b'\n_START_ARTICLE_\nAggregat 4\n_START_SECTION_\nRazvoj\n_START_PARAGRAPH_\nPo\xc4\x8detkom 1927. \xc4\x8dlanovi Udru\xc5\xbeenja za svemirske letove (njem. Verein f\xc3\xbcr Raumschiffahrt) po\xc4\x8deli su eksperimentirati s raketama pokretanim teku\xc4\x87im gorivima. Budu\xc4\x87i da je na kraju 1. svjetskog rata njema\xc4\x8dka vojska rabila rakete s \xc4\x8dvrstim raketnim gorivom, Versaillskim su ugovorom zabranjena daljnja istra\xc5\xbeivanja te vrste goriva u Njema\xc4\x8dkoj. Tijekom 1932. Reichswehr je zapo\xc4\x8dela razmatrati mogu\xc4\x87nost uporabe projektila pokretanim raketnim motorima na teku\xc4\x87e gorivo kao dalekometno topni\xc4\x8dko oru\xc5\xbeje. Upravljanje razvojem dodijeljeno je tada zastavniku, a kasnije generalu Walteru Dornbergeru koji je projektiranje i razvoj testnih projektila dodijelio tada nepoznatom Wernheru von Braunu. Iako su prvi poku\xc5\xa1aji razo\xc4\x8darali Dornberger je prepoznao svu nadarenost von Brauna i nagovorio ga da svoje umije\xc4\x87e iskoristi za potrebe novonastaju\xc4\x87e njema\xc4\x8dke vojske._NEWLINE_U prosincu 1934. von Braun je ostvario prvi ve\xc4\x87i uspjeh svojom raketom A2 koju je pokretao motor na etanol i teku\xc4\x87i kisik. Nakon toga nastavak rada usmjerio se prije svega na pove\xc4\x87anje pouzdanosti samog motora. Ispitana su razna goriva ali je vrh njema\xc4\x8dke vojske inzistiralo na uporabi etanola jer se bojao da ne\xc4\x87e mo\xc4\x87i u ratnim uvjetima osigurati dovoljnu koli\xc4\x8dinu "egzoti\xc4\x8dnih" goriva. Zbog toga je njema\xc4\x8dka vojska tijekom 2. svjetskog rata uglavnom rabila projektile i rakete na etanol koji se uglavnom dobivao preradom krumpira._NEWLINE__NEWLINE_Tijekom 1936. tim skupljen oko von Brauna pre\xc5\xa1ao je s A2 na ve\xc4\x87e projektile A3 i A4. I dok je A3 trebao poslu\xc5\xbeiti za daljnja testiranja A4 je trebao postati operativni projektil dometa 175 km koji je tijekom leta trebao dose\xc4\x87i visinu od \xc4\x8dak 80 kilometara i ponijeti bojnu glavu mase oko 1000 kg. Razvoj A4 omogu\xc4\x87en je naglim razvojem raketnog motora koji je ostvaren ponajvi\xc5\xa1e zahvaljuju\xc4\x87i Walteru Thielu. _NEWLINE_Nakon \xc5\xa1to je postalo o\xc4\x8dito da se je tim von Brauna ozbiljno pribli\xc5\xbeio razvoju uporabljivog oru\xc5\xbeja, Dornberger je od nadle\xc5\xbenih zatra\xc5\xbeio da ih presele iz Kummersdorfa (mjesto blizu Berlina) u gradi\xc4\x87 Peenem\xc3\xbcnde na balti\xc4\x8dkom otoku Usedom. Cilj je bio osigurati dovoljno prostora za neometano testiranje raketnih motora i samih projektila, ali i pove\xc4\x87ati sigurnost zbog mogu\xc4\x87ih otkazivanja tijekom lansiranja ili leta._NEWLINE_Ubrzo \xc4\x87e se pokazati da je to bila vrlo mudra odluka jer se A-3 pokazao kao vrlo problemati\xc4\x8dan projekt od kojeg se ubrzo odustalo, te je zapo\xc4\x8det projekt razvoja projektila A-5. Taj se projektil pokazao znatno pouzdanijim te je tijekom 1941. za potrebe razvoja lansirano oko 70 A-5. Prvo lansiranje A-4 obavljeno je 16. o\xc5\xbeujka 1942. Projektil je preletio tek ne\xc5\xa1to vi\xc5\xa1e od kilometar i pol i pao u more._NEWLINE__NEWLINE_Drugo lansiranje bilo je uspje\xc5\xa1nije prilikom kojeg je projektil dosegnuo visinu od 11 km prije nego \xc5\xa1to je eksplodirao. Tek je tre\xc4\x87i projektil, lansiran 3. listopada 1942. uspio preletiti udaljenost od 193 km te je postao prvi predmet napravljen ljudskom rukom koji je iza\xc5\xa1ao iz zemljine atmosfere u svemir. Upravo je to lansiranje odu\xc5\xa1evilo Hitlera koji je odlu\xc4\x8dio da od A-4 napravi V-2._NEWLINE_Serijska proizvodnja A-4, koji je sad nosio slu\xc5\xbebenu oznaku V-2 po\xc4\x8dela je ve\xc4\x87 1943. I prije nego \xc5\xa1to je bio u operativnoj uporabi V-2 se obilato rabio u G\xc3\xb6ebelsovoj propagandnoj ma\xc5\xa1ineriji kao oru\xc5\xbeje koje \xc4\x87e donijeti prevagu. Djelomi\xc4\x8dno zahvaljuju\xc4\x87i tome Saveznici su saznali za postojanje A-4. Jo\xc5\xa1 vi\xc5\xa1e saznali su zahvaljuju\xc4\x87i \xc4\x8dlanovima poljskog pokreta otpora koji su projektile snimili na testnom poligonu Blizna i fotografije uspjeli dostaviti britanskoj obavje\xc5\xa1tajnoj slu\xc5\xbebi. Vidjev\xc5\xa1i o kakvom se ubojitom oru\xc5\xbeju radi, Britanci su pokrenuli masovne zra\xc4\x8dne udare na Peenem\xc3\xbcnde ne bi li usporili testiranja i proizvodnju novih projektila. Umjesto toga prouzro\xc4\x8dili su velike \xc5\xbertve me\xc4\x91u robovskom radnom snagom. Unato\xc4\x8d savezni\xc4\x8dkim naporima testiranja su se nastavila sve do 21. velja\xc4\x8de 1945. kad je lansiran zadnji ispitni V-2. Zanimljivo je da je projektil lansiran 13. lipnja 1944. pao u \xc5\xa0vedsku._NEWLINE_Kako je to bio \xc4\x8dest slu\xc4\x8daj tijekom 2. svjetskog rata u nacisti\xc4\x8dkoj Njema\xc4\x8dkoj ve\xc4\x87a je opasnost za razvoja naprednih oru\xc5\xbeja dolazila od Hitlera nego od savezni\xc4\x8dkih bombardera. Iako je Dornberger od po\xc4\x8detka \xc5\xbeelio da se za A-4 razviju mobilni lanseri kako bi se mogli rabiti na boji\xc5\xa1nicama, Hitler je inzistirao da se za V-2 naprave velika podzemna postrojenja u kojima bi se V-2 projektili \xc4\x8duvali, punili gorivom i lansirali. Proizvodnja nije bila ve\xc4\x87i problem jer je raspore\xc4\x91ena na vrlo veliki broj postrojenja diljem Njema\xc4\x8dke te se je neometano nastavljala i tijekom naj\xc5\xbee\xc5\xa1\xc4\x87ih savezni\xc4\x8dkih zra\xc4\x8dnih udara._NEWLINE__NEWLINE_Gradnja prvog podzemnog postrojenja po\xc4\x8dela je 1943. u Eperlequesu u blizini Pas-de-Calaisa u Francuskoj, ali su je Britanci uspjeli zaustaviti masovnim zra\xc4\x8dnim udarima. Gradnja drugog postrojenja u nedalekom velikom kamenolomu La Coupole ubrzo je prekinuta tako\xc4\x91er zbog sna\xc5\xbenog bombardiranja. Na kraju su Nijemci odustali od tog podru\xc4\x8dja i preselili se ju\xc5\xbeno od Cherbourga, ali i tamo su ih Britanci prona\xc5\xa1li i bombardirali u trenucima kad je "beton jo\xc5\xa1 uvijek bio svje\xc5\xbe"._NEWLINE_Na kraju je Hitler odustao od ideje podzemnih postrojenja i pristao na Dornbergerovu ideju projektiranja pokretnih lansirnih mjesta koji bi se smjestili na velike kamione. Ni njih nije bilo lako sakriti od napada\xc4\x8da iz zraka jer je samo jedan konvoj s projektilom, posadom, opremom i gorivom brojio najmanje trideset kamiona i drugih vozila. Niti postupak pripreme V-2 za lansiranje nije bio lak i brz. Prvo bi se projektil dopremio na sabirno mjesto na "Vidalwagenu" (prikolica) na kojem bi posada postavila bojnu glavu. Nakon toga bi ga preuzeo tim zadu\xc5\xbeen za lansiranje koji bi ga na "Meillerwagenu" (kamion teglja\xc4\x8d) prebacio na lansirni polo\xc5\xbeaj. Podigao bi ga na lansirno postolje, napunio gorivom i tek potom lansirao._NEWLINE_Osim \xc5\xa1to je cijeli postupak pripreme lansiranja trajao oko \xc4\x8detiri sata (jedna bi postrojba uspjela dnevno lansirati od 8 do najvi\xc5\xa1e 12 projektila) V-2 se je mogao lansirati s bilo kojeg mjesta, iako su Nijemci zbog prikrivanja najradije odabirali \xc5\xa1umske puteve. Unato\xc4\x8d \xc4\x8dinjenici da je u blizini mobilnog lansiranog mjesta stajalo ili kretalo tridesetak vozila i nekoliko stotina ljudi, niti jedno nije otkriveno i uni\xc5\xa1teno.\n_START_SECTION_\nOpis\n_START_PARAGRAPH_\nProjektil A-4 imao je domet od 306 do 320 km, te je na tu udaljenost mogao ponijeti bojnu glavu mase 1000 kg. Bojna glava se izra\xc4\x91ivala od eksploziva Amatola koji je izabran zbog toga \xc5\xa1to ne eksplodira prerano \xc4\x8dak ni kada se je vanjski \xc4\x8deli\xc4\x8dni oplata u\xc5\xbearila od trenja tijekom poniranja prema cilju i pritom bi dosegnuo temperaturu od oko 600 stupnjeva. Projektil je bio duga\xc4\x8dak 14 metara, a najve\xc4\x87i mu je promjer bio 1,68 m. Razmah krila bio mu je 3,57 m. U trenutku lansiranja imao je masu od 12 800 kg._NEWLINE__NEWLINE_Kao \xc5\xa1to je ve\xc4\x87 spomenuto preciznost mu nije bila naro\xc4\x8dito dobra te mu je CEP (circular error probable) bio 17 km. To je u praksi zna\xc4\x8dilo ako se A-4 lansira na cilj udaljen 300 km, \xc4\x87e imati 50% \xc5\xa1anse pasti u polumjer od 17 km od cilja. To je bio domet da se pogodi grad, ali ne i odre\xc4\x91eni cilj (npr. zrakoplovna baza) u njemu. U obzir se mora uzeti i da je A-4 bio prvi operativni balisti\xc4\x8dki projektil na svijetu koji je uz to razvijen u ratnim uvjetima te da ni tada\xc5\xa1nji \xc4\x8detveromotorni bombarderi nisu imali bitno ve\xc4\x87u preciznost. Potpuno druk\xc4\x8diju ulogu A-4 bi imao da je nacisti\xc4\x8dka Njema\xc4\x8dka uspjela razviti nuklearno oru\xc5\xbeje, jer bi bilo jedino operativno oru\xc5\xbeje koje bi nuklearnu bojnu glavu moglo prenijeti do ciljeva u Europi._NEWLINE_A-4 pokretao je raketni motor koji je kao pogonsko gorivo rabio alkohol (etanol), vodikov peroksid i teku\xc4\x87i kisik. Kako bi se smanjila masa cijelog projektila teku\xc4\x87i kisik su smjestili u aluminijski spremnik. Kako je A-4 bilo oru\xc5\xbeje za jednokratnu uporabu, bez obzira na njegovu u\xc4\x8dinkovitost, \xc4\x8dudno je bilo da je njema\xc4\x8dko \xc4\x8delni\xc5\xa1tvo odobrilo uporabu aluminija u vrijeme kad je on bio potrebniji za izradu naprednih lovaca s mlaznim motorima. Motor se napajao gorivom pod visokim pritiskom uz pomo\xc4\x87 visoko kapacitetnih Walter turbopumpi koje su pokretale turbine. Sama potisna komora bila je nepokretna i hladila se alkoholom dok se projektilom upravljalo pomo\xc4\x87u grafitnih krilaca u mlaznici. Opremili su je s 1224 brizgaljki koje su osiguravale ravnomjerno mije\xc5\xa1anje i izgaranje alkohola i kisika. Temperatura rada u potisnoj komori bila je od 2500 do 2700 stupnjeva._NEWLINE_Kada je dostignuta odgovaraju\xc4\x87a brzina, kontrolu leta na sebe su preuzela aerodinami\xc4\x8dka bo\xc4\x8dna kormila smje\xc5\xa1tena na \xc4\x8detiri velika repna stabilizatora. Sustav vo\xc4\x91enja, koji se temeljio na \xc5\xbeiroskopima LEV-3 s integriranim akselerometrima, projektanti su smjestili u vrh rakete, odmah iza bojne glave. Britanska obavje\xc5\xa1tajna slu\xc5\xbeba dugo vremena je mislila da se raketa navodi radiovezom sa zemlje jer je ispitni A-4, koji je pao u \xc5\xa0vedsku, nosio nekoliko radioprijamnika. Navodno su pred kraj rata Nijemci razvili model A-4 \xc4\x8diji se je let u po\xc4\x8detnoj fazi mogao korigirati radiovezom. Kontrola putanje ostvarivala se uz pomo\xc4\x87 radara._NEWLINE_Sustav vo\xc4\x91enja upravljao je elektrohidrauli\xc4\x8dkim pokreta\xc4\x8dima koji su polako pokretali projektil u pravcu cilja. Kako je potisak raketnog motora bio konstantan brzim tro\xc5\xa1enjem goriva (130 kg u sekundi) naglo se je smanjivala masa projektila koji se naj\xc4\x8de\xc5\xa1\xc4\x87e dizao pod kutom od 40 stupnjeva i naglo ubrzavao._NEWLINE__NEWLINE_Domet se je odre\xc4\x91ivao ga\xc5\xa1enjem motora pri brzini koja je omogu\xc4\x87avala balisti\xc4\x8dku putanju da dovede projektil do cilja. Najvi\xc5\xa1a visina leta bila je oko 95 km, \xc5\xa1to je tada bila najve\xc4\x87a visina koji je postigao predmet ljudske izrade. Uz to i najve\xc4\x87a brzina bila je 5400 km/h \xc5\xa1to je do tada bila najve\xc4\x87a zabilje\xc5\xbeena brzina bilo kojeg objekta.\n_START_SECTION_\nOperativna uporaba\n_START_PARAGRAPH_\nMasovno sastavljanje raketa V-2 organizirano je u podzemnoj tvornici u Mittelwerkeu u planinama Kohnstein, koja je bila dio kompleksa Mittelbau-Dora (pokraj Nordhausena) u kojem je radila robovska radna snaga. Krajem 1943. tamo je bilo vi\xc5\xa1e od 10 500 robova od koji su mnogi zbog pothranjenosti, bolesti i iscrpljenosti umrli. Za primjer u razdoblju od listopada 1943. do o\xc5\xbeujka 1944. umrlo je 2900 radnika, te je rijetko koji od njih pre\xc5\xbeivio 100 dana. Najvi\xc5\xa1e radnika do\xc5\xa1lo je iz Sovjetskog Saveza, Poljske i Francuske, koji su ve\xc4\x87inom bili ratni zarobljenici, iako je bilo i Nijemaca osu\xc4\x91enih na prisilni rad._NEWLINE__NEWLINE_U po\xc4\x8detku je mjese\xc4\x8dna proizvodnja iznosila 300 projektila na mjesec, da bi se tijekom vremena proizvodnja pove\xc4\x87ala 1000 primjeraka mjese\xc4\x8dno. Unato\xc4\x8d svim problemima i stalnim savezni\xc4\x8dkim zra\xc4\x8dnim udarima do kraja rata proizvedeno je vi\xc5\xa1e od 10 000 raketa V-2. Na sre\xc4\x87u nisu sve lansirane._NEWLINE_Postrojba Batterie 444. slu\xc5\xbebeno je postala operativna 6. rujna 1944. iako je prvi napad na Pariz izvela \xc4\x8detiri dana ranije. Prvi napad na London poku\xc5\xa1ala je izvesti Batterie 485. 6. rujna, ali su sva lansiranja bila neuspje\xc5\xa1na. Zato su i 444. i 485. 8. rujna uspjele lansirati svoje V-2 na London. Napadi su nastavljeni na razne ciljeve sve do kraja rata, te je uspje\xc5\xa1no lansirano ukupno 3172 projektila. Najvi\xc5\xa1e ih je lansirano na Belgiju i to na Antwerpen 1610, Liege 27, Hasselt 13, Tournai 9, Mons 3 i Diest 2 projektila._NEWLINE_ _NEWLINE_Na London je lansirano 1358 a na Norwich/Ipswich 44 raketa V-2. Relativno malo V-2 lansirano je na ciljeve u Francuskoj. Tako je Pariz pogo\xc4\x91en sa "samo" 22 rakete V-2, dok je Lille pogo\xc4\x91en s 25. Uz njih s V-2 su pogo\xc4\x91eni jo\xc5\xa1 i Tourcoing 19, Arras 6 i Cambrai \xc4\x8detiri puta. Nizozemski Maastricht pogo\xc4\x91en je s 19 projektila. Interesantno je 11 raketa lansirano na njema\xc4\x8dki grad Remagen._NEWLINE_Pripadnici poljskog pokreta otpora uspjeli su "ukrasti" jednu raketu V-2 koja se 30. svibnja 1944. sru\xc5\xa1ila nakon neuspjelog probnog lansiranja, te je u no\xc4\x87i s 25. na 26. srpnja RAF-ovim avionom prebaciti u Veliku Britaniju. Saveznici nisu mogli prona\xc4\x87i obranu protiv napada ovim oru\xc5\xbejem. Zbog toga su procijenili da je najbolja obrana uni\xc5\xa1tenje lansirnih polo\xc5\xbeaja. Tako su 3. o\xc5\xbeujka 1945. u poku\xc5\xa1aju da uni\xc5\xa1te lansirne polo\xc5\xbeaje u blizini Haaga, a uslijed gre\xc5\xa1ke u navigaciji, bombardirali predgra\xc4\x91e Bezuidenhout pri \xc4\x8demu je poginulo 500 civila._NEWLINE_Iako je A-4 zapravo projektiran kao topni\xc4\x8dko oru\xc5\xbeje, V-2 je imao malu borbenu vrijednost. Njegov sustav navo\xc4\x91enja bio je odvi\xc5\xa1e neprecizan da bi mogao pogoditi to\xc4\x8dkasti cilj. Iako je cijena jedne rakete V-2 bila otprilike koliko i tada\xc5\xa1njeg \xc4\x8detveromotornog bombardera \xc4\x8dinjenica je da su Nijemci potkraj 1944. i po\xc4\x8detkom 1945. jedino s V-1 i V-2 projektilima mogli dose\xc4\x87i London. Istina je da bi bombarderi s \xc4\x8detiri mlazna motora, da su ih Nijemci uspjeli razviti prije kraja rata, imali ve\xc4\x87u preciznost i mogli bi se vi\xc5\xa1estruko iskoristiti. S druge strane V-2 je tro\xc5\xa1io samo materijal a ne i ljudske \xc5\xbeivote, barem ne njema\xc4\x8dke (ako se izuzme Remagen). Njegova va\xc5\xbenost postala je jo\xc5\xa1 ve\xc4\x87a nakon \xc5\xa1to su britanski piloti otkrili kako zaustaviti V-1 prije nego \xc5\xa1to dosegnu ciljeve u Engleskoj, i nakon \xc5\xa1to su izguljena lansirna mjesta s kojih je V-1 mogao dosegnuti London._NEWLINE__NEWLINE_Kako je V-2 letio znatno br\xc5\xbee od brzine zvuka i na znatno ve\xc4\x87im visinama nego ijedan tada\xc5\xa1nji savezni\xc4\x8dki lovac, te se na cilj obru\xc5\xa1avao pod prevelikim kutom da se otkrije tada\xc5\xa1njim radarima, njegovi su napadi bili nezaustavljivi. \xc5\xa0teta prouzro\xc4\x8dena jednim projektilom V-2 bila je sli\xc4\x8dna onoj od obi\xc4\x8dne bombe ali su ljudski gubici bili ve\xc4\x87i jer nije bilo mogu\xc4\x87e prethodno uzbunjivanje. Uz neuspje\xc5\xa1ne poku\xc5\xa1aje uni\xc5\xa1tenja lansirnih polo\xc5\xbeaja, koji su i ovako bili pokretni, Britanci su poku\xc5\xa1ali smanjiti \xc5\xbertve slanjem la\xc5\xbenih izvje\xc5\xa1taja o mjestima pada V-2 na London u nadi da \xc4\x87e idu\xc4\x87i udari biti po manje naseljenim podru\xc4\x8djima ili da \xc4\x87e \xc4\x8dak proma\xc5\xa1iti cijeli grad. Danas je nemogu\xc4\x87e re\xc4\x87i je li taj poku\xc5\xa1aj donio ikakve rezultate._NEWLINE_U poku\xc5\xa1aju da dosegnu i Sjedinjene Ameri\xc4\x8dke Dr\xc5\xbeave Nijemci su razmatrali i mogu\xc4\x87nost ugradnje lansera V-2 na podmornice. Zapo\xc4\x8deli su s programom testiranja vu\xc4\x8dene lansirne rampe koja je uspje\xc5\xa1no testirana. Cijeli je program dobio kodno ime Prufstand XII. Da je uspje\xc5\xa1no dovr\xc5\xa1en omogu\xc4\x87io bi njema\xc4\x8dkim podmornicama lansirati V-2 projektile na gradove na isto\xc4\x8dnoj ameri\xc4\x8dkoj obali. Takvi su napadi trebali imati vi\xc5\xa1e psiholo\xc5\xa1ki nego materijalni u\xc4\x8dinak._NEWLINE__NEWLINE_U kolovozu 1944. dvanaest rastavljenih projektila V-2 ukrcano je u Bordou na transportne podmornice U-195 i U-219. Podmornice su zadnji put vi\xc4\x91ene u prosincu 1944. u blizini Djakarte. U svibnju 1945. na podmornicu U-234 ukrcani su stru\xc4\x8dnjaci za projektile V-2 te su upu\xc4\x87eni prema Japanu. Nije poznata sudbina tih projektila._NEWLINE_Jo\xc5\xa1 tijekom rata zapo\xc4\x8deo razvoj ina\xc4\x8dice A-4B pove\xc4\x87anog dometa do 750 km. Dva ispitna projektila A-4B lansirana su potkraj 1944. i na samom po\xc4\x8detku 1945. godine. Razmi\xc5\xa1ljalo se i projektiranju projektila ozna\xc4\x8denog kao A-9 koji bi pripadao drugoj generaciji s lak\xc5\xa1om konstrukcijom i jo\xc5\xa1 u\xc4\x8dinkovitijim gorivom. Najnapredniji projekt bio je A-10, dvostupanjski projektil namijenjen napadima na ciljeve u Sjedinjenim Dr\xc5\xbeavama._NEWLINE_Nakon okon\xc4\x8danja rata u Europi Amerikanci su u sklopu operacije Paperclip u Sjedinjene Dr\xc5\xbeave prevezli stotine rastavljenih A-4, te uz njih i 126 stru\xc4\x8dnjaka me\xc4\x91u kojima su bili Wernher von Braun i Walter Dornberger. I Sovjeti su uspjeli zarobiti ve\xc4\x87i broj A-4 koje su tijekom 1946. prevezli u Rusiju, gdje su u blizini Moskve okupili 250 stru\xc4\x8dnjaka koji su ubrzo razvili projektil R-1 - vjernu kopiju A-4. Na tim su osnovama ubrzo razvili ve\xc4\x87i broj mobilnih balisti\xc4\x8dkih projektila za takti\xc4\x8dku uporabu. Zbog toga se cijeli razvoj suvremenih balisti\xc4\x8dkih projektila od 1945. do danas temelji na uspjesima ekipe okupljene oko Werhera von Brauna i Waltera Dornbergera i iskustvima ste\xc4\x8denim s projektilom A-4.\n_START_SECTION_\nPrvi svemirski leti\n_START_PARAGRAPH_\nPrve svemirske lete poduzele su Sjedinjene ameri\xc4\x8dke dr\xc5\xbeave uspravnim ispaljivanjem projektila iz projektilodroma White Sands Missile Range. Projektili su po izgaranju svog goriva padali natrag na Zemlju._NEWLINE_13. projektil po redu opremljen je 35-milimetarskom kamerom i filmom u \xc4\x8deli\xc4\x8dnome ku\xc4\x87i\xc5\xa1tu. Ispaljen je 24. listopada, 1946. i na visini od 65 milja snimio je prve fotografije snimljene iz svemira. Od 1946. do 1950. snimljeno je preko 1.000 takvih fotografija s visina do oko 100 milja iznad povr\xc5\xa1ine Zemlje.'