b'\n_START_ARTICLE_\nRatovi dviju ru\xc5\xbea\n_START_PARAGRAPH_\nRatovi dviju ru\xc5\xbea, vo\xc4\x91eni izme\xc4\x91u 1455. i 1485. godine, bili su isprekidan gra\xc4\x91anski rat koji se vodio oko engleskog prijestolja izme\xc4\x91u sljedbenika ku\xc4\x87e Lancastera i ku\xc4\x87e York. Obje ku\xc4\x87e bile su ogranak kraljevske ku\xc4\x87e Plantagenet, vuku\xc4\x87i svoje podrijetlo od engleskog kralja Edvarda III. (1327.-1337.)._NEWLINE_Naziv Ratovi dviju ru\xc5\xbea nije bio kori\xc5\xa1ten u to vrijeme, ali njegov naziv nastao je naknadno budu\xc4\x87i da su se suprostavljene strane u ratu predstavljale ru\xc5\xbeama crvene i bijele boje. Crvena boja ru\xc5\xbee je bila boja ku\xc4\x87e Lancaster, a bijela boje ru\xc5\xbee je bila boja ku\xc4\x87e York. Naziv je u\xc5\xa1ao u op\xc4\x87u uporabu tijekom 16. stolje\xc4\x87a na temelju scene iz Shakespeareove (1564.-1616.) drame \xe2\x80\x98\xe2\x80\x99Henrik VI.\xe2\x80\x99\xe2\x80\x99 gdje suprotstavljene strane u drami odaberu razli\xc4\x8dito obojene ru\xc5\xbee. Iako su se ru\xc5\xbee povremeno koristile kao simboli tijekom rata, ipak se ve\xc4\x87ina sudionika slu\xc5\xbeila grbovima svojih feudalaca._NEWLINE_U Ratovima dviju ru\xc5\xbea sudjelovalo je zemljoposjedni\xc4\x8dko plemstvo i vojska njihovih vazala. Biti pobornik jedne od zava\xc4\x91enih ku\xc4\x87a omnogome je ovisilo o bra\xc4\x8dnim ili rodbinskim vezama izme\xc4\x91u obitelji, obe\xc4\x87anim feudalnim titulama i dodjelama zemljoposjeda. Tako je vo\xc4\x91a ku\xc4\x87e Lancaster jedno vrijeme imao titulu grofa od Richmonda, a vo\xc4\x91a ku\xc4\x87e York titulu grofa od Cambridgea. Ku\xc4\x87a Lancaster ve\xc4\x87inu je saveznika na\xc5\xa1la na sjeveru i zapadu zemlje, dok je Yorku potpora stizala uglavnom s juga i istoka.\n_START_SECTION_\nUzroci sukoba\n_START_PARAGRAPH_\nUzroci sukoba nalazili su se u suparni\xc5\xa1tvu izme\xc4\x91u dviju ogranaka dinastije Plantagenet, dviju dinasti\xc4\x8dkih ku\xc4\x87a Lancaster i York, a koje je po\xc4\x8delo padom engleskog kralja Rikarda II. kojeg je s vlasti sru\xc5\xa1io njegov brati\xc4\x87 Henry Bolingbroke, vojvoda od Lancastera, 1399. godine, a koji je bio unuk Edvarda III. po njegovom tre\xc4\x87em sinu Johnu od Gaunta. Kako je krunu Edvarda III. trebao prema redu prvenstva naslijediti drugi sin Lionel, vojvoda od Clarencea, pobornici ku\xc4\x87e York smatrali su da, po toj osnovi, ku\xc4\x87i York pripada ja\xc4\x8de pravo na englesko prijestolje. Stoga je pravo Henryja Bolingbrokea (kasnije okrunjenog kao Henrik IV.) na englesko prijestolje, prema mi\xc5\xa1ljenju pobornika ku\xc4\x87e York, stajalo na vrlo slabim temeljima. Vladavinu Lancastera pobornici Yorka su trpili sve dok na vlast ne\xc5\xa1to kasnije nije do\xc5\xa1ao izrazito nepopularani i du\xc5\xa1evno bolesni kralj Henrik VI. Me\xc4\x91utim, unutar tog razdoblja bilo je nekoliko ustanaka, koji su suzbijeni, a u kojima su Yorkisti isticali svoje pravo na krunu.\n_START_SECTION_\nPo\xc4\x8deci sukoba\n_START_PARAGRAPH_\nKada je 1413. umro kralj Henrik IV. naslijedio ga je njegov sin i nasljednik Henrik V. koji je bio veliki vojnik i koji je postigao velike vojne uspjehe protiv Francuske u Stogodi\xc5\xa1njem ratu koji su ga u\xc4\x8dinili popularnim vladarem, \xc5\xa1to mu je omogu\xc4\x87ilo da oja\xc4\x8da polo\xc5\xbeaj Lancastera u odnosu na ku\xc4\x87u York._NEWLINE_Henrik V. vladao je kratko, a 1422. naslijedio ga je du\xc5\xa1evno bolesni i nesposobni sin Henrik VI. koji je bio okru\xc5\xbeenim nepopularnim regentima i savjetnicima. Najpoznatiji me\xc4\x91u njima su bili Edmund Beaufort, drugi vojvoda Somerseta i William de la Pole, prvi vojvoda od Suffolka, koji je bio okrivljen za lo\xc5\xa1e vo\xc4\x91enje vojnih operacija protiv Francuske u Stogodi\xc5\xa1njem ratu._NEWLINE_Tijekom vladavine Henrika VI., svi raniji teritorijalni dobitci i engleske vojne pobjede u Francuskoj (za vrijeme Henrika V.) bile su anulirane i izgubljene. Henrika VI. se do\xc5\xbeivljavalo kao slabog i neu\xc4\x8dinkovitog kralja. Povrh toga, on je patio od povremenih nastupa du\xc5\xa1evne bolesti koju je vjerojatno naslijedio od svoga djeda Karla VI., kralja Francuske. Kako su pripadnici ku\xc4\x87e York smatrali da je Henrik VI. nesposoban za vladavinu po\xc4\x8deli su postavljati pitanje njegova legitimiteta kao kralja i isticati svoje pravo na krunu po osnovi podrijetla od ve\xc4\x87 spomenutog Lionela od Clarencea, drugog sina kralja Edvarda III. Plantageneta._NEWLINE_Neslaganja na dvoru odra\xc5\xbeavala su se u cijeloj dr\xc5\xbeavi, gdje je ja\xc4\x8dao partikularizam plemstva, a plemenita\xc5\xa1ke obitelji ulazile su u sukobe zbog privatnih zavada pri \xc4\x8demu su odre\xc4\x91ene obitelji ja\xc4\x8dale i pokazivale sve manje po\xc5\xa1tovanja prema dvoru i vlasti kralja. To doba je upam\xc4\x87eno po mnogim osobnim ratovima vo\xc4\x91enim me\xc4\x91u obiteljima \xc5\xa1to je stvorilo anarhi\xc4\x8dnu situaciju u zemlji i u kona\xc4\x8dnici pobunu protiv Henrika VI. U ove zavade osobito su bili uklju\xc4\x8deni vojnici pora\xc5\xbeene engleske vojske u Francuskoj._NEWLINE_Rastu\xc4\x87e dru\xc5\xa1tveno nezadovoljstvo, otimanje hrane stanovni\xc5\xa1tvu od strane plemi\xc4\x87a s privatnim vojskama, te korupcija na Henrikovom dvoru stvorili su sazrelu klimu za izbijanje gra\xc4\x91anskog rata._NEWLINE_Tijekom 1453. Henrik je trpio prvi od nekoliko nastupa du\xc5\xa1evne bolesti, pa je slijedom novonastale situacije imenovano Regentsko vije\xc4\x87e, na \xc4\x8delu sa mo\xc4\x87nim i popularnim Rikardom Plantagenetom, vojvodom od Yorka kao Lordom Protektorom. Rikard je uskoro politi\xc4\x8dki i fizi\xc4\x8dki pasivizirao Lancastere na dvoru. Nakon \xc5\xa1to se Henrik 1455. oporavio, Rikard je istjeran sa dvora na nagovor Henrikove \xc5\xbeene Margarete od Anjoua.\n_START_SECTION_\nOru\xc5\xbeani sukobi\n_START_PARAGRAPH_\nKako je Henrik VI. bio neu\xc4\x8dinkovit i slab vo\xc4\x91a, mo\xc4\x87na, energi\xc4\x8dna i agresivna kraljica Margareta od Anjoua postala je fakti\xc4\x8dni vo\xc4\x91a lancasterskog klana. Margareta je izgradila savez protiv Rikarda od Yorka koji je bio prisiljen vojno mu se suprotstaviti, \xc5\xa1to je dovelo 1455. do prve bitke u ratu dviju ru\xc5\xbea, prve bitke kod St. Albansa koja je ozna\xc4\x8dila po\xc4\x8detak glavnog razdoblja oru\xc5\xbeanog sukoba u Ratovima dviju ru\xc5\xbea izme\xc4\x91u 1455. i 1489._NEWLINE_Rikard, vojvoda od Yorka vodio je male vojne snage prema Londonu i sa Henrikovim snagama susreo se kod St.Albansa, sjeverno od Londona. 22. svibnja 1455. gdje se odigrala relativno mala prva bitka kod St.Albansa, ali je bila prvi otvoreni sukob gra\xc4\x91anskog rata. Cilj Rikarda je bio tobo\xc5\xbee ukloniti \xe2\x80\x9clo\xc5\xa1e Henrikove savjetnike\xe2\x80\x9d. Rezultat je bio lancasterski poraz. Nekoliko istaknutih lancasterskih vo\xc4\x91a je poginulo, a ku\xc4\x87a York i njihovi saveznici vratili su svoj utjecaj, i neko vrijeme se \xc4\x8dinilo da su obje sukobljene strane \xc5\xa1okirane bitkom koja se odigrala i \xc4\x8dinili su sve da bi se pomirile nastale politi\xc4\x8dke razlike._NEWLINE_U trenucima kada je Henrik trpio drugi nastup svoje du\xc5\xa1evne bolesti, Yorkisti su ponovo imenovali Lorda Protektora, a Margareta je bila gurnuta po strani zaokupljena skrbi i njegom za svoga mu\xc5\xbea. Nakon prve bitke kod St.Albansa kompromis izme\xc4\x91u sukobljenih strana imao je odre\xc4\x91eni uspjeh, a Yorkisti su do Henrikovog oporavka imali dominantnu ulogu u regentskom vije\xc4\x87u._NEWLINE_No problemi koji su uzrokovali sukob uskoro su se ponovno pojavili, a osobito narazja\xc5\xa1njeno pitanje tko \xc4\x87e naslijediti Henrika na prijestolju, Rikard, vojvoda od Yorka ili Henrikov sin Edvard. Margareta je odbijala prihvatiti bilo koje rje\xc5\xa1enje koje bi njezinu sinu oduzelo pravo na nasljedstvo. Samo vojna premo\xc4\x87 ku\xc4\x87e York odr\xc5\xbeavala je status quo na dvoru. No gospodarske pote\xc5\xa1ko\xc4\x87e i lo\xc5\xa1a pozicija na vanjskopoliti\xc4\x8dkom planu u\xc4\x8dinili su svoje. Kralj i kraljica, da bi za\xc5\xa1titili svoju poziciju prvi puta su u engleskoj povijesti uveli su nova\xc4\x8denje u vojsku. U me\xc4\x91uvremenu yorkistu Rikardu Nevilleu, grofu od Warwicka (kasnije nazvanom "Kingmaker") rasla je popularnost u Londonu, naro\xc4\x8dito kod sna\xc5\xbeno rastu\xc4\x87eg trgova\xc4\x8dkog stale\xc5\xbea._NEWLINE_Neprijateljstva su se nastavila 23. rujna 1459., u bitci kod Blore Heatha u Staffordshireu, kada velika lancasterska vojska nije uspjela sprije\xc4\x8diti Yorkiste predvo\xc4\x91ene lordom Salisburyem da se spoje sa drugim snagama Yorka u Dvorcu Ludlow._NEWLINE_Dvadesetak dana poslije odigrala se sljede\xc4\x87a bitka kod Ludford Bridgea u kojoj su snage Lancastera odnijele pobjedu. Rikard od Yorka, Salisbury i grof od Warwicka su nakon bitke morali pobje\xc4\x87i prema Calaisu. Ku\xc4\x87a Lancaster je tada potpuno preuzela sveukupnu kontrolu, a Yorkisti su izme\xc4\x91u 1459. i 1460. po\xc4\x8deli seriju napada iz pravca Calaisa na englesku obalu izazivaju\xc4\x87i pri tome kaos i nered._NEWLINE_1460. Rikard od Yorka, Salisbury i Warwick izvr\xc5\xa1ili su invaziju Engleske, i brzo na\xc5\xa1li saveznike u Kentu i Londonu, gdje su i ranije u\xc5\xbeivali \xc5\xa1iroku podr\xc5\xa1ku. U nakanama ih je podr\xc5\xbeao i papinski izaslanik, te su tako ohrabreni i vojno oja\xc4\x8dani mar\xc5\xa1irali na sjever. Henrik VI. je vodio vojsku na jugu dok je Margareta sa sinom princom Edvardom ostala na sjeveru. Bitka kod Northamptona koja se odigrala 10. srpnja 1460. i pretrpljeni poraz bili su katastrofa za ku\xc4\x87u Lancaster. Vojska Yorkista predvo\xc4\x91ena grofom od Warwicka, zbog izdaje u lancasterskim redovima, te\xc5\xa1ko je porazila vojsku Lancastera, pri \xc4\x8demu je bio zarobljen kralj Henrik VI. i odveden kao zatvorenik u London Tower.\n_START_SECTION_\nZakon o suglasju\n_START_PARAGRAPH_\nOhrabreni ovim velikim vojnim uspjehom, Yorkisti su sada otvoreno istakli svoje pravo na prijestolje. Vojska Yorkista u\xc5\xa1la je u London na \xc4\x8delu sa Rikardom od Yorka sa ceremonijom koja je obi\xc4\x8dno prili\xc4\x8dila vladaru. Parlament se bio okupio i Rikard od Yorka je istakao svoje pravo na prijestolje. Ali njegovi najve\xc4\x87i saveznici lordovi Warwick i Salisbury nisu se slagali sa njegovim zahtjevom parlamentu. Oni u ovom trenutku nisu imali namjeru potpuno ukloniti Henrika nego ukloniti samo njegove utjecajne savjetnike iz klana Lancaster._NEWLINE_Sljede\xc4\x87i dan Rikard od Yorka je kao dokaz svojeg prava iznio detaljna rodoslovlja svoje obitelji koja upu\xc4\x87uju na to da on vu\xc4\x8de podrijetlo od Lionela od Clarencea, drugog sina Edvarda III. Parlament je pristao uzeti u razmatranje njegov zahtjev, ali je ipak izglasovao da Henrik VI. treba ostati kralj. Kompromis je postignut u listopadu 1460. dono\xc5\xa1enjem Zakona o suglasju (Act of Accord), koji je propisao da \xc4\x87e nakon Henrikove smrti Rikard od Yorka naslijediti krunu te je oduzeo pravo nasljedstva Henrikovu sinu Edvardu. Rikard od Yorka je prihvatio ovaj kompromis. On mu je dao mnogo od onoga \xc5\xa1to je i sam tra\xc5\xbeio, a osobito je bilo va\xc5\xbeno da je za Henrikova \xc5\xbeivota dobio polo\xc5\xbeaj Za\xc5\xa1titnika kraljevstva (Protector of the Realm) \xc5\xa1to mu je davalo mo\xc4\x87 upravljanja u Henrikovo ime. Henrikova \xc5\xbeena Margareta je zajedno sa sinom Edvardom bila izgnana iz Londona. \xe2\x80\x98\xe2\x80\x99Zakon o suglasju\xe2\x80\x99\xe2\x80\x99 je bio neprihvatljiv za pobornike Lancastera, koji su se okupili oko Margarete te na sjeveru Engleske okupljali veliku vojsku._NEWLINE_Rikard od Yorka zajedno sa lordom Salisburyjem napustio je potkraj 1460. London kako bi utvrdio svoje polo\xc5\xbeaje prema lancasterskim snagama na sjeveru, koncentriraju\xc4\x87i se blizu grada Yorka. Rikard od Yorka je predvodio obrambene polo\xc5\xbeaje pored dvorca Sandal blizu Wakefielda na Bo\xc5\xbei\xc4\x87 1460. Iako lancasterska vojska predvo\xc4\x91ena Margaretom brojem dvostruko nadma\xc5\xa1ivala Rikardove snage 30. prosinca 1460., Rikard je zapovijedio napu\xc5\xa1tanje dvorca i napad svim snagama. Njegova vojska u bitci je razdvojena i potpuno pora\xc5\xbeena. Ova bitka je kasnije nazvana Bitkom kod Wakefielda. Rikard od Yorka, Salisbury i mla\xc4\x91i Rikardov 17-godi\xc5\xa1nji sin poginuli su u bitci. Margareta je zapovijedila da se glave sve trojice istaknu na ulazu u York.\n_START_SECTION_\nEdvard IV.\n_START_PARAGRAPH_\nZakon o suglasju i doga\xc4\x91aji kod Wakefielda su 18-godi\xc5\xa1njeg Rikardova najstarijeg sina Edvarda, grofa od Marcha, u\xc4\x8dinila vojvodom od Yorka i prijestolonasljednikom. Salisburya je naslijedio grof od Warwicka kao najve\xc4\x87i zemljoposjednik u Engleskoj._NEWLINE_Margareta je nakon tih doga\xc4\x91aja otputovala u \xc5\xa0kotsku pregovarati o mogu\xc4\x87oj \xc5\xa1kotskoj pomo\xc4\x87i. Marija, kraljica \xc5\xa0kotske je pristala vojno pomo\xc4\x87i Margareti pod uvjetom odre\xc4\x91enih teritorijalnih koncesija i pod uvjetom udaje njezine k\xc4\x87eri za Henrikovog i Margaretinog sina Edvarda. Margareta je pristala na te uvjete._NEWLINE_Edvard od Yorka je u me\xc4\x91uvremenu pristigao sa svojom vojskom iz Walesa i porazio vojsku Lancastera u bitci kod Mortimer\xe2\x80\x99s Crossa u Herefordshireu. Margaret se sa svojom vojskom kretala prema jugu uz put plja\xc4\x8dkaju\xc4\x87i i pusto\xc5\xa1e\xc4\x87i zemlju. U Londonu grof od Warwicka nije uspio prikupiti vojsku za sukob sa Margaretom, te joj se bez Edvarda nije mogao suprotstaviti nadomak Londona u drugoj bitci kod St.Albansa. Margareta je u toj bitci izvojevala glatku i po svemu sude\xc4\x87i presudnu pobjedu nad snagama Yorka. Snage Yorka su pobjegle i napustile London te iza sebe ostavile \xc4\x8dak i zato\xc4\x8denog kralja Henrika VI., kojeg su neozlije\xc4\x91enog prona\xc5\xa1li pod jednim drvetom._NEWLINE_Kako su snage Lancastera napredovale prema jugu, u Londonu je rastao strah od odmazde, a glasine da \xc4\x87e grad biti oplja\xc4\x8dkan su se \xc5\xa1irile gradom. Stanovni\xc5\xa1tvo Londona zatvorilo je gradske ulaze i odbilo Margaretinoj vojsci dostaviti hranu, pa je uslijedila plja\xc4\x8dka okolnih krajeva, Hertfordshirea i Middlesexa._NEWLINE_U me\xc4\x91uvremenu Edvard od Yorka je napredovao prema Londonu sa zapada gdje je bio udru\xc5\xbeio snage s pora\xc5\xbeenim grofom od Warwicka \xc5\xa1to je koincidiralo sa Margaretinim povla\xc4\x8denjem prema Dunstableu. To je omogu\xc4\x87ilo Edvardu od Yorka i grofu od Warwicka da u\xc4\x91u s vojskom u London gdje su bili odu\xc5\xa1evljeno do\xc4\x8dekani te opskrbljeni opremom i novcem._NEWLINE_Nakon smrti njegova oca Rikarda i mla\xc4\x91eg brata u bitci kod Wakefielda i nakon ulaska u London Edvardovi apetiti su se pove\xc4\x87ali i on je za sebe po\xc4\x8deo zahtijevati englesku krunu bez ikakvih uvjeta. Edvard je sada trebao neki autoritet koji \xc4\x87e potvrditi njegove aspiracije, pa je londonski biskup tra\xc5\xbeio od stanovnika Londona mi\xc5\xa1ljenje o tome na \xc5\xa1to su navodno stanovnici Londona odgovorili aklamacijom i povicima \xe2\x80\x9cKralj Edvard!\xe2\x80\x9d. To je ubrzo potvrdio i Parlament pa je Edvard bio neslu\xc5\xbebeno okrunjen u \xc5\xbeurno pripremljenoj ceremoniji u Westminsterskoj opatiji uz veliko slavlje. Osnovni argument Parlamenta za prihva\xc4\x87anje Edvarda za kralja je bilo to \xc5\xa1to se Margareta pobunila protiv zakonitog nasljednika krune, pokojnog Rikarda od Yorka, pa je stoga bio prekr\xc5\xa1en Zakon o suglasju. Ali situacija na terenu je nalagala Edvardu da \xc4\x87e svoju krunidbu morati potvrditi na bojnom polju._NEWLINE_Stoga su Edvard i grof od Warwicka krenuli na sjever, predvode\xc4\x87i veliku vojsku i kod Towtona se susreli sa isto tako impresivno velikom lancasterskom vojskom predvo\xc4\x91enom kraljicom Margaretom. Bitka kod Towtona, pokraj Yorka, bila je do tada najve\xc4\x87a bitka Ratova dviju ru\xc5\xbea. Procjenjuje se da je u bitci sudjelovalo 40.000 \xe2\x80\x93 80.000 ljudi i u jednom danu (koliko je bitka trajala) poginulo je preko 20.000 ljudi. U bitci kod Towtona pobjedu su izvojevali Edvard i njegova vojska. Vojska Lancastera bila je desetkovana a ve\xc4\x87ina njihovih vojskovo\xc4\x91a je poginula. Henrik VI. i njegova \xc5\xbeena Margareta koji su za vrijeme bitke bili u Yorku, kada su \xc4\x8duli za rezultat bitke pobjegli su na sjever. Ve\xc4\x87ina lancasterskih plemi\xc4\x87a prisegnula je na vjernost Edvardu. Nakon bitke Edvard je krenuo prema Yorku gdje su jo\xc5\xa1 uvijek bile istaknute odsje\xc4\x8dene glave njegova oca i mla\xc4\x91eg brata koje je zamijenio glavama omrznutih lancasterskih vo\xc4\x91a.\n_START_SECTION_\nBijeg Henrika VI. i vladavina Edvarda IV.\n_START_PARAGRAPH_\nHenrik i Margareta pobjegli su prema \xc5\xa0kotskoj gdje su ih primili na dvoru Jakova III., odakle su neuspje\xc5\xa1no poku\xc5\xa1ali napad na Carlislea kasnije iste godine._NEWLINE_Slu\xc5\xbebena krunidba Edvarda IV. dogodila se u mjesecu lipnju 1461. gdje je odu\xc5\xa1evljeno prihva\xc4\x87en kao novi kralj Engleske. Edvard IV. je nakon toga vladao u relativnom miru sljede\xc4\x87ih desetak godina._NEWLINE_Godine 1464. do\xc5\xa1lo je prvih ustanaka pora\xc5\xbeenih lancasterskih plemi\xc4\x87a. Da bi ih suzbio Edvard IV. je morao anga\xc5\xbeirati znatne snage. Najja\xc4\x8di sukobi odigrali su se u bitkama kod Hedgeley Moora 25. travnja i kod Hexhama 15. svibnja u kojima su Edvardove snage izvojevale pobjede. Oba neuspje\xc5\xa1na ustanka bila su pod vodstvom Johna Nevillea, prvog markiza od Montagua, ina\xc4\x8de brata velikog Edvardovog saveznika, grofa od Warwicka. Godine 1465. na sjeveru, Edvard IV. je uspio zarobiti svog prethodnika Henrika VI., zato\xc4\x8dio ga u London Tower i postupao sa njim prili\xc4\x8dno blago._NEWLINE_Razdoblje od 1467. do 1470. je bilo ozna\xc4\x8deno zahla\xc4\x91enjem odnosa i politi\xc4\x8dkim sukobom izme\xc4\x91u Edvarda i njegovog mentora i velikog dotada\xc5\xa1njeg saveznika, mo\xc4\x87nog Rikarda Nevillea, grof od Warwicka, zvanog "Kingmaker". Bilo je nekoliko uzroka za ovaj sukob a jedan je bio \xc5\xa1to se Edvard 1464. potajno, (protivno grofovim savjetima i \xc5\xbeeljama da o\xc5\xbeeni pripadnicu francuske kraljevske obitelji iz razloga savezni\xc5\xa1tva sa Francuskom), o\xc5\xbeenio sa udovicom Elizabeth Woodville, te omogu\xc4\x87io ro\xc4\x91acima svoje nove supruge veliki utjecaj na vlast, \xc4\x8dak daju\xc4\x87i prednost na dvoru Woodvilleovima pred Warwickom. Drugi faktori za ovaj sukob bili su Edvardovo poticanje savezni\xc5\xa1tva sa Burgundijom a ne sa Francuskom te nevoljkost Edvarda da omogu\xc4\x87i k\xc4\x87erima grofa od Warwicka da se udaju za Edvardovu bra\xc4\x87u Georgea i Rikarda. Nadalje, Edvardova op\xc4\x87a popularnost je u to doba ve\xc4\x87 polako i\xc5\xa1\xc4\x8dezavala zbog uvo\xc4\x91enja vi\xc5\xa1ih poreza i narasle korupcije i bezakonja._NEWLINE_Godine 1469. grof od Warwicka urotio se protiv Edvarda i dobrog saveznika u tome na\xc5\xa1ao je u Edvardovom ljubomornom bratu Georgeu.. Oni su okupili vojsku nezadovoljnika koja je Edvarda IV. porazila u bitci kod Edgecote Moora. Pri tome je Edvard zarobljen i zato\xc4\x8den u dvorcu Middleham u Yorkshireu. Grof od Warwicka je, prethodno ga zarobiv\xc5\xa1i, zapovijedio pogubljenje kralji\xc4\x8dina oca, Rikarda Woodville, prvog grofa Riversa. Nakon toga prisilio je Edvarda da sazove parlament u Yorku na kojem \xc4\x87e Edvard biti progla\xc5\xa1en nezakonitim kraljem, a krunu bi preuzeo Edvardov brat George, vojvoda od Clarencea, u zemlji u kojoj su vladali mete\xc5\xbe i anarhija. Edvard IV. je u me\xc4\x91uvremenu uspio pozvati na lojalnost svoga brata Rikarda, vojvodu od Gloucestera i veliku ve\xc4\x87inu plemi\xc4\x87a. Rikard je okupio zna\xc4\x8dajnu vojsku, porazio grofa od Warwicka u bitci kod Losecote Fielda 12. o\xc5\xbeujka 1470. i na \xc4\x8delu vojske oslobodio Edvarda iz zato\xc4\x8deni\xc5\xa1tva.\n_START_SECTION_\nKratki povratak Henrika VI. na vlast\n_START_PARAGRAPH_\nGrof od Warwicka i Edvardov brat George, vojvoda od Clarencea su ogla\xc5\xa1eni izdajnicima i bili su prisiljeni pobje\xc4\x87i u Francusku. U me\xc4\x91uvremenu je, 1470. godine, Henrikova \xc5\xbeena Margareta vr\xc5\xa1ila pritisak na francuskog kralja Luja XI. da joj pomogne izvr\xc5\xa1iti invaziju na Englesku i vratiti Henrika VI. na prijestolje._NEWLINE_Luj XI. je predlo\xc5\xbeio savez izme\xc4\x91u, do tada najve\xc4\x87ih neprijatelja, grofa od Warwicka i Margarete, \xc4\x8demu su se u po\xc4\x8detku opirali ali na kraju pristali. Margareta se nadala vratiti sina Edvarda na prijestolje a grof se nadao vladati pomo\xc4\x87u Henrika VI. kao marionete. \xc4\x8cak je i dogovoren brak izme\xc4\x91u mladog Edvarda i grofove k\xc4\x87eri. Rezultat dogovora bilo je uklju\xc4\x8divanje Francuske u sukob i invazija Engleske u jesen 1470._NEWLINE_Edvard IV. nije bio vojno spreman za tako veliku invaziju i bio je prisiljen pobje\xc4\x87i nakon \xc5\xa1to su ga izdali klju\xc4\x8dni saveznici te podr\xc5\xbeali grofa od Warwicka. Edvard IV. i njegov brat Rikard, vojvoda od Gloucestera, pobjegli su u Nizozemsku, a nakon toga u Burgundiju. Plan Margarete i grofa od Warwicka bio je pred ostvarenjem. Henrik VI. je kao osloboditelj pro\xc5\xa1ao ulicama Londona i u listopadu 1470. ponovno vra\xc4\x87en na prijestolje. Edvard IV. i Rikard ogla\xc5\xa1eni su izdajnicima.\n_START_SECTION_\nPovratak Edvarda IV.\n_START_PARAGRAPH_\nNo uspjeh grofa od Warwicka je bio kratkotrajan. Precijeniv\xc5\xa1i svoje mogu\xc4\x87nosti, predlo\xc5\xbeio je francuskom kralju Luju XI. zajedni\xc4\x8dki napad na Burgundiju u kojoj je bio Edvard IV. Me\xc4\x91utim Karlo Burgundski, koji je bio Edvardov \xc5\xa1ogor i njegov doma\xc4\x87in u Burgundiji, iskrcao se sa Edvardom u Engleskoj te u bitci kod Barneta 14. travnja 1471. porazio grofa Warwicka, a preostale je lancasterske snage porazio i potpuno raspr\xc5\xa1io u bitci kod Tewkesburyja, 4. svibnja 1471. u kojoj je poginuo i Henrikov sin Edvard, lancasterski prijestolonasljednik. Edvard IV. je ubrzo dao pogubiti Henrika VI. (21. svibnja 1471.)_NEWLINE_Povratak na vlast Edvarda IV. 1471. godine bio je kraj jedne faze gra\xc4\x91anskog rata. Mir je bio obnovljen te je stvorena odre\xc4\x91ena stabilnost, ali kada je on naglo umro 1483., politi\xc4\x8dki i dinasti\xc4\x8dki sukobi i mete\xc5\xbe ponovno su se razbuktali.\n_START_SECTION_\nRikard III.\n_START_PARAGRAPH_\nNaime, u vrijeme njegove preuranjene smrti, njegov nasljednik i sin, Edvard V. je bio star samo 12 godina, pa je do\xc5\xa1lo do sukoba oko toga tko \xc4\x87e upravljati zemljom kao regent mladog kralja. S jedne strane svoje pravo isticala je obitelj kraljeve majke Woodville (koja je me\xc4\x91u plemstvom smatrana skorojevi\xc4\x87kom obitelji), a s druge strane svoje pravo istaknuo je brat pokojnog Edvarda IV. Rikard, vojvoda od Gloucestera, koji je tvrdio da mu je pravo Lorda protektora namijenio na samrtnoj postelji brat Edvard._NEWLINE_Uz pomo\xc4\x87 Williama Hastingsa i Henrya Stafforda, vojvode od Buckinghama, Rikard je oteo Woodvilleima mladog kralja Edvarda V. te ga zarobio i zato\xc4\x8dio u London Toweru, gdje mu se ne\xc5\xa1to kasnije pridru\xc5\xbeio i mla\xc4\x91i brat, 9-godi\xc5\xa1nji Rikard. Uz pomo\xc4\x87 Henryija Stafforda, vojvode od Buckinghama (koji je imao osobni i obiteljski sukob sa Edvardovom majkom Elizabethom Woodville) Rikard je pred Parlamentom pokrenuo postupak kojim je \xc5\xbeelio dokazati da njegov ne\xc4\x87ak nema legitimitet naslijediti englesku krunu. 25. lipnja 1483. godine Parlament je proglasio mladog Edvarda V. i njegovog mla\xc4\x91eg brata Rikarda, (ostala djeca bila su \xc5\xbeenskog spola), nelegitimnim nasljednicima krune, jer je dokazano da je Rikardov pokojni brat Edvard IV., prije nego se o\xc5\xbeenio sa Elizabeth Woodville ve\xc4\x87 bio o\xc5\xbeenjen sa Lady Eleanor Butler, pa je stoga brak sa Elizabeth bio nevaljan i djeca ro\xc4\x91ena u tom braku nezakonita. Kako su druga Rikardova bra\xc4\x87a umrla prije pokojnog Edvarda IV., Rikard je bio jedini zakoniti nasljednik krune jer nije imao protukandidata za prijestolje. Zato\xc4\x8deni mladi kralj Edvard V. i njegov brat Rikard (znani kao Prin\xc4\x8devi iz kule) nikada vi\xc5\xa1e nisu vi\xc4\x91eni. Najvjerojatnije su ubijeni, a za \xc5\xa1to se optu\xc5\xbeivalo Rikarda i vojvodu od Buckinghama, ali bez dokaza, \xc5\xa1to je ostalo kao jedna od najve\xc4\x87ih enigmi u engleskoj povijesti. Rikard se, slijedom navedenih doga\xc4\x91anja, dao 6. srpnja 1483. okruniti za engleskog kralja pod imenom Rikard III._NEWLINE_Rikarda III. su smatrali jednim od najboljih vojnih zapovjednika na strani Yorka pa su ga zbog toga lak\xc5\xa1e prihvatili jer su dr\xc5\xbeali da \xc4\x87e zbog svojih sposobnosti i energi\xc4\x8dnosti mo\xc4\x87i odr\xc5\xbeati ku\xc4\x87u York na vlasti, prije nego mladi Edvard V. i Regentsko vije\xc4\x87e.\n_START_SECTION_\nHenrik Tudor\n_START_PARAGRAPH_\nLancasterski pobornici su, s druge strane, sve svoje nade polagali na Henrika Tudora, \xc4\x8diji je otac Edmund Tudor bio nezakoniti polubrat Henrika VI., a potjecao je iz vel\xc5\xa1ke obitelji Tudor iz Penmynydda. Edmund Tudor bio je za \xc5\xbeivota o\xc5\xbeenjen Henrikovom majkom Margaretom Beaufort, nasljednicom bo\xc4\x8dne srodni\xc4\x8dke linije klana Lancaster koja vu\xc4\x8de podrijetlo od Johna od Gaunta, drugog sina Edvarda III._NEWLINE_Novi vo\xc4\x91a ku\xc4\x87e Lancaster Henrik Tudor se, kako bi ugrozio Rikarda III., obratio za prvo za pomo\xc4\x87 Franji II, vojvodi od Bretanje koji mu je pomogao u prvom, neuspje\xc5\xa1nom poku\xc5\xa1aju invazije na Englesku u kojem je Rikard III. Henrikove snage odbacio nazad. U tome trenutku Henrik Tudor obratio se za pomo\xc4\x87 Francuskoj kako bi opskrbio svoje snage dodatnom vojskom i opremom za novi poku\xc5\xa1aj invazije na Englesku. U kolovozu 1485._NEWLINE_Henrik Tudor se iskrcao sa vojskom od nekih 5.000 vojnika na englesko tlo. Poja\xc4\x8dan snagama odanim klanu Lancaster u samoj Engleskoj, 22. kolovoza 1485. u bitci kod Boswortha te\xc5\xa1ko je porazio i ubio na bojnom polju Rikarda III., kojeg su u klju\xc4\x8dnom trenutku izdali najvjerniji saveznici. Ovom bitkom pora\xc5\xbeena je ku\xc4\x87a York._NEWLINE_Henrik Tudor se silom vojne pobjede okrunio za kralja Engleske pod imenom Henrik VII. Ubrzo je uznastojao oja\xc4\x8dati svoj polo\xc5\xbeaj sklopiv\xc5\xa1i godine 1486. brak sa k\xc4\x87erkom Edvarda IV., Elizabetom od Yorka (bez obzira \xc5\xa1to su odlukom Parlamenta za vrijeme Rikarda III. sva djeca Edvarda IV. ogla\xc5\xa1ena nezakonitom) \xc4\x8dime je pridobio na svoju stranu mnoge pripadnike klana York ili je barem otupio o\xc5\xa1tricu njihove borbenosti. Time je simboli\xc4\x8dno ponovno sjedinio dvije suparni\xc4\x8dke kraljevske ku\xc4\x87e, stapaju\xc4\x87i Lancastersku ru\xc5\xbeu crvene boje i bijelu boju ru\xc5\xbee Yorka u novu Tudorsku ru\xc5\xbeu crvene i bijele boje._NEWLINE_Mnogi povjesni\xc4\x8dari smatraju dolazak na vlast Henrika VII. krajem Ratova dviju ru\xc5\xbea, dok ostali dokazuju da su Ratovi dviju Ru\xc5\xbea kona\xc4\x8dno zavr\xc5\xa1eni tek s bitkom kod Stokea godine 1487. u kojoj je Henrik VII., porazio Lamberta Simnela, samozvanog pretendenta na englesko prijestolje koji je svoj zahtjev, zbog fizi\xc4\x8dke sli\xc4\x8dnosti, potkrijepljivao tvrdnjom da je on unuk grofa od Warwicka (zvanog "Kingmaker"), pa bi time, u tome trenutku, bio jedini kandidat ku\xc4\x87e York za prijestolje. Plan pretendenta je bio raskrinkan od samog po\xc4\x8detka, jer mladi je grof bio \xc5\xbeiv i u Henrikovom zato\xc4\x8deni\xc5\xa1tvu. Stoga je bilo op\xc4\x87epoznato da je Simnel obi\xc4\x8dni \xc5\xa1arlatan. Nakon \xc5\xa1to je bio pora\xc5\xbeen Simnela je Henrik VII. pomilovao i poslao da radi u dvorskoj kuhinji. Jo\xc5\xa1 jedna, dodu\xc5\xa1e manja pobuna, ugro\xc5\xbeavala je Henrika i to ona Perkina Warbecka koji se 1491. izdavao za Rikarda, mla\xc4\x91eg sina Edvarda IV. i jednog od "Prin\xc4\x8deva iz kule". Njega je 1499. godine Henrik zarobio i dao pogubiti. _NEWLINE_Kraj Ratova dviju ru\xc5\xbea doveo je do kona\xc4\x8dnog i nepovratnog pada dinastije Plantagenet s povijesne engleske scene te do inauguriranja nove dinastije Tudor koja \xc4\x87e dinasti\xc4\x8dki obilje\xc5\xbeiti naredni period engleske povijesti. Rat je imao katastrofalne posljedice za tada ve\xc4\x87 opadaju\xc4\x87i utjecaj Engleske u Francuskoj jer su teritorijalni gubitci doveli do toga da je u engleskoj vlasti ostao jo\xc5\xa1 samo grad Calais sa okolicom isklju\xc4\x8divo zahvaljuju\xc4\x87i \xc4\x8dinjenici \xc5\xa1to su u njemu prebivali isklju\xc4\x8divo Englezi._NEWLINE_Henrik VII. je tijekom svoje vladavine o\xc5\xa1tro suzbijao sve partikularisti\xc4\x8dke te\xc5\xbenje visokog plemstva i te je nastojao, vrlo uspje\xc5\xa1no, smanjivanjem opskrbe i naoru\xc5\xbeavanja, onemogu\xc4\x87iti ja\xc4\x8danje privatnih plemi\xc4\x87kih vojski vazala koje su, u najve\xc4\x87oj mjeri i generirale sukobe tijekom Ratova dviju ru\xc5\xbea. Uveo je \xc4\x8dvrst sustav rije\xc5\xa1avanja me\xc4\x91usobnih plemi\xc4\x87kih prijepora autoritetom vladara i njegovih odluka.\n_START_SECTION_\nPosljedice\n_START_PARAGRAPH_\nSurovost i velika stradavanja u ratovima dviju ru\xc5\xbea ostavila su te\xc5\xa1ke i traumatske posljedice u engleskom dru\xc5\xa1tvu \xc5\xa1to je omogu\xc4\x87ilo Henriku VII. da, djeluju\xc4\x87i mirotvorno, ugu\xc5\xa1i nove pojave pobune i donese toliko \xc5\xbeeljeni mir Engleskoj. Posljedice rata manje su se odrazile na stale\xc5\xbe trgovaca i druge stale\xc5\xbee koji su \xc5\xbeivjeli od svoga rada budu\xc4\x87i da su se bitke odvijale uglavnom u manje naseljenim dijelovima zemlje, a sve iz razloga \xc5\xa1to bi obje strane, vode\xc4\x87i rat u naseljenim podru\xc4\x8djima, na\xc5\xa1tetile samima sebi i imale \xc5\xa1to izgubiti, pa su tra\xc5\xbeile rje\xc5\xa1enje sukoba kroz brze i nesmiljene bitke me\xc4\x91u vojskama._NEWLINE_Doba Ratova dviju Ru\xc5\xbea, \xc4\x8diji su rezultat bile velike \xc5\xbertve me\xc4\x91u plemstvom, bilo je doba velikih dru\xc5\xa1tvenih promjena u feudalnoj Engleskoj. Ovo razdoblje je oslabilo utjecaj Engleske na kontinentalni dio Europe, slabilo je snagu i utjecaj plemstva i ja\xc4\x8dalo druge stale\xc5\xbee u dru\xc5\xa1tvu kao na primjer sve ja\xc4\x8di trgova\xc4\x8dki stale\xc5\xbe._NEWLINE_Ono je navijestilo kraj srednjovjekovnog razdoblja u Engleskoj i po\xc4\x8detak Novog vijeka i renesanse.'