesno razdoblje u kojem je podru\xc4\x8dje \xc4\x8ce\xc5\xa1ke bilo podijeljeno. Sljede\xc4\x87e godine i ostatak \xc4\x8ce\xc5\xa1ke te Moravska pripojeni su Njema\xc4\x8dkoj, a slova\xc4\x8dki dio postao je Slova\xc4\x8dka Republika, njema\xc4\x8dka satelitska dr\xc5\xbeava. Do 1945. \xc4\x8ce\xc5\xa1ka bez Sudeta i Moravska \xc4\x8dinile su \xc4\x8ce\xc5\xa1ko-moravski protektorat (njem. Reichsprotektorat B\xc3\xb6hmen und M\xc3\xa4hren). Nakon Drugog svjetskog rata ve\xc4\x87ina Nijemaca protjerana je iz \xc4\x8ce\xc5\xa1ke i Moravske takozvanim Bene\xc5\xa1ovim dekretima. 1949. \xc4\x8ce\xc5\xa1ka je prestala biti administrativna jedinica unutar \xc4\x8cehoslova\xc4\x8dke, a cijela je zajedni\xc4\x8dka dr\xc5\xbeava podijeljena na pokrajine.\n_START_SECTION_\n\xc4\x8ce\xc5\xa1ka danas\n_START_PARAGRAPH_\nPo raspadu \xc4\x8cehoslova\xc4\x8dke 1993., podru\xc4\x8dje stare \xc4\x8ce\xc5\xa1ke postalo je dijelom nove \xc4\x8ce\xc5\xa1ke Republike, koja se prostire na svim zemljama nekada\xc5\xa1njeg \xc4\x8ce\xc5\xa1koga dr\xc5\xbeavnog prava (\xc4\x8ce\xc5\xa1ka, Moravska i \xc4\x8ce\xc5\xa1ka \xc5\xa0leska). \xc4\x8ce\xc5\xa1ki Ustav iz 1992. odnosi se na \xe2\x80\x9egra\xc4\x91ane \xc4\x8ce\xc5\xa1ke Republike u \xc4\x8ce\xc5\xa1koj, Moravskoj i \xc5\xa0leskoj\xe2\x80\x9c, te progla\xc5\xa1ava kontinuitet dr\xc5\xbeavnosti sa starom \xc4\x8ce\xc5\xa1kom krunom. U suvremenoj \xc4\x8ce\xc5\xa1koj Republici \xc4\x8ce\xc5\xa1ka nije zasebna upravna jedinica, nego je cijela zemlja podijeljena na 13 pokrajina i glavni grad Prag.'