b'\n_START_ARTICLE_\nFrancuska knji\xc5\xbeevnost\n_START_SECTION_\nSrednji vijek\n_START_PARAGRAPH_\nFrancuska srednjovijekovna knji\xc5\xbeevnost obuhva\xc4\x87a period od 6 stolje\xc4\x87a, vi\xc5\xa1e nego danas preostalih perioda francuske knji\xc5\xbeevnosti skupa. Po\xc4\x8dinje sa \xc5\xbdivotom svete Eulaile (La s\xc3\xa9quence de Sainte Eulalie), crkvenom pjesmom iz 800-ih godina. Period francuske srednjovjekovne knji\xc5\xbeevnosti zavr\xc5\xa1ava tiskanjem kompletnih djela pjesnika Fran\xc3\xa7oisa Villona 1489. Mnoga djela iz francuske srednjovjekovne knji\xc5\xbeevnosti su sveta u tom smislu da se bavi \xc5\xbeivotom svetaca i domenom crkvenih mirakula i misterija. U isto vrijeme, mnogi knji\xc5\xbeevnici su pisali od djelima francuskih kraljeva i plemi\xc4\x87a, ali i o Kri\xc5\xbearskim ratovima. Fokusiraju\xc4\x87i se i na politi\xc4\x8dke i religiozne teme, knji\xc5\xbeevnost je bila u harmoniji s tada\xc5\xa1njim svjetonazorom, koji je jednake ovlasti i mo\xc4\x87 dao i Crkvi i dr\xc5\xbeavi._NEWLINE_Francusko politi\xc4\x8dko stanje bilo je relativno stabilno u srednjem vijeku, no nakon smri Karla Velikog 814., epidemije, glad i vo\xc4\x91a me\xc4\x91u velikim vo\xc4\x91ama skoro su razorile dr\xc5\xbeavu. Vladavina kralja Huga Capeta, koja je zapo\xc4\x8dela 987., donijela je odre\xc4\x91enu stabilnost Francuskoj i uspostavila hijerarhiju, s Capetom na vrhu, koja je jam\xc4\x8dila politi\xc4\x8dku i socijalnu stabilnost. Njegovi nasljednici uveli su Francusku u digotrajne ratne kampanje: Kri\xc5\xbearski ratovi (1096. - 1271.) i Stogodi\xc5\xa1nji rat (1337. - 1451.)._NEWLINE_Feudalne i socijalne institucije srednjovjekovne Francuske temljeni su na paktu izme\xc4\x91u ni\xc5\xbeeg vazala i vi\xc5\xa1eg vladara: Vladar je vazalu dao sigurnost i zemlju, dok je vazal vladaru obe\xc4\x87ao vjernost i slu\xc5\xbebu. Socijalna i politi\xc4\x8dka hijerarhija je na vrhu imala kralja, a ispod njega grofove i vojvode, pa su slijedili ni\xc5\xbei plemi\xc4\x87i, bur\xc5\xbeoazija (srednja klasa) i seljaci. Ova odredba reflektirala je srednjovjekovni pogled da je sve do\xc5\xa1lo od Boga i rajske prirode i zemaljskog svijeta. Neki \xc5\xbeanrovi su afirmirali socijalnu hijararhiju, a neki su je ispitivali. Skolasti\xc4\x8dne potrage za vje\xc4\x8dnom istinom, liturgijske drame prema biblijskim motivima i epske pjesme znane kao Chansons de Geste, svi su ovi \xc5\xbeanrovi afirmirali socijalnu hijerarhiju. Dvorska knji\xc5\xbeevnost (kultivirana knji\xc5\xbeevnost pisana na francuskom dvoru) i satiri\xc4\x8dka knji\xc5\xbeevnost su je ispitivali, iako na razli\xc4\x8diti na\xc4\x8din.\n_START_SECTION_\nRane knji\xc5\xbeevne forme\n_START_PARAGRAPH_\nSkolasticizam je naziv dan srednjovjekovnom na\xc4\x8dinu u\xc4\x8denja i predavanja. Sastojao se od pru\xc4\x8davanja Biblije, Lombardove \xc4\x8cetiri knjige osuda (Sententiarum libri quator) iz XII. stolje\xc4\x87a, te ostalih tekstova koji su smatrani autoritativnim. Te knjige su otkrivale svete istine kako su une razumijevane od strane srednjovjekovnog svjetskog poretka, a skolasticisti su ih pru\xc4\x8davali pi\xc5\xa1u\xc4\x87i komentare na mjestima na kojima su osje\xc4\x87ali da se tekst razvija neadekvatno ili nisu uop\xc4\x87e pokrivali._NEWLINE_Liturgijske drame, pisane na latinskom, prikazivale su pri\xc4\x8de o Bo\xc5\xbei\xc4\x87u, Uskrsu, Uskrsnu\xc4\x87u i ostalim biblijskim doga\xc4\x91ajima. Izvedbe tih drama datiraju jo\xc5\xa1 iz X. stolje\xc4\x87a. Kako bi privukle vi\xc5\xa1e publike, te drame su postajale sve teatri\xc4\x8dnije, a od XII. stolje\xc4\x87a izvo\xc4\x91ene su i na francuskome. U dodatku, izvedbe su se kretale od ispred oltara, pa do ispred same crkve. Pri kraju XII. stolje\xc4\x87a, sve\xc4\x87enici su u drame ubacivali komi\xc4\x8dne, pa \xc4\x8dak i groteskne elemente kako bi u dramama prikazali Pakao i Vraga. Sofisticiranija scenografija predstavljala je Raj, Jeruzalem i ostala biblijska mjesta. Adamova drama (Le jeu d\'Adam) i Sveta obnova (La sainte r\xc3\xa9surrection), obije napisane sredniom XII. stolje\xc4\x87a, su dvije prominentne liturgijske drame._NEWLINE_Sveti teatar je skoro nestao tijekom Stogodi\xc5\xa1njeg rata, no o\xc5\xbeivljen je u XV. stolje\xc4\x87u u obliku mirakula. Mirakuli su bili bazirani na pisanim tekstovima s prosje\xc4\x8dno 20,000 pjesama, prete\xc5\xbeito o Biblijskim temama. Imali su enormne scenografije i gluma\xc4\x8dku postavu koja je imala na stotine glumaca. Drame su uglavnom bile dijelovi ve\xc4\x87ih festivala koji su slavili \xc5\xbeivot lokalnog sveca za\xc5\xa1titinika ili osnivanje grada._NEWLINE_Chansons de Geste iz XI., XII. i XIII. stolje\xc4\x87a su epske pjesme koje su opjevale Kri\xc5\xbearkse ratove i ratove me\xc4\x91u aristokracijom. Prva i najpoznatija od njih je Pjesma o Rolandu (Chanson de Roland, 1100.?). Pjesma o Rolandu opisuje sveti rat Karla Velikog protiv Saracena, njegove odnose s vazalima, feudalne rivalitete u vojsci i putovanje heroja Rolanda, koji je po tradiciji bio Karlov ne\xc4\x87ak. Oko 80 Chansons de Gestea su napisane, i iako je njihova va\xc5\xbenost negirana nakon XIII. stolje\xc4\x87a, prozne verzije su se nastavile pisati nakon XV. stolje\xc4\x87a.\n_START_SECTION_\nOblici protesta\n_START_PARAGRAPH_\nNisu sva srednjovjekovna djela francuske knji\xc5\xbeevnosti uspostavljala socijalni poredak u srednjovjekovnoj Francuskoj. Dvorska knji\xc5\xbeevnost protestirala je protiv restrikcija feudalnog sistema i njegovih vrijednosti, a satiri\xc4\x8dka knji\xc5\xbeevnost govorila je o njegovoj lo\xc5\xa1oj strani. Dvorska knji\xc5\xbeevnost istra\xc5\xbeivala je socijalne i osobne posljedice sistema koji je podr\xc5\xbeavao dogovorene brakove i advokatirao pokornost individualca prema vi\xc5\xa1im bi\xc4\x87ima i silama. Satiri\xc4\x8dka knji\xc5\xbeevnost je realno, humoristi\xc4\x8dno i nekad gorko iznosila realnost \xc5\xbeivota koji se skirva iza feudalne idile, naj\xc4\x8de\xc4\x87\xc5\xa1e se fokusiraju\xc4\x87i na ni\xc5\xbee stale\xc5\xbee._NEWLINE_Vi\xc5\xa1e rafinirana kultura po\xc4\x8dela je izlaziti iz dvorova plemstva pri kraju XI. stolje\xc4\x87a, periodu mira i nekakve ekonomske sigurnosti. Godine 1137. Alienora Akvitanska postala kraljica i donijela je na pari\xc5\xa1ki dvor bogatu i elegantnu kulturu njezinog rodnog kraja (ju\xc5\xbene Francuske). Jedna tradicija koju je njezina vladavina njegovala bila je ona trubadura, lirskih pjesnika iz Provancea \xc4\x8dije su se pjesme usredoto\xc4\x8divale na ljubav._NEWLINE_Alieorine k\xc4\x87eri, Aelis i Marie, udale su se za francuske aristokrate te su svoj vlastiti provanceski okus donijele na francuske dvore. Mariein dvor u Troyesu postao je sredi\xc5\xa1te diskusija o tenzijama izme\xc4\x91u vanbra\xc4\x8dne ljubavi i institucija Crkve i braka. O tome je na latinskome pisao Andreas Capellanus u svom djelu Na\xc4\x8din dvorske ljubavi (De Amore, 1185?) i Chr\xc3\xa9tien de Troyes u svojim arthurijanskim pri\xc4\x8dama Gawain, ili Vitez od Lava (Yvain, ou le chevalier au lion, 1170?), Lancelot, ili Vitez od Kola (Lancelot, ou le chevalier de la charrette, 1170?) i Precival, ili pri\xc4\x8da o Gralu (Perceval, ou le conte du graal, 1190?). Ove pri\xc4\x8de dale su vje\xc4\x8dan \xc5\xbeivot imenima i pri\xc4\x8dama vitezova Gawaina, Lancelota i Percivala._NEWLINE_U dvorsku knji\xc5\xbeevnost spadaju pjesma Lais (1175?), prve francuske pjesnikinje Marie de France, verzije Tristana i Izolde (kraj XII. stolje\xc4\x87a), napisane od strane Thomas d\'Angleterrea i B\xc3\xa9roula, te anonimna Auccassin et Nicolette (1225?). Zajedno s pri\xc4\x8dama Chr\xc3\xa9tiena de Troyesa, ova djela konstituiraju dvorsku knji\xc5\xbeevnost. Iako se koncepti ljubavi i odnos izme\xc4\x91u zaljubljenih i socijalnih institucija razlikuju u svakom djelu, sredi\xc5\xa1nja ideja koja se iznosi u dvroskoj knji\xc5\xbeevnosti je ta da ljubav ne mo\xc5\xbee postojati u braku i da je Crkva u krivu kad osu\xc4\x91uje zrele ljubavnike. U pri\xc4\x8dama o Tristanu i Izoldi, na primjer, pripovjeda\xc4\x8d podr\xc5\xbeava ljubavnike, unato\xc4\x8d tome \xc5\xa1to je zavedeni mu\xc5\xa1karac kralj i \xc5\xa1to Crkva ne podr\xc5\xbeava njihovu ljubav. Pripovjeda\xc4\x8d govori da je njihova ljubav su\xc4\x91ena i da Bog, ako ne Crkva, to razumije. Mnogi heroji i heroine iz laisa, kratkih pripovjednih pjesama, Marie de France su tako\xc4\x91er zreli ljubavnici. No, hr\xc3\xa9tien de Troyes napada zrele dvorske ljubavnike u svim osim u jednom svojem djelu i advokatira kompatibilnost ljubavi i braka. Dvorska ljubav je tako vi\xc5\xa1e ideologija nego niz problema koji se brinu o ljubavi i njezinom zna\xc4\x8denju kod individualca i kod dru\xc5\xa1tva._NEWLINE_Roman o ru\xc5\xbei (Roman de la Rose), koju je zapo\xc4\x8deo Guillaume de Lorris oko 1235., je alegorijska pjesma u kojoj ru\xc5\xbea simbolizira voljenog, a vrt dvorsku ljubav. Prikazuje svijet u kojem ljubav asocira na dvorsku ljubav u knji\xc5\xbeevnosti tog vremena. Drugi dio djela, kojeg je izme\xc4\x91u 1275. i 1280. dovr\xc5\xa1io Jean de Meun, je uvelike razli\xc4\x8dit. Iako nastavlja alegoriju ljubavi, sadr\xc5\xbei duge enciklopedijske digresije koje obuhva\xc4\x87aju skoro cijeli bit srednjovjekovnog razmi\xc5\xa1ljanja._NEWLINE_Chansons de geste i dvorske romanse, unato\xc4\x8d razli\xc4\x8ditim polo\xc5\xbeaijma u feudalnom dru\xc5\xa1tvu, su pisane za istu aristokratsku publiku. No, srednji stale\xc5\xbe je razvila knji\xc5\xbeevnost koja je predstavljala njihov vlastiti ukus i preokupacije. To je bila narativna, satiri\xc4\x8dna, slikovita, realisti\xc4\x8dna i katkad seksualno eksplicitna knji\xc5\xbeevnost. Remek-djelo te knji\xc5\xbeevnosti, Reynardova romansa (Le Roman de Renart ), je zapravo zbirka pri\xc4\x8da u kojima je glavni lik Lisica Reynard, a opisuju njegove do\xc5\xbeivljaje u \xc5\xbeivotinjskom svijetu koji je organiziran kao francusko srednjovjekovno dru\xc5\xa1vo. Pri\xc4\x8de o Reynardu pisane su na francuskome od XII. pa do XIV. stolje\xc4\x87a. U pri\xc4\x8dama iz XII. stolje\xc4\x87a, literarna parodija i socijalna satira su u granici dobre zabave. No, po\xc4\x8dev\xc5\xa1i sa XIII. stolje\xc4\x87em, u djelima kao Reynard licemjer (Renart le bestourn\xc3\xa9) od Rutebeufa i Reynard novi (Renart le nouvel) od Jacquemarta Gel\xc3\xa9ea, autori se sna\xc5\xbeno odri\xc4\x8du feudalnih obi\xc4\x8daja, iskori\xc5\xa1tavanja pravde i religijskog licemjerstva._NEWLINE_Jo\xc5\xa1 jedna srednjostale\xc5\xbena forma bila je fabliau, kratka pri\xc4\x8da u stihovima koja je procvjetala tijekom XIII. i XIV. stolje\xc4\x87a. Danas je pre\xc5\xbeivjelo oko 15o fabliaua. Sadr\xc5\xbeavale su contes \xc3\xa0 rire  (pri\xc4\x8de za smijeh) i contes moraux ou edifiants  (moralne pri\xc4\x8de). Pri\xc4\x8de za smijeh (contes \xc3\xa0 rire) su smije\xc5\xa1ne, realsiti\xc4\x8dne i katkad vulgarne. No, moralne pri\xc4\x8de (contes moraux ou edifiants), u drugu ruku, ciljaju da nau\xc4\x8de \xc4\x8dita\xc4\x87a moralne principe ili da kritiziraju dru\xc5\xa1tvene nepravde i licemjerstvo.\n_START_SECTION_\nLirika\n_START_PARAGRAPH_\nPo\xc4\x8dev\xc5\xa1i sa XIII. stolje\xc4\x87em, francuska knji\xc5\xbeevnost po\xc4\x8dela se sve vi\xc5\xa1e odvajati od starih formi. Ta promjena mo\xc5\xbee se vidjeti u transformaciji lirske poezije, koja je tradicionalno bila pra\xc4\x87ena glazbom i izricala je misli i emocije individualca koji je sebe definirao kao "Ja". U ve\xc4\x87ini bogatih francuskih srednjovjekovnih pjesama, od XII. do XV. stolje\xc4\x87a, to "Ja" zauzelo je konvencionalnu formu. U aristokratskim pjesmama sjevernjaka (trouv\xc3\xa8res) i ju\xc5\xbenja\xc4\x8dkih trubadura, to "Ja" bio je standardni lik koji je predstavljao ili savr\xc5\xa1enog ljubavnika ili idelnog ljubljenika._NEWLINE_U XIII. stolje\xc4\x87u Jean Bodel, Colin Muset, i Rutebeuf pisali su manje konvencionalnu poeziju u kojem pjesnikova osobnost igrala esencijalnu ulogu i uspostavlja distinktivni glas. Djela tih pjesnika signalizirala su evoluciju u lirskoj poeziji prema vi\xc5\xa1e osobnoj ekspresiji. Promjena je kulminirala u djelima najve\xc4\x87eg liri\xc4\x8dara tog doba, Fran\xc3\xa7oisa Villona, \xc4\x8diji je Testament (1461.) remek-djelo francuske knji\xc5\xbeevnosti. To djelo o\xc5\xbeivljava Villonov boemski \xc5\xbeivot i povezuje ga s ljudskim \xc5\xbeivtom op\xc4\x87enito. Villonov radikalni individualizam u predsjavljanju sebe kao glavnog lika svojih djela najavljuje sljede\xc4\x87i period kulturne povijesti - renesansu i humanizam.\n_START_SECTION_\n16. stolje\xc4\x87e\n_START_PARAGRAPH_\nRenesansa u Francuskoj zapo\xc4\x8dela je u XVI. stolje\xc4\x87u. Bilo je to doba velike intelektualne i umjetni\xc4\x8dke aktivnosti tijekom kojih su pisci istra\xc5\xbeivali nove ideje i literare forme. Renesansa je prvobitno zapo\xc4\x8deta u Italiji u XIV. stolje\xc4\x87u, kada su utjecajni intelektualci izazvali dugogodi\xc5\xa1nja vjerovanja u svim dijelovima dru\xc5\xa1tva. S izazovom dogme do\xc5\xa1la je nova svijest o ljubavi. Novi na\xc4\x8din razmi\xc5\xa1ljanja po\xc4\x8deo je prodirati u Francusku po po\xc4\x8detku Talijanskih ratova 1494. Francuski vojnici koji su se vratili iz Italije donijeli su znanje o talijanskoj renesansi, ukusu i luksuznom na\xc4\x8dinu \xc5\xbeivota talijanskog plemstva i o novim vrijednostima humanizma. Renesansni ch\xc3\xa2teaux, izgra\xc4\x91en u dolini rijeke Loire, svjedo\xc4\x8di o utjecaju talijanske kulture i renesansne u Francuskoj.\n_START_SECTION_\nHumanizam\n_START_PARAGRAPH_\nMislila\xc4\x8dki pravac znan kao humanizam promovirao je Rimske i Gr\xc4\x8dke umjetni\xc4\x8dke i filozofske modele koji su slavili vrijednost individualca. Plemi\xc4\x87ki dvori Franje I. i njegove sestre Margarite od Navarre su ponajvi\xc5\xa1e udomljavale humanisti\xc4\x8dki duh. Na tim dvorima su umjetnici, pjesnici i filolozi dobivali podr\xc5\xa1ku za njihov rad. Godine 1530., Franjo I. je osnovao instituciju za u\xc4\x8denje anti\xc4\x8dkih jezika. Prou\xc4\x8davanje humanosti bilo je sredi\xc5\xa1te humanisti\xc4\x8dkog u\xc4\x8denja, a zamijenilo je formalnu logiku skolasticizma. Taj institut kasnije je postao presti\xc5\xbeni Coll\xc3\xa8ge de France._NEWLINE_Dolazak renesense u Francusk nije odmah producirao djela u renesansmom duhu. Rh\xc3\xa9toriqueurs, grupa pjesnika koji su se posvetili starim idejama retori\xc4\x8dke (pravila kompozicije) forme, su dominirali prvom \xc4\x8detvrtinom stolje\xc4\x87a. Cl\xc3\xa9ment Marot, sin jedog od tih pjesnika, je bio prvi veliki pjesnik tog stolje\xc4\x87a. Monga njegova djela pripadaju srednjovjekovnim \xc5\xbeanrovima, kao alegoriji, no bio je i inovator. U odre\xc4\x91enom smisli bio je posljednji predstavnik sredjeg vijeka i prvi predstavnik renesanse. Njegov primarni uspjeh bilo je uvo\xc4\x91enje soneta, kojeg su razvili Talijani, u francusku knji\xc5\xbeevnost._NEWLINE_Prvi veliki francuski pisac renesansne proze, Fran\xc3\xa7ois Rabelais, spojio je u svojim renesansnim djelima humanisti\xc4\x8dku \xc5\xbeelju za znanjem i talijansku ljubav prema ljepoti i zadovoljstvu. Gigantska glad i \xc5\xbee\xc4\x91 njegovih mitskih divova Pantagruela i Gargantue simbolizira neuta\xc5\xbeivi apetit za u\xc4\x8denjem i zadovoljstvima osjetila. U svojim djelima Pantagruel (1532.), Gargantua (1534.), Tre\xc4\x87a knjiga (Le tiers livre , 1546.) i \xc4\x8cetvrta knjiga (Le quart livre, 1552.), Reblais je satirizirao stupidnost, snobizam, praznovjerje, kontemporarne institucije, te ponu\xc4\x91ene poglede na obrazovanje, rat, pravdu i religiju. U isto vrijeme je uzdigao kultivizaciju i cvjetanje svih ljudskih sposobnosti i potencijala._NEWLINE_Jo\xc5\xa1 dva pisca Reblaisove generacije vrijedna su spomena: Margarita od Navarre i Maurice Sc\xc3\xa8ve. Margarita od Navarre, sestra Franje I., napisala je Heptameron (L\'heptam\xc3\xa9ron, 1559.). Inspirirano Dekameronom (1353.) Giovannia Boccaccia, djelo je zbirka pri\xc4\x8da navodno ispri\xc4\x8danih od strane putnika koji su zog lo\xc5\xa1eg vremena zadr\xc5\xbeani na Pirinejima. Sc\xc3\xa8ve je bio glavni predtsvnik L\'Ecole lyonnaisea, koja je uklju\xc4\x8divala i dvije va\xc5\xbene pjesnikinje, Louise Lab\xc3\xa9 i Pernette du Guillet. Ta dvije pjseiniknje su inspirirale Sc\xc3\xa8veovo remek-djelo - kolekciju pjesma naslovljenu D\xc3\xa9lie (1544.)._NEWLINE_Lyonski pjesnici pisali su o spiritualnoj ljubavi i \xc5\xbeudnji, i njihove pjesme indiciraju novo prihva\xc4\x87anje ljudske emocije u knji\xc5\xbeevnim djelima.\n_START_SECTION_\nOstali trendovi\n_START_PARAGRAPH_\nGodine 1549. pjesnik Joachim du Bellay izdao je manifest naslovljen Obrana i ilustracija francuskog jezika (Deffence et illustration de la langue fran\xc3\xa7oyse). Taj manifest je zapravo bio manifest pjesni\xc4\x8dke skupine La Pl\xc3\xa9iade. Skupina je ime uzela od sedam k\xc4\x87eri boga Atlasa i od sedam helenisti\xc4\x8dkih pjesnika iz Aleksandrije iz III. stolje\xc4\x87a pr. Kr. koji su to ime adaptirali za svoju pjesni\xc4\x8dku \xc5\xa1kolu. Dva najva\xc5\xbenija pjesnika koja su odabrala ime su sam du Bellay i Pierre de Ronsard, a sudjelovalo je i 5 manjih pjesnika (Pontus de Tyard, Jacques Peletier du Mans, R\xc3\xa9my Belleau, Jean-Antoine de Ba\xc3\xaff, \xc3\x89tienne Jodelle). Du Bellayova Obrana najavila je plan skupine da razvije francuski jezik i knji\xc5\xbeevnost najmanje na onu razinu na koju su vlastiti jezik i knji\xc5\xbeevnost uzdigli Stari Grci, Rimljani i Talijani. U vremenu od oko 30 godina, od 1549. do 1580., La Pl\xc3\xa9iade je dominirala francuskom knji\xc5\xbeevno\xc5\xa1cu, pogotovo kroz Ronsardove sonete i ode._NEWLINE_Gra\xc4\x91anski rat izme\xc4\x91u rimokatolika i protestanata od 1562. do 1598. uni\xc5\xa1tio je Francusku. Tako zvani Religjiski ratovi urotili su obitelj protiv obitelji, vladara protiv vladara, a najva\xc5\xbenije, katoli\xc4\x8dke vladare protiv njihovog protestantskog kralja. Najnasilniji i najstra\xc5\xa1niji doga\xc4\x91aj rata je bio 1572., kada su katolici ubili oko 2,000 hugenota u Parizu. Taj doga\xc4\x91aj danas je znan kao Bartolomejska no\xc4\x87. Iako je kraljevska obitelj bila protestantska, ve\xc4\x87ina Francuza bili su katolici i nasilje nije zavr\xc5\xa1ilo sve dok se kralj Henrik IV. nije krstio i postao katolik 1593. i izdao Edikt iz Nantesa 1598., dav\xc5\xa1i francuskim protestantima slobodu \xc5\xa1tovanja Boga. Veliki pjesnik Religijskih ratova bio je Th\xc3\xa9odore-Agrippa d\'Aubign\xc3\xa9 \xc4\x8diji su epski Tragi\xc4\x8dari (Les tragiques, 1616.) obuhvatili patnje tog vremena i kritizirali su okrutnost rata. Djela Jeana de Spondea i Jean-Baptistea Chassigneta tako\xc4\x91er reflektiraju patnje tog doba, \xc4\x8desto se fokusiraju\xc4\x87i na patnju i smrt._NEWLINE_Jedan francuski pisac izdigao se iznad problema tog vremena, Michel de Montaigne. Iako je bio aktivan kao diplomat u svojim ranim godinama i kao gradona\xc4\x8delnik Bordeauxa jedno vrijeme, Montaigne je ve\xc4\x87inu svog vremena proveo u svom tornju gdje je \xc4\x8ditao, reflektirao i pisao svoje Eseje (Essais, 1580.). Rije\xc4\x8d essai zna\xc4\x8di testiranje ili poku\xc5\xa1aj. U Montaigneovim Esejima ta rije\xc4\x8d se odnosi na njegove poku\xc5\xa1aje u potrazi za, u\xc4\x8denjem, tuma\xc4\x8denjem samog sebe i pro\xc5\xa1ireno na ljudsko stanje. Dok je pisao svoje Eseje, Montaigne je stvorio moderni osobni esej i ostavio je neizbrisiv primjer renesansnog individualizma.\n_START_SECTION_\n17. stolje\xc4\x87e\n_START_PARAGRAPH_\nZa Francusku, XVII. stolje\xc4\x87e je bilo le grand si\xc3\xa8cle (veliko stolje\xc4\x87e), l\xe2\x80\x99\xc3\xa2ge classique (klasicizam) i stolje\xc4\x87e le roi soleila (Kralja Sunca), Luj XIV., koji je vladao od 1643. do 1715., ostvario je ideju apsolutne monarhije, sa svom mo\xc4\x87i i ovlastima prenesenim na kralja. Rije\xc5\xa1io je postoje\xc4\x87i sukob me\xc4\x91u plemstvom i izme\xc4\x91u plemstva i kralja dovev\xc5\xa1i ih sve na svoj dvor u Versaillesu, gdje ih je mogao dr\xc5\xbeati na oku. No, stabilnost done\xc5\xa1ena centralizacijom do\xc5\xa1la je na princa. Velika\xc5\xa1ke obitelji nastavile su rivalstvo, a Luj XIV. dao je do znanja da \xc4\x87e se nemoliosrdno pozabaviti sa svima onima koji ne po\xc5\xa1tuju njegov autoritet narediv\xc5\xa1i egzekuciju par plemi\xc4\x87a._NEWLINE_Francuska kultura je cvjetala pod vla\xc5\xa1\xc4\x87u Luja XIV., te se francuska kultura, maniri i razmi\xc5\xa1ljanja pro\xc5\xa1iila diljem Europe. Individualizam i liricizam koji je karakterizirao francusku renesansnu knji\xc5\xbeevnost prepustio je mjesto klasicizmu i emfazama o klasi\xc4\x8dnim idejama poretka, zabrana, \xc4\x8disto\xc4\x87e i razuma koji su se javili u XVII. stolje\xc4\x87u. Prema ovome su francuski u\xc4\x8denjaci formurlirali pravila o knji\xc5\xbeevnom stilu. Glavne literarne forme tog perioda bile su drama, satira i roman. U tom periodu su se razvila 2 jako va\xc5\xbena pitanja koja su dominirala francuske literarne diskusije:_NEWLINE_1. Koja je istina ljudskog srca\xc2\xa0?_NEWLINE_2. Koji bi ideal dru\xc5\xa1tvo trebalo imati za svoje \xc4\x8dlanove\xc2\xa0?_NEWLINE_Oba pitanja dovela su do velike preokupacije tog stolje\xc4\x87a: odnos izme\xc4\x91u ljudske strasti i ljudskog razuma.\n_START_SECTION_\nBarok\n_START_PARAGRAPH_\nUmjetnost i kultura koja se razvila u prvoj polovici XVII. stolje\xc4\x87a uvelike se razlikovala od klasicizma koji je uslijedio. Period prije klasicizma znan je kao barok. Dok su \xc4\x8disto\xc4\x87a, racionalnost, red, jedinstvo i simetrija karakterizirali klasicizam, iluzija, misterija, emocije, vi\xc5\xa1estrukost, dinamika i dubina su bile glavne odlike baroka._NEWLINE_Godine 1600. Francuska je tek iza\xc5\xa1la iz Religijskih ratova, te je njezin kulturni i dru\xc5\xa1tveni \xc5\xbeivot bio slab. Ta situacija uvelike se promijenila kada su privatni saloni postali sredi\xc5\xa1ta okupljanja aristokracije gdje je ona raspravljala o knji\xc5\xbeevnosti i filozofiji. Aristokracija je pri\xc4\x8dala na posebno kultiviran na\xc4\x8din nazvan pr\xc3\xa9ciosit\xc3\xa9. Taj na\xc4\x8din postao stil koji je potpuno predstavljao barok. Naj\xc5\xbeivlji pari\xc5\xa1ki salon bio je H\xc3\xb4tel de Rambouillet, \xc4\x8diji je doma\xc4\x87in bila Catherine de Vivonne Rambouillet. Iako je komediograf Moli\xc3\xa8re ismijavao pr\xc3\xa9ciosit\xc3\xa9 u svojem djelu Ka\xc4\x87iperke (1659.), taj stil je predstavljao \xc5\xbeelju Francuza za bogatijim i finijim kulturnim \xc5\xbeivotom._NEWLINE_Va\xc5\xbeniji pisci iz tog perioda uklju\xc4\x8duju Fran\xc3\xa7oisa de Malherbea, koji je pomogao u stvaranju jezika francuskog klasicizma, Jacquesa-B\xc3\xa9nignea Bossueta, poznatog po svojim propovjedima i Marie de Rabutin-Chantal S\xc3\xa9vign\xc3\xa9. Marie de Rabutin-Chantal S\xc3\xa9vign\xc3\xa9 najpoznatija je po svojim pismima k\xc4\x87eri, koja daju jako dobar pogled na francusko dru\xc5\xa1tvo. Ma\xc4\x91u djelima o kojima se pri\xc4\x8dalo u francuskim salonima istaknuta su Pri\xc4\x8da o Astr\xc3\xa9eu (L\'Astr\xc3\xa9e, 1607. - 1627.) Honor\xc3\xa9a d\xe2\x80\x99Urf\xc3\xa9a i Cl\xc3\xa9lie (1654. - 1660.), duga sentimentalna romansa koju je napisala Madeleine de Scud\xc3\xa9ry. Cl\xc3\xa9lie sadr\xc5\xbei mapu nje\xc5\xbenosti (Carte de Tendre, alegorijsku mapu koja pokazuje put za osvajanje \xc5\xbeenskih osje\xc4\x87aja.\n_START_SECTION_\nKlasicizam\n_START_PARAGRAPH_\nKulturni \xc5\xbeivot u francuskoj postao je centraliziran za vladavine Luja XIII., oca Luja XIV., i njegova premijera kardinala Richelieua. Me\xc4\x91u aspektima kulturnog \xc5\xbeivota koje je Richelieu \xc5\xbeelio kontrolirati su francuski jezik i francuska knji\xc5\xbeevnost. Godine 1634., Richelieu je zamolio neke francuske knji\xc5\xbeevnike koji su se sastajali informalno da osnuju Francusku akademiju. Povelja za tu novu organizaciju izdana je sljede\xc4\x87e godine._NEWLINE_Akademija je radila na kompiliranju francuskog rje\xc4\x8dnika, a kasnije i gramatike, retorike i poezije koje bi iznijele osnovna pravila knji\xc5\xbeevne kompozicije. No ve\xc4\x87u pozornost stekla je zbog svojih pravila vezanih uz kazali\xc5\xa1te, najva\xc5\xbeniji knji\xc5\xbeevni \xc5\xbeanr tog doba, koja su potakla veliku literarnu debatu. Pravila su bila usredoto\xc4\x8dena na katarzi (moralno pro\xc4\x8di\xc5\xa1\xc4\x87enje) kao funkciji tragedije; tu ideju je ve\xc4\x87 prije iznio gr\xc4\x8dki filozof Aristotel. Katarza je zna\xc4\x8dila da su gledatelji gledaju\xc4\x87i predstavu trebali imati razli\xc4\x8dite aspekte (suosje\xc4\x87anje s likom...) u razli\xc4\x8ditim situacijama. Kako bi se ovo dogodlo publika je trebala vjerovati ba\xc5\xa1 u svaki detalj koji vidi, a to je bilo mogu\xc4\x87e, kako ka\xc5\xbee Akademija, samo ako bi se primjenile tri Artsotelove dramske cjeline. Ono predstavljeno mora biti jednostavno (cjelina akcije), mora se zbivati na jednom mjestu (cjelina mjesta) i mora se doga\xc4\x91ati u kratkom vremenskom periodu (cjelina vremena). Akademija je vjerovala da su ova pravila racionalna i da dovode do racionalno \xc5\xbeeljenog kraja: otklanjanje strasti. Idealno ljudsko bi\xc4\x87e, prema analogiji, je bio netko tko je mogao kontrolirati strast koriste\xc4\x87i razum._NEWLINE_Godine 1638. Skademija je izdala Akademijinu osudu Cida (Sentiments de l\'Acad\xc3\xa9mie sur le Cid), kritiku na Corneilleovu tragediju. \xc4\x8clanovi Akademije kritizirali su gramatiku i stil, ali i neka odstupanja od pravila drame izvu\xc4\x8dena iz Aristotelovih pravila. Pari\xc5\xa1ka publika je obo\xc5\xbeavala djelo kakvo je bilo u originalu i nije se slagala s kriti\xc4\x8darima. Kontroverza koja je izbila iz svega ovog nazvana je Sva\xc4\x91a Cida. Corneille je bio toliko uvrije\xc4\x91en Akademijinom kritikom da 4 godine nije napisao nijedno kazali\xc5\xa1no djelo. No, 1640. napisao je dvije drame (Horacije i Cinna) koje su slijepo pratile pravila koja je nalagala Akademija. Ba\xc5\xa1 kada je Richelieu pobjedio u svojoj viziji politi\xc4\x8dkog reda nametnutog apsolutnom monarhijom, Akademijin novi klasicizam pobijedio je kada je Corneille prilagodio svoje pisanje Akademijinim pravilima._NEWLINE__NEWLINE_Filozof Ren\xc3\xa9 Descartes je razvijao svoje ideje u tom periodu i one su uglavnom pratile jednaku formu klasicizma. Descartes je predlo\xc5\xbeio filozofiju temeljenu na razumu i advokatirao je kori\xc5\xa1tenje znanstvenih principa u pronala\xc5\xbeenju istine. U svojoj Raspravi o strasti (Trait\xc3\xa9 des passions, 1649.), Descatres opisuje borbu izme\xc4\x91u kori\xc5\xa1tenja razuma u kontroliranju strasti, iskustvo dramatizirano u Corneilleovom Cidu i jo\xc5\xa1 nekim njegovim dramama. Descartes i Corneille bili su optimiti\xc4\x8dni po pobjedniku te borbe i vjerovali su da ljudska bi\xc4\x87a mogu utjecati na vlastitu sudbinu. Ostali pisci nisu bili ba\xc5\xa1 previ\xc5\xa1e optimisti\xc4\x8dni o kontroliranju ljudske sudbine. Blaise Pascal je reflektirao dopu\xc5\xa1tanje jansenista, njegovih u\xc4\x8ditalja u Port Royalu, u svojim Provincijskim pismima (Lettres provinciales, 1656. - 1657.) i Pascalovim razmi\xc5\xa1ljanjima (Les pens\xc3\xa9es, 1670.). Jensenisti su vjerovali da ljudi trebaju blegoslov Boga kako bi se rije\xc5\xa1ili gre\xc5\xa1ne prirode svoje strasti. _NEWLINE_ Dramati\xc4\x8dar Jean Baptise Racine tako\xc4\x91er je bio u\xc4\x8denik jansenista. Utjecaj jansenista jasno se vidi u njegvom remek-djelima Andromaha (Andromaque, 1667.), Ifigenija (Iphig\xc3\xa9nie, 1674.) i Fedra (Ph\xc3\xa8dre, 1677.), koja su optere\xc4\x8dena konceptom da ljudi ne mogu pobje\xc4\x87i svojoj sudbini vlastitim akcijama._NEWLINE_Tre\xc4\x87i veliki dramati\xc4\x8dar iz ovog perioda (uz Corneillea i Racinea), bio je i Jean-Baptiste Poquelin Moli\xc3\xa8re, koji je, za razliku od ove dvojice, bio majstor komedije. I on je bio zainteresiran radom ljudskog srca, idealnim \xc4\x8dlanom dru\xc5\xa1tva i odnosom izme\xc4\x91u razuma i strasti. Moli\xc3\xa8reovi likovi insprirani su licemjerstvom, pretjerano\xc5\xa1\xc4\x87u, ta\xc5\xa1tinom, tiranijom i pohlepom, iako u njegovim djelima, kvalitete koje pobjede na kraju su autenti\xc4\x8dnost, umjerenost i po\xc5\xa1tovanje koje slijedi prirodne planove ili promi\xc4\x87e ljudsku slobodu. U Moli\xc3\xa8reovom remek-djelu Mizantrop (Le misanthrope, 1666.), centralni lik, Alceste, koji vjeruje u apsolutnu istinu i totalno po\xc5\xa1tenje, voli C\xc3\xa9lim\xc3\xa8ne, la\xc5\xbeljivicu i varalicu. Ostali likovi djela predstavljaju to\xc4\x8dke oko serije doga\xc4\x91aja izme\xc4\x91u to dvoje, te djelo istra\xc5\xbeuje stupanj umjerenosti ka kojem bi ljudi trebali te\xc5\xbeiti._NEWLINE_Prelazak na pesimizam koji je vidljiv u Pascalovim i Racineovim djelima popra\xc4\x87en je u jo\xc5\xa1 dva djela iz 1670-ih. U svojim Maksimama (Maximes, 1665. - 1678.), Fran\xc3\xa7ois de La Rochefoucauld iznosi u kratkim, \xc4\x8desto jednore\xc4\x8deni\xc4\x8dnim pogledima, da ljubav prema sebi motivira ve\xc4\x87inu ljudskog pona\xc5\xa1anja, \xc4\x8dak i u onim situacijama u kojima je virtuoznost naoko prisutna. "Ljubav prema pravdi", predla\xc5\xbee La Rochefoucauld, "je u mnogim mu\xc5\xa1karcima samo strah od do\xc5\xbeivljavanja nepravde". Jo\xc5\xa1 jedan pesimist, Marie Madeleine La Fayette, napisala je djelo koje moderni u\xc4\x8denjaci smatraju prvim psiholo\xc5\xa1kim romanom, Princeza Cl\xc3\xa8vesa (La princesse de Cl\xc3\xa8ves , 1678.). Realizam knjige u portretiranju likova odvaja je od ostalih knjiga iz tog perioda. Djelo opisuje dugu borbu Madame de Cl\xc3\xa8ves sa svojim osje\xc4\x87ajima prema Monsieur de Nemoursu, borbu stvorenu iz navodno pravednog vjerovanja da ljubav ne traje, te da je zbog toga nije vrijedno ni osje\xc4\x87ati._NEWLINE_Taj rastu\xc4\x87i pesimizam o ljudskoj prirodi i ljudskoj sudbini povezan je sa strujom skepticizma koji se razvio u XVII. stolje\xc4\x87u me\xc4\x91u liberalima. Predstavnik tog skepticizma bio je Th\xc3\xa9ophile de Viau, koji je iz Pariza protjeran dvaput zbog ateizma i nedoli\xc4\x8dnog \xc5\xbeivota. Njegove Le Parnasse satyrique (1622.) zanemaruju moralne i seksualne kodove, i mnoge njegove pjesme, kao i od njegovog kolege liberala Marc-Antoinea de G\xc3\xa9rard Saint-Amanta, protive se religioznim doktrinama i dru\xc5\xa1tvenim moralnim konvencijama. Liberali su otvorili put kriti\xc4\x8dnom i uptinom Voltaireu i enciklopedistima sljede\xc4\x87eg stolje\xc4\x87a tako \xc5\xa1to su prenijeli kriti\xc4\x8dni duh i oslanjanje na logi\xc4\x8dni duh renesanse._NEWLINE_Mo\xc5\xbeda je elegantni skepticizam Louisa de Rouvroya, koji je svoj \xc5\xbeivot proveo na Versaillesu, bio najbolji svjedok pesimizma 1600-ih . Njegovi Memoari (tiskani 1829.) iznose \xc4\x8distu sliku licemjerstva, okrutnosti i korupcije koja je bila zla istina ispod dra\xc5\xbeesnih iluzija na kraju le grand si\xc3\xa8clea. _NEWLINE_Prema kraju XVII. stolje\xc4\x87a, Sukob anti\xc4\x8dkih i modernih (Querelle des anciens et des modernes) podijelio je autore u dva kampa po kriteriju kome se koji kamp divio: anti\xc4\x8dkim ili tada\xc5\xa1njim autorima. "Moderni" kao Charles Perrault i Bernard Le Bovier de Fontenelle dr\xc5\xbeali su da su njihovi suvremenici predstavljali zrelost ljudskog intelekta. Vjerovali su da su ljudska misao i kultura uznapredovali i da su tada\xc5\xa1nji intelektualci  prevazi\xc5\xa1li one iz anti\xc4\x8dkih vremena. "Anti\xc4\x8dari" su vjerovali da su rimska i gr\xc4\x8dka kultura jo\xc5\xa1 uvijek superiorne i da predstavljaju cilj ka kojem bi tada\xc5\xa1nji pisci i intelektualci trebali te\xc5\xbeiti.\n_START_SECTION_\n18. stolje\xc4\x87e (Prosvjetiteljstvo)\n_START_PARAGRAPH_\nEuropa je u XVIII. stolje\xc4\x87u do\xc5\xbeivjela preporod u obliku prosvjetiteljstva. Taj period intelektualne znati\xc5\xbeelje i eksperimentiranja je baziran na dugotrajnoj sudbini u mo\xc4\x87i ljudskog razuma kako bi otkrili misterije prirode i dru\xc5\xa1tva. Jedna manifestacija je bila \xc4\x8dvrsto vjerovanje o ljudskom napredovanju kroz znanstveni napredak. \xc5\xbdelja za pobolj\xc5\xa1anjem generalnog ljudskog stanja kroz toleranciju, slobodu i jednakost je iznijeta od strane francuskih pisaca-mislioca znanih kao les philosophes (filozofi). Svoju pa\xc5\xbenju su vi\xc5\xa1e posvetili korisnim razmi\xc5\xa1ljanjima  nego apstraktnim mislima i spekulacijama. Najambiciozniji projekt tog stolje\xc4\x87a je bio i nejreprezentativniji tog na\xc4\x8dina razmi\xc5\xa1ljanja. Taj projekt je bilo tiskanje Enciklopedije (Encyclop\xc3\xa9die, 1751. - 1772.) u 35 svezaka s dodacima iz 1776. i 1777. i indeksom iz 1780. Taj projekt vodila su dvojica pisca-mislioca koji se smatraju za\xc4\x8detnicima prosvjetiteljstva - Denis Diderot i Jean d\'Alembert. Specifi\xc4\x8dno dizajnirana da bude prakti\xc4\x8dka i korisna, Enciklopedija je ujedinila napredna mi\xc5\xa1ljenja tog vremena o filozofiji, politici, religiji i drugim temama. Tako\xc4\x91er je obra\xc4\x91ivala i manje va\xc5\xbenije teme u \xc4\x8dlancima o temama kao \xc5\xa1to su parade i izrada satova, ali i o prakti\xc4\x8dnim temama politi\xc4\x8dke ekonomije i gra\xc4\x91anskom pravu._NEWLINE_Jedan od rezultata novootkrivene intelektualne energije u Francuskoj je bilo preispitivanje autoriteta u svakom smislu, uklju\xc4\x8duju\xc4\x87i i apsolutnu monarhiju. Tijekom zadnjih godina vladavine Luja XIV., koji je preminuo 1715. godine, i perioda kada je Luj XV. preuzeo prijestolje 1723., Francuska je bila u krizi. Taj period je obilje\xc5\xbeen sukobom izme\xc4\x91u francuskog kralja i pape, prohibicijom jansenista iz  Port Royala, revokacjiom edikta iz Nantesa koja je rezultirala novim progonima protestanata i pove\xc4\x87anom patnjom ni\xc5\xbeih stale\xc5\xbea. Politi\xc4\x8dki nered i slabljenje plemi\xc4\x87ke mo\xc4\x87i kao posljedica omogu\xc4\x87ili su ja\xc4\x8danje sumnji u trenutnu vladu i kulturu. Kulminacija ovih sumnji je Francuska revolucija koja je izbila na kraju XVIII. stolje\xc4\x87a._NEWLINE_Promjene u francuskom dru\xc5\xa1tvu reflektirane su promjenama u francuskim literatnim pogledima. Ba\xc5\xa1 kada je dru\xc5\xa1tvo po\xc4\x8delo biti inspirirano sverastu\xc4\x87im srednjim stale\xc5\xbeom (bur\xc5\xbeoazijom), tradicionalna literarna hijerarhija promijenjena je u skladu s novim formama. Roman i kratka pri\xc4\x8da, koji su postali popuralni kod bur\xc5\xbeoazije, postajali su sve va\xc5\xbeniji. Svi va\xc5\xbeni filozofi tog doba - Charles de Montesquieu, Jean Jacques Rousseau, Voltaire i Denis Diderot - pisali su i fikciju, ali i nefikcijske eseje o raznim temama. Dijelili su \xc4\x8dvrsto vjedoranje u kori\xc5\xa1tenje razuma i znanstvenih metoda za izvo\xc4\x91enje zaklju\xc4\x8daka iz zapa\xc5\xbeanja, proces koji zapa\xc5\xbeatelja dovodi od obi\xc4\x8dnih \xc4\x8dinjenica do va\xc5\xbenih zakona. Ovi mislioci su tako\xc4\x91er vjerovali u popularizaciju ideja me\xc4\x91u narodom kako bi promovirali napredak i pobolj\xc5\xa1ali dru\xc5\xa1tvo i indicidualni \xc5\xbeivot. Kako bi podr\xc5\xbeali ove misli, ti filozofi su bili naprijateljski orijentirani prema mislima baziranim na autoritetu, predrasudama, fanaticizmu, preznovjerju i pretpostavci da jedan princip mo\xc5\xbee objasniti sve._NEWLINE_Charles de Montesquieu je vjerojatno najpoznatiji po svom djelu Duh zakona (De l\'esprit des lois, 1748.), koje je ujedno i prvo veliko sjelo politi\xc4\x8dke sociologije. U djelu on istra\xc5\xbeuje tri glavna tipa vlade (republika, monarhija i despotizam) i tvrdi da postoji veza izme\xc4\x91u klime, geografije i generalnih uvjeta jednog podru\xc4\x8dja i oblika vlade koji tu vlada. Njegovo knji\xc5\xbeevno remek-djelo su Perzijska pisma (Les lettres persanes, 1721.), niz fiktivnih pisama koje izmjenjuju dva Perzijanca koji borave u Parizu sa svojim prijateljima iz Perzije. Charles de Montesquieu je koristio ba\xc5\xa1 tu tehniku kako bi satirizirao tada\xc5\xa1nje francusko dru\xc5\xa1tvo i institucije, pa \xc4\x8dak i samog kralja. Teme o posjetiteljima iz drugih zemalja, europskim posjetiteljima u drugim zemljama, pa \xc4\x8dak i o posjetiteljima iz svemira bile su popularne u XVIII. stolje\xc4\x87u i iznosile su interes tog vremena u razlici izme\xc4\x91u kultura._NEWLINE_Voltaire je ve\xc4\x87 kao mladi\xc4\x87 iskusio kulturalne razlike kada je zbog sukoba s jednom uglednom francuskom obitelji na tri godine boravio u Engleskoj. Bio je imperisoniran engleskom konstitucionalnom monarhijom, te engleskim liberalizmom i tolerancijom. U svojim Filozofskim pismima (Lettres philosophique, 1734.), Voltaire je hvalio i divio se engleskim institucijama i obi\xc4\x8dajima, dok je napadao francuske. Voltaire je tako\xc4\x91er znan i po svojim napadima na religiju, te je zbog toga \xc4\x8desto nazivan deistom (osobom koja vjeruje da je Bog stvorio svijet i njegove prirodne zakone, no da ne igra nikakvu ulogu u daljnjem funkcioniranju svijeta). To vjerovanje iznio je u svom literarnom remek-djelu, filozofskoj pri\xc4\x8di Candide (1759.), koja govori o velikim nesre\xc4\x87ama na svijetu u ime religije. _NEWLINE_Voltaire je stvorio novi \xc5\xbeanr pi\xc5\xa1u\xc4\x87i svoje filozofke pri\xc4\x8de, a i njegov suvremenik Denis Diderot je tako\xc4\x91er eksperimentirao s knji\xc5\xbeevnim formama. Najsuptilniji mislioc od svih prosvjetitelja, Denis Diderot napisao je epistolarni roman (roman napisan kao niz pisama), nazvan Redovnica (La religieuse, 1760.). Ovo djelo vidiljivo reprezentira i kritizira \xc5\xbeivot u samostanu. _NEWLINE_Diderotov Rameauov ne\xc4\x87ak (Neveu de rameau, 1761. - 1774.) slijedi neuobi\xc4\x8dajenu formu dijaloga. Dva govornika, moi (ja) i lui (on), predstavljaju Diderota i ne\xc4\x87aka slavnog francuskog skladatelja Jeana Philippea Rameaua. Knjiga obuhva\xc4\x87a diskontinuitet, nepredvidivost i fragmentaciju \xc5\xbeivota i misli. Fatalist Jacques i njegov gospodar (Jacques le fataliste, 1796.) je roman napisan kao serija dijaloga izme\xc4\x91u autora-pripovjeda\xc4\x8da i \xc4\x8dita\xc4\x8da, a u ovom slu\xc4\x8daju, izme\xc4\x91u Jacquesa i njegovog gospodara. Ova knjiga se bavi problemom slobode, fatalizma i odnosa izme\xc4\x91u ovo dvoje. U svojim djelima Diderot se izmjenjuje izme\xc4\x91u straha da \xc4\x87e osje\xc4\x87aji potpuno preuzeti kontrolu nad ljudskim radnjama i sigurnosti da je \xc4\x8disti razum sam po sebi slijep i nezainetesiran. Priroda odnosa izme\xc4\x91u ljudskog srca u glave preokupirala je mnoge mislioce toga doba._NEWLINE_Jean Jacques Rousseau je tako\xc4\x91er bio zaokupljen ljudskim sentimentom i intelektom, no generalno se protivio kriti\xc4\x8dkom i ateisti\xc4\x8dkom pogledu filozofa i njihovom vjerovanju u materijalni napredak. Rousseau je vjerovao u Boga, mislio je da je ljudska priroda dobra, no da ju je dru\xc5\xa1tvo korumpiralo, te je propovjedao o povratku prirodi i jednostavnom \xc5\xbeivotu. Njegov Dru\xc5\xa1tveni ugovor (Le contrat social, 1762.) pomogao je u davanju filozofske baze za Francusku revoluciju. U ovom djelu on predla\xc5\xbee pravo jednakosti i slobode za svakog individualca i demokratsku vladu._NEWLINE_Kao i filozofi, i Rousseau je pisao romane. Njegova Nova Heloiza ili Julija (La nouvelle H\xc3\xa9lo\xc3\xafse, 1761.), du\xc5\xbei epistolarni roman, dramatizira borbu izme\xc4\x91u likova Saint-Preux i Heloize, koji \xc5\xbeive pod istim krovom kao i Heloizin suprug, da svoju strastvenu ljubav pretvore u platonsko prijateljstvo. Roma je bio enormno uspje\xc5\xa1an, pogotvo me\xc4\x91u vi\xc5\xa1im stale\xc5\xbeima, koji su bili dirnuti frustriranom stra\xc5\xa1\xc4\x87u i osje\xc4\x87ajima likova. U njegovim autobiografskim Ispovijestima (Confessions, 1781.), Rousseau opisuje borbu s vlastitim osje\xc4\x87ajima i njegovu do\xc5\xbeivotnu borbu da za\xc5\xa1titi, njeguje i izrazi svoj vlastiti genij. Rousseauva djela imala su velik utjecaj na romantisti\xc4\x8dki pokret koji se razvio na po\xc4\x8detku XIX. stolje\xc4\x87a._NEWLINE_Djela koja su napisali Alain-Ren\xc3\xa9 Lesage, Pierre Carlet de Marivaux i Abb\xc3\xa9 Pr\xc3\xa9vost otvorila su nove mogu\xc4\x87nosti za roman. Lesageov Gil Blas (1715. - 1735.), koji govori o sje\xc4\x87anjima starog \xc5\xa1panjolskog varalice, je bio rani i utjecajni realisti\xc4\x8dki roman. Ostala realisti\xc4\x8dka fikcija iz tog doba uklju\xc4\x8duje i Marivauxov Mariannein \xc5\xbeivot (La vie de Marianne, 1731. - 1741.) i Pr\xc3\xa9vostov Manon Lescaut (1731.). Roman XIX. stolje\xc4\x87a mnogo je dugovao svom prethodniku iz XVIII. stolje\xc4\x87a._NEWLINE_Pri kraju stolje\xc4\x87a, tiskan je epistolarni roman Pierrea Choderlosa de Laclosa nazvan Les liaisons dangereuses (1782.). Bila je to domi\xc5\xa1ljata, skandalozna pri\xc4\x8da o korumpiranoj aristokraciji spremnoj za pad. Pierre Augustin Caron de Beaumarchais je jako sli\xc4\x8dnu pi\xc4\x8du pokazao u svojoj drami Figarov pir (Le mariage de Figaro, 1784.) koja govori o sluzi pametnijom nego njezin gospodar, \xc5\xa1to simbolizira pad starog re\xc5\xbeima u tada\xc5\xa1njoj Francuskoj. Najpoznatiji liri\xc4\x8dar iz XVIII. stolje\xc4\x87a bio je Andr\xc3\xa9 Ch\xc3\xa9nier, a njegova sudbina je postala simbol te\xc5\xa1kog \xc5\xbeivota pjesnika tijekom Francuske revolucije. Ch\xc3\xa9nier je u po\xc4\x8detku hvalio ranu revoluciju, no nakon \xc5\xa1to je po\xc4\x8deo kritizirati njezino nasilje, osu\xc4\x91en je na smrt giljotinom.\n_START_SECTION_\n19. stolje\xc4\x87e\n_START_PARAGRAPH_\nPovijest Francuske u XIX. stolje\xc4\x87u prikazuje povijest dr\xc5\xbeave koja se bori s posljedicama revolucije. Dvje republike, nekoliko revolucija i coups d\'\xc3\xa9tata, carstva Napoleona I. i Napoleona III., te obnova monarhije su doga\xc4\x91aji koji su uslje\xc4\x91ivali tijekom tog perioda bez kakvog reda s izmjenom mnogih vo\xc4\x91a, ideologija i politi\xc4\x8dkih filozofija. Sli\xc4\x8dno tome, francuska kji\xc5\xbeevna povijest XIX. stolje\xc4\x87a nastojala je zamjenti klasicizam XVII. i XVIII. stolje\xc4\x87a i njegove emfaze o redu, razumu i \xc4\x8disto\xc4\x87i. Romantizam, realizam, naturalizam, Le Parnasse i simbolizam su koncepti i pravci koji su dominirali u XIX. stolje\xc4\x87u. Roman je nastavio dominirati u XIX. stolje\xc4\x87u, te je proizveo neka od najve\xc4\x87ih remek-djela francuske knji\xc5\xbeevnosti. Roman su sa\xc4\x8dinjavali preeminentni demokratski \xc5\xbeanr, dokumentiraju\xc4\x87i detalj i \xc4\x8dinjenice prije nego generalni i univerzalni principi koje su nalagali filozofi XVIII. stolje\xc4\x87a. Oslobo\xc4\x91en hijerarhije starog re\xc5\xbeima, roman XIX. stolje\xc4\x87a mogao je izraziti distinktivnost individualca. Pisci su sve vi\xc5\xa1e portretirali protagonise iz razli\xc4\x8ditih stale\xc5\xbea, \xc4\x8dak i iz onih najni\xc5\xbeih.\n_START_SECTION_\nRomantizam\n_START_PARAGRAPH_\nRomantizam, prvi od knji\xc5\xbeevnih pokreta XIX. stolje\xc4\x87a, je propagirao zahtjev za slobodu u politi\xc4\x8dkoj sferi. Romantizam je pridavao va\xc5\xbenost ulozi imaginacije i subjektivnom pristupu kreativnosti, zajedno sa slobodom misli i govora. U svojim uvodnicima, manifestima i \xc4\x8dlancima romanti\xc4\x8dari su \xc5\xbeeljeli ukinu\xc4\x87e pravila postavljenih jo\xc5\xa1 u XVII. stolje\xc4\x87u od strane Acad\xc3\xa9mie fran\xc3\xa7aise. Protivili su se bilo kakvim restrikcijama koje su politi\xc4\x8dke i kulturne sile stavljale na umjetnika pojedinca._NEWLINE_Francuski romantizam zapo\xc4\x8deo je s Knji\xc5\xbeevnosti (De la litt\xc3\xa9rature , 1800.), djelom koje je napisala Anne Louise Germaine de Sta\xc3\xabl. Ovo izdanje kritike upoznalo je francuske \xc4\x8ditatelje s razvojem romantizma u drugim europskim dr\xc5\xbeava, pogotovo u Engleskoj i Njema\xc4\x8dkoj. Madame de Sta\xc3\xabl je definiera romantizam kao odbijanje klasicizma, te predla\xc5\xbee liriku - pjesni\xc4\x8dki i emocionalni izraz entuzijazma - kao glavnu karakteristiku romantizma. _NEWLINE_Fran\xc3\xa7ois-Ren\xc3\xa9 de Chateaubriand je po mnogima smatran prvim pravim francuskim romanti\xc4\x8darom. Njegove novele Atala (1801.) i Ren\xc3\xa9 (1802.) opisuju lutanja neumorivog mladog plemi\xc4\x87a. Ren\xc3\xa9ova nejasna melankonija, \xc5\xbeelja i nezadovoljstvo portretiraju generalnu situaciju u Francuskoj nakon revolucije, kada se mlada generacija na\xc5\xa1la bez ideja i vo\xc4\x91e. U Ren\xc3\xa9u glavni lik pronalazi svoja vlastita rapolo\xc5\xbeenja, strasti i neumorivost reflekitrana u prirodi. Kori\xc5\xa1tenje prirode kao ogledala ljudskih osje\xc4\x87aja postalo je putokaz romantizma. _NEWLINE_Grupa znana kao Romanti\xc4\x8darska \xc5\xa1kola zapo\xc4\x8dela je s radom 1823. u literarnom salonu Charlesa Nodiera, s \xc4\x8dsetim posjetima od strane \xc4\x8detiri najve\xc4\x87a fracuska romanti\xc4\x8dara, a oni su Victor Hugo, Alfred de Vigny, Alfred de Musset i Alphonse de Lamartine. Svi ti pisci su intenzivno iskazivali svoje osje\xc4\x87aje i zabrinutost zbog ljudskog odnosa prema prirodi i svemiru. _NEWLINE_U svojoj pjesmi Le Lac (1820.), na primjer, de Lamartine se dogovara s jezerom Bourget da ponovno dobije svoja sje\xc4\x87anja i osje\xc4\x87aje od svoje ranije ljubavne afere s tog mjesta. Ovakva projekcija ljudskih osje\xc4\x87aja kroz intimnu prirodu znana je kao romanti\xc4\x8dna pateti\xc4\x8dna varka. _NEWLINE_Kazali\xc5\xa1te je, za razliku od ostalih grana, bila valika bojni\xc5\xa1nica u prelasku na romantizam. Victor Hugo je bio vo\xc4\x91a onih dramati\xc4\x8dara koji su se protivili mnogim pravilima koje je klasicizam postavio kazali\xc5\xa1tu. Uvod u Hugovu dramu Cromwell (1827.) objasnio je i podrupro novi duh u umjetnosti, mole\xc4\x87i za "slobodu umjetnosti od despotizma sistema pravila i kodova". Premijera Hugove drame Hernani (1830.) je \xc4\x8desto zvana i bitka za Hernani (la bataille d\'Hernani) zbog tu\xc4\x8dnjave koja je izbila izme\xc4\x91u onih koji su podr\xc5\xbeavali dramu i kriti\xc4\x8dara kojima se drama nije svidjela. _NEWLINE_Od ostalih istaknutijih romanti\xc4\x8darskih drama treba spomenuti Stendhalovu Racine i Shakespeare (Racine et Shakespeare, 1823., 1825.), Henrika III. i njegov dvor (Henri III et s cour, 1829.) Alexandra Dumasa starijeg i de Vignyevu verziju Otela (1829.)._NEWLINE_Povijesni roman koji se bavio francuskom povje\xc5\xa1\xc4\x87u bio je posebno popularan u to vrijeme. Pojam couleur locale (lokalna boja) odnosio se na kori\xc5\xa1tenje distinktivnih detalja u radnji, opisu likova, a ponajvi\xc5\xa1e u opisu obi\xc4\x8daja, doga\xc4\x91anja i predmeta kako bi se osigurala povijesna to\xc4\x8dnost. _NEWLINE_Ma\xc4\x91u bolje povijesne romane iz tog perioda ubrajaju se Hugovi Jadnici (Les mis\xc3\xa9rables, 1862.) i Zvonar crkve Notre-Dame (Notre Dame de Paris, 1831.), Tri mu\xc5\xa1ketira (Les trois mousquetaires, 1844.) Alexandra Dumasa starijeg i de Vignyev roman Cinq-Mars (1826.)._NEWLINE_Hugovi Jadnici portretiraju tada suvremeno francusko dru\xc5\xa1tvo, dok njegov Zvonar crkve Notre-Dame govori o \xc5\xbeivotu u Srednjem vijeku, a i Dumasov i de Vignyev roman svoju radnju smje\xc5\xa1taju u XVII. stolje\xc4\x87e.\n_START_SECTION_\nRealizam\n_START_PARAGRAPH_\n\xc5\xbdelja za to\xc4\x8dnim i detaljnim opisom postala je glavni element realizma, knji\xc5\xbeevnog pravca koji je uslijedio nakon romantizma u francuskoj knji\xc5\xbeevnosti. Potraga za znanstvenom to\xc4\x8dno\xc5\xa1\xc4\x87u, koja se pojavila ve\xc4\x87 u romantizmu, reflektirala je \xc5\xbeelju za primirjem izme\xc4\x91u znanstvenih metoda i otkri\xc4\x8da tog perioda. Ta potraga mo\xc5\xbee se vidjeti ve\xc4\x87 tijekom 1830-ih u Stendhalovom romanu Crveno i crno (Le rouge et le noir, 1831.), ali i u Balzacovim romanima Eug\xc3\xa9nie Grandet (1833.) i \xc4\x8ci\xc4\x8da Goriot (Le P\xc3\xa8re Goriot, 1834.). Balzac je tvrdio sociolo\xc5\xa1ku vrijednost svojih djela u uvodu svog remek-djela Ljudska komedija (La com\xc3\xa9die humaine, izdavana od 1842. do 1848.). Ljudska komedija je zbirka od oko 90 romana i pri\xc4\x8da koja detaljno opisuje razli\xc4\x8ditost francuskog dru\xc5\xa1tva u prvoj polovici XIX. stolje\xc4\x87a. Balzac je bio prvi veliki romanipisac koji je ba\xc5\xa1 detaljno opisao \xc5\xbeivot svojih fiktivnih likova._NEWLINE_Realizam je dominirao francuskom knji\xc5\xbeevnosti ve\xc4\x87 na polovici stolje\xc4\x87a. Zbirka eseja Realizam (Le r\xc3\xa9alisme, 1857.) od Champfleurya se smatra manifestom realizma, no Gustave Flaubert je od mnogih realista smatran ocem tog pokreta. Njegov precizni pristup knji\xc5\xbeevnosti najbolje se vidi u Gospo\xc4\x91i Bovary (Madame Bovary, 1857.), koja opisuje tragi\xc4\x8dni \xc5\xbeivot \xc5\xbeene \xc4\x8dija se monotona svakodnevnica brutalno skuobljava s njezinim romanti\xc4\x8dnim snovima. Flaubertov izra\xc5\xbeeni cilj je da sakrije bilo kakve tragove autora, isto kao \xc5\xa1to je i smatrao da Bog nije prisutan u prirodi. \xc4\x8citatelj susre\xc4\x87e likove koji su zapanjuju\xc4\x87e mediokretski i stupidni, no nikakav ih pripovjeda\xc4\x8d ne osu\xc4\x91uje niti savjetuje \xc4\x8ditatelju kako bih trebalo osuditi. Flaubertov oslonac na objektivu i artikularnom pripovjeda\xc4\x8du kako bi prenio to\xc4\x8dne misli lika, zapo\xc4\x8deo je revoluciju u knji\xc5\xbeevnosti. Sam Flaubert je tu tehniku koristio kako bi pokazao i kritizirao nemogu\xc4\x87nost romantisti\xc4\x8dkog temperamenta da \xc5\xbeivi u realnom svijetu.\n_START_SECTION_\nNaturalizam\n_START_PARAGRAPH_\nIste godine kada je iza\xc5\xa1la Gospo\xc4\x91a Bovary, Hippolyte Taine je izdao svoje djelo Klasi\xc4\x8dni francuski filozofi XIX: stolje\xc4\x87a (Les philosophes classiques du XIXe si\xc3\xa8cle en France). U tom djelu on je postavio plan za aplikaciju znanstvenih metoda za prou\xc4\x8davanje ljudske prirode i povijesti. Taine je uveli\xc4\x8davao va\xc5\xbenost formativnih utjecaja kao \xc5\xa1to su la race, le milieu, et le moment (rasa, priroda i trenutak) za ljudski karakter i dru\xc5\xa1tvo. Me\xc4\x91u obo\xc5\xbeavateljima su bili bra\xc4\x87a Edmond i Jules de Goncourt, koji si napravili most izme\xc4\x91u realizma i ekstremnog oblika realizma, naturalizma, koji je uslijedio. Naturalisti su tako\xc4\x91er te\xc5\xbeili ka objektivnom opisu \xc5\xbeivota. Vjerovali su da je ljudsko pona\xc5\xa1anje odre\xc4\x91eno hereditarnim instinktima i emocijama i ekonomskim i socijalnim okru\xc5\xbeenjem, prije nego samom ljudskom voljom. Bra\xc4\x87a Goncourt su rekla da roman treba predstavljati povijest kako se ona mo\xc5\xbeda dogodila i tvrdili su da se fikcija treba dokumentirati jednako kao i povijest, te da treba imati jednaku vrijednost po pitanju istine. Njihov roman Germinie Lacerteux (1864.) je bio najava neturalizma. _NEWLINE_\xc3\x89mile Zola se izdigao kao vo\xc4\x91a naturalizma. Njegova serija Rougon-Macquartovi ili Prirodna i dru\xc5\xa1tvena povijest jedne obitelji pod Drugim carstvom (Les Rougon-Macquart Histoire naturelle et sociale d\'une famille sous le Second Empire, 1871. - 1893.) od 20 romana sadr\xc5\xbei neka od remek-djela naturalizma kao \xc5\xa1to su Jazbina (L\'assomoir, 1877.) i Germinal (1885.). U svojim djelima, Zola primjenjuje znanstvene metode u svojim istra\xc5\xbeivanjima o alkoholizmu, prostituciji, incestu i jadima siroma\xc5\xa1tva. Da bi pisao svoja djela i stvarao svoje likove, Zola je morao posjetiti mjesta gdje se radnja njegovih djela doga\xc4\x91a, dobro promatrati i voditi bilje\xc5\xa1ke. Me\xc4\x91u ostalim istaknutim naturalistima treba spomenuti autore kao \xc5\xa1to su Guy de Maupassant, Alphonse Daudet, Joris-Karl Huysmans i Henry C\xc3\xa9ard. Vrane (Les corbeaux , 1882.), drama Henrija Becquea, smatra se najboljom naturalisti\xc4\x8dkom dramom.\n_START_SECTION_\nLe Parnasse\n_START_PARAGRAPH_\nOdvajanje od romantizma koje je rezultiralo pokretima kao \xc5\xa1to su realizam i naturalizam, izrodilo je i pjesni\xc4\x8dku \xc5\xa1kolu nazvanu Le Parnasse. Ta \xc5\xa1kola je svoje ime preuzela iz imena istoimene gr\xc4\x8dke planine gdje su se Apolon i muze nastanili. Th\xc3\xa9ophile Gautier i Leconte de Lisle se smatraju glavnim utjecajima me\xc4\x91u pokretom. Gautierova teorija o umjetnosti za samu dobrobit umjetnosti i de Lisleova ideja o \xc4\x8distoj umjetnosti anticipiraju revolt \xc4\x8dlanova Le Parnassea protiv emocionalizma romantizma u korist tehni\xc4\x8dke perfekcije i impersonalnog stava. Sljedbenici \xc5\xa1kole Le Parnasse objavili su svoju prisutnost 1866. s izdavanjem novina Le Parnasse contemporain. Njihove pjesme su karakterizirane savr\xc5\xa1enom formom, tehni\xc4\x8dkom briljantno\xc5\xa1\xc4\x87u, te piktoralnim i skulpturalnim slikama koje \xc4\x8desto bude sje\xc4\x87anja iz gr\xc4\x8dko-rimske ili arheolo\xc5\xa1ke povijesti. Me\xc4\x91u istaknutim \xc4\x8danovima Le Parnassea treba spomenuti pjesnike kao \xc5\xa1to su Th\xc3\xa9odore de Banville, Fran\xc3\xa7ois Copp\xc3\xa9e i Jos\xc3\xa9 Mar\xc3\xada Heredia.\n_START_SECTION_\nSimbolizam\n_START_PARAGRAPH_\nNasljednici \xc5\xa1kole Le Parnasse znani su kao simbolisti. Simbolizam je zapo\xc4\x8deo sa zbirkom Romanse bez rije\xc4\x8di (Romances sans paroles , 1874.) Paula Verlainea i zbirkom Faunovo poslijepodne (L\'apr\xc3\xa8s-midi d\'un faune, 1876.) St\xc3\xa9phanea Mallarm\xc3\xa9a. Simbolisti su radije \xc5\xbeeljeli pobuditi nego opisivati. Kako bi to izveli, koristili su teku\xc4\x87u i glazbenu versifikaciju, impresije, intuicije i senzacije. Simbol nije imao ulogu da simbolizira ideju, stvar, osobu ili mjesto, nego da u razli\xc4\x8ditim \xc4\x8ditateljima pobudi razli\xc4\x8dite asocijacije. _NEWLINE_Mo\xc5\xbeda i najve\xc4\x87i simbolist bio je Arthur Rimbaud, koji je sve svoje pjesme napisao do svoje 19. godine. Njegova poema Pijani brod (Le bateau ivre, 1871., koju je napisao sa 16 godina, uspore\xc4\x91uje kaoti\xc4\x8dno stanje ljudskog duha s brodom kojeg je oluja izbacila na otvoreno more, daleko od kopna. Rimbaudovo kori\xc5\xa1tenje bizarnih slika i njegovo odva\xc5\xbeno eksperimentiranje s jezikom uvelike je utjecalo na kasnije generacije francuskih pjesnika, pogotovo na nadrealiste iz 1920-ih i 1930-ih. _NEWLINE_U ostale isteknute simboliste spadaju Jules Laforgue, Henri de R\xc3\xa9gnier, Jean Mor\xc3\xa9as, Tristan Corbi\xc3\xa8re i Jean Marie Mathias Philippe Auguste Villiers de l\'Isle-Adam. Belgijski pjesnici Emile Verhaeren i Maurice Maeterlinck (koji je dobio i Nobelovu nagradu), tako\xc4\x91er su va\xc5\xbeni simbolisti, kao \xc5\xa1to su i dva emri\xc4\x8dka emigranta u Francuskoj Francis Vi\xc3\xa9l\xc3\xa9-Griffin i Stuart Merrill._NEWLINE_Iako se Charles Baudelaire smatra vo\xc4\x91om simbolisti\xc4\x8dkog pokreta, njegovo pjesni\xc4\x8dko remek-djelo Cvjetovi zla (Les fleurs du mal , 1857.) ostaje neklasificirano. Misterij prirodnog svijeta, \xc5\xbeelja za dalekim, tema ennui (nervoza zbog bezna\xc4\x8dajnosti) i velika strast u ovom djelu podsje\xc4\x87a na romantizam. Baudelaireova savr\xc5\xa1ena forma, klasi\xc4\x8dna versifikacija i briljantne piktoralne slike asociraju na pjesni\xc4\x8dku \xc5\xa1kolu Le Parnasse. On je duboko utjecao na simboliste kroz njegov koncept i kori\xc5\xa1tenje les correspondancesa (podudarnosti) izme\xc4\x91u boja, mirisa i zvukova ovog svjeta, i njeihove podudarnosti s drugim svjetom. Tako\xc4\x91er je zapam\xc4\x87en zbog svoje emfaze na muzikalnost poezije._NEWLINE_Unato\xc4\x8d mnogim inovacijama pri kraju XIX. stolje\xc4\x87a, segment populacije okretao se prema ranijim periodima. U svom romanu Iskorijenjeni (Les d\xc3\xa9racin\xc3\xa9s, 1897.), Maurice Barr\xc3\xa8s je predlo\xc5\xbeio da rje\xc5\xa1enje bezna\xc4\x8dajnosti koju je osje\xc4\x87ao velik dio francuske mladosti bude povratak njihovim rodnim krajevima gdje su se mogli stopiti s njihovim obi\xc4\x8dajima, tradicijama i povijesti. U romanu \xc3\x80 rebours (1884.), Jorisa Karla Huysmana, glavni junak, Des Esseintes, je jedini pre\xc5\xbeivjeli iz velike i izmorene plemi\xc4\x87ke loze. On se bori protiv svoje oslabljuju\xc4\x87e dosade vode\xc4\x87i \xc5\xbeivot sistemati\xc4\x8dno suprotan tada\xc5\xa1njem modernom \xc5\xbeivotu demokratske horde. Kao \xc5\xa1to je pokazano na dva prethodna primjera, Francuska je i u XIX. stolje\xc4\x87u bila progonjena od strane starog re\xc5\xbeima.\n_START_SECTION_\nBelle Epoque\n_START_PARAGRAPH_\nPrije perioda pesimizma koji je zavladao Francuskom ve\xc4\x87 tijekom 1920-ih, u Francuskoj je vladao period optimizma. Po\xc4\x8detne godine XX. stolje\xc4\x87a, prije Prvog svjetskog rata, znane su u Francuskoj kao belle epoque (lijepa epoha) jer su obuhva\xc4\x87ale period ekonomske sigurnosti i napretka. Izumi kao \xc5\xa1to su telefon, automobil, avion i kinematograf ubrzali su i uzdigli moderni \xc5\xbeivot. Poeme Guillaumea Apollinairea opisuju taj sretni period. Iznio je neukus dru\xc5\xa1tva prema stilovima kao \xc5\xa1to su naturalizam, te entuzijazam dru\xc5\xa1tva prema novom i uzbudljivom Eiffelovom tornju, kubizmu, te veselim svjetima kabareta i glazbenih dvorana. Sam Apollinaire je radio odva\xc5\xbene eksperimente sa stilom i formom, eliminiraju\xc4\x87i punktaciju i izjedna\xc4\x8davaju\xc4\x87i naoko nepovezane slike._NEWLINE_Neki knji\xc5\xbeenici su i dalje slijedili forme iz XIX. stolje\xc4\x87a, naro\xc4\x8dito dramati\xc4\x8dari Edmond Rostand (drama Cyrano de Bergerac) i Jules Renard, no mnogi drugi su slijedili Apollinairea i stvarali nove forme. Ekstravagandna farsa Kralja Ubua (Ubu roi, 1896.) Alfreda Jarrya i visoko poeti\xc4\x8dne i gusto skupljene drame Paula Claudela izazvale su konvencije drame. Roman Lutalica (Le grand meaulnes, 1913.) Alaina-Fourniera je poeti\xc4\x8dno i misteriozno odbijanje limitacija koje su realisti i naturalisti postavili ljudskoj ma\xc5\xa1ti. Sli\xc4\x8dno tome, filozof Henri Bergson je odbio naturalisti\xc4\x8dki pogled da je ljudska sudbina oblikovana predodre\xc4\x91enim faktorima i predlo\xc5\xbeio je da ljudi imaju slobodnu volju i neograni\xc4\x8denu kreativnu energiju.\n_START_SECTION_\nDadaizam i nadrealizam\n_START_PARAGRAPH_\nGlavni \xc4\x8dlanci: Dadaizam, Nadrealizam_NEWLINE__NEWLINE_Naokn po\xc4\x8detka Prvog svjetskog rata mnogi francuski knji\xc5\xbeenici pobjegli su u neutralnu \xc5\xa0vicarsku. U Z\xc3\xbcrichu su, pod vodstvom Tristana Tzare, osnovali pokret znan kao dadaizam. Godine 1920., nakon zavr\xc5\xa1etka do tada najdestruktivnijeg rata, dadaisti su Pariz u\xc4\x8dinili svojim sredi\xc5\xa1tem. Iako je dada dje\xc4\x8dji izraz da igra\xc4\x8dku konja, Tzara je rije\xc4\x8d slu\xc4\x8dajno odabrao, \xc4\x8ditaju\xc4\x87i rje\xc4\x8dnik, kao ime za novi pokret. Dadaistima je besmisleno ime pokreta predstavljalo napad koji su zapo\xc4\x8deli na razum. Njihov slogan: "Plus rien, rien, RIEN, RIEN, RIEN" ("Ni\xc5\xa1ta vi\xc5\xa1e, ni\xc5\xa1ta, ni\xc5\xa1ta, NI\xc5\xa0TA, NI\xc5\xa0TA, NI\xc5\xa0TA"), reflektira njihov nihilizam, ili nedostatak povjerenja u bilo \xc5\xa1to. Taj pogled na svijet izrodio se iz besmislenog pokolja tijekom rata._NEWLINE_Dadaizam je doveo do nadrealizma, pokreta koji se pojavio tijekom 1920-ih. Nadrealizam je u po\xc4\x8detku vodio Andr\xc3\xa9 Breton, a uklju\xc4\x8divao je pjesnike kao \xc5\xa1to su Paul \xc3\x89luard i Louis Aragon. Nadrealisti su vjerovali da iznad na\xc5\xa1e postoji jo\xc5\xa1 jedna realnost i oni su tu svoju iracionalnu nadrealnost \xc5\xbeeljeli izraziti u svojim djelima korz sredstva kao \xc5\xa1to su automatsko pisanje, u kojem su pisali koje god rije\xc4\x8di su im pale na pamet. Duboko pod utjecajem ideja Sigmunda Freuda, oca psihoanalize, poku\xc5\xa1ali su dotaknuti nesvjesnu misao kroz slike snova i slobodan tok svjesne misli. Nadrealsiti su se uvelike razlikovali od "anga\xc5\xbeiranih" pisaca tog vremena koji su svoja djela iskoristili kako bi prikazali odanost svrsi. Me\xc4\x91u te pisce spadaju Maurice Barr\xc3\xa8s, koji je izdao svoje poglede o mnogim politi\xc4\x8dkim problemima, Charles P\xc3\xa9guy, koji je bio posve\xc4\x87en pitanju dru\xc5\xa1tvene pravde, Andr\xc3\xa9 Gide, koji je postao zainteresiran za komunizam i Sidonie Gabrielle Colette, koja je feministi\xc4\x8dke poglede iznosila u romanima kao \xc5\xa1to su Vagabundo (La vagabonde, 1910.) i Ch\xc3\xa9ri (1920.). Ve\xc4\x87 do 1938., nadrealisti\xc4\x8dki pokrezt po\xc4\x8deo je pucati. Jednu granu i dalje je dovio Andr\xc3\xa9 Breton, koji je postao komunist, a drugu je vodio Philippe Soupault, koji nije vjerovao ni u jedan drugi smisao osim umjetnosti.\n_START_SECTION_\nIzme\xc4\x91u dva rata\n_START_PARAGRAPH_\nI izme\xc4\x91u dva Svjetska rata, roman je ostao dominantni literarni \xc5\xbeanr. Sidonie Gabrielle Colette, Jean Cocteau, Raymond Radiguet, Fran\xc3\xa7ois Mauriac i drugi su pisali romane sli\xc4\x8dne tradicionalnim psiholo\xc5\xa1kim romanima Marie Madeleine La Fayette. No, zbivala se i znatna eksperimentacija, dijelom utjecana rastu\xc4\x87im utjecajem kina. \xc4\x8cetiri najve\xc4\x87a romana tog perioda bili su radikalni eksperimenti. _NEWLINE_Roman Andr\xc3\xa9a Gidea Krivotvoritelji novca (Les faux-monnayeurs, 1926.) izaziva samu mogu\xc4\x87nost kori\xc5\xa1tenja sveznaju\xc4\x87eg pripovjeda\xc4\x8da ili pisanja tradicionalnog romana u tada kompleksnim vremenima. Gideova knjiga imala je znatan utjecaj na nouveau roman  (novi roman) koji se razvio tijekom 1950-ih. _NEWLINE_Drugi od \xc4\x8detiri romana je roman Louisa-Ferdinanda C\xc3\xa9linea Putovanje nakraj no\xc4\x87i (Voyage au bout de la nuit, 1932.), koji govori o C\xc3\xa9lineovim vlastitim iskustvima kao vojnik u Prvom svjetskom ratu, lije\xc4\x8dnik u Parizu i putnik u SAD i Afriku. Narativni glas koristi nasilan, no svakodnevan govor kako bi osudio nepravde i patnje obi\xc4\x8dnog \xc4\x8dovjeka na svijetu. _NEWLINE_\xc5\xbdivot ljudski (La condition humaine, 1933.) Andr\xc3\xa9a Malrauxa je tre\xc4\x87i od \xc4\x8detiri velika francuska romana iz me\xc4\x91uratnog perioda. Radnja se doga\xc4\x91a tijekom jednog ustanka u Kini tijekom 1920-ih i stvara novi tip junaka, revolucionarnog avanturista upletenog u patnje zlostavljanih._NEWLINE_Fasciniran filmom, Malraux je adaptirao svoj roman Nada (L\'espoir, 1937.), koji govori o njegovim vlastitim iskustvima tijekom \xc5\xa0panjolskog gra\xc4\x91anskog rata, na film. Oba Malrauxova djela bave se borbom individualca da trijumfira nad sudbinom. _NEWLINE_Najve\xc4\x87i od ta \xc4\x8detiri djela, ujedno i jedan od najve\xc4\x87ih u Europi, je ciklus U potrazi za izgubljenim vremenom (\xc3\x80 la recherche du temps perdu, 1913. - 1927.) Marcela Prousta._NEWLINE_U sedam dijelova svog remek-djela, Proust je istra\xc5\xbeio dubine ljudske psihe, podsvjesnih motivacija i iracionalnosti ljudskog pona\xc5\xa1anja, pogotovo u ljubavi. Povijesni i sociolo\xc5\xa1ki interes djela proizlazi iz njegovog jasnog portretiranja Francuske prije i poslije Prvog svjetskog rata. Umjetni\xc4\x8dki interes djela le\xc5\xbei u Proustovoj tvrdnji da osvoji vrijeme i smrtnost kroz sje\xc4\x87anja koje pokrivaju povr\xc5\xa1inu nevolonterno i kroz umjetnost. _NEWLINE_Vrijeme je zabilje\xc5\xbeeno u pojmovima sli\xc4\x8dnim teorijama Henrija Bergsona: u konstantnoj promjeni, tako da i doga\xc4\x91aji iz pro\xc5\xa1losti i iz sada\xc5\xa1njosti imaju jednaku realnost._NEWLINE_Teatar izme\xc4\x91u dva rata karakteriziran je povratkom na anti\xc4\x8dke mitove, jer su dramati\xc4\x8dari vidjeli univerzalne i bezvremenske vrijednosti i istine koje kontriraju nihilizmu njihovog vlastitog vremena. Najpoznatiji primjeri o\xc5\xbeivljavanja mita su Cocteauova verzija pri\xc4\x8de o Edipu predstavljena u Infernalnom stroju (La machine infernal, 1934.) i Tigru na vratima (La guerre de Troie n\'aura pas lieu, 1935.) Jeana Giraudouxa. Taj trend se nastavio i nakon Drugog svjetskog rata, s grupom dramati\xc4\x8dara koje je Jean-Paul Sartre nazvao "krivotvoritelji mitova". Me\xc4\x91u te dramati\xc4\x8dare spadali su Jean Anouilh, Albert Camus i sam Sartre.\n_START_SECTION_\nEgzistencijalizam\n_START_PARAGRAPH_\nVeliki dio francuske knji\xc5\xbeevnosti poslije Drugog svjetskog rata je bila reakcija njema\xc4\x8dkoj okupaciji Francuske tijekom rata. Djela autora koji si kolaborirali ili simpatizirali Nijemce tijekom rata - uklju\xc4\x8duju\xc4\x87i i C\xc3\xa9linea, Drieu La Rochellea, i Roberta Brasillacha - su ignorirana. No mnogi knji\xc5\xbeevnici koji su sudjelovali u pokretu otpora su nakon oslobo\xc4\x91enja smatrani herojima. Me\xc4\x91u njima su se istakli Jean-Paul Sartre, Andr\xc3\xa9 Malraux, Simone de Beauvoir, Ren\xc3\xa9 Char i pogotovo Albert Camus. Za ove knji\xc5\xbeevnike, iskustvo okupacije probudilo je ideju o apsurdnosti ljudske egzistencije. U isto to vrijeme, otpor i kolaboracija, i su\xc4\x91enja kolaboratorima nakon oslobo\xc4\x91enja, emfazirali su ideju da je svatko osobno odgovoran za svoja djela. Te\xc5\xa1ka pozicija u kojoj su se ljudi na\xc5\xa1li tijekom i nakon rata je istra\xc5\xbeivana u filozofiji znanoj kao egzistencijalizam._NEWLINE_Ma\xc4\x91u istaknutim djelima egzistencijalizma treba spomenuti Camusov roman Stranac (L\'\xc3\xa9tranger, 1942.), Sartreovo remek-djelo Mu\xc4\x8dnina (La Naus\xc3\xa9e, 1938.) i roman Simone de Beauvoir L\'invit\xc3\xa9e (1943.). _NEWLINE_Camus, Sartre i de Beauvori su nastavili dominirati romanom i teatrom i nakon rata.\n_START_SECTION_\nOstali poslijeratni \xc5\xbeanrovi\n_START_PARAGRAPH_\nMnogi pjesnici poslijeratnog perioda duboko su utjecani nadrealisti\xc4\x8dnim pokretom, te su ve\xc4\x87inom bili i njegovi \xc4\x8dlanovi. Me\xc4\x91u njih ubrajamo i pjesnike \xc3\x89luarda, Chara, Henria Michauxa, Raymonda Queneaua i Francisa Pongea. Svaki taj pjesnik je bio distinktivan, te oni dijele samo koncept poezije kao sredstvo za istra\xc5\xbeivanje misterija svjeta i samoga sebe. Ve\xc4\x87 na sredini, ali i na kraju XX. stolje\xc4\x87a moderna poezija u Francuskoj (kao i drugim zemljama), je postala sve vi\xc5\xa1e opskurnija, osobnija i nerazumljivija. _NEWLINE_Najzna\xc4\x8dajniji poslijeratni razvoj u teatru do\xc5\xa1ao je tijekom 1950-ih, a znan je kao th\xc3\xa9\xc3\xa2tre de l\xe2\x80\x99absurde  (teatar apsurda). Apsurdne drame ukazuju na neadekvatnost jezika u kominukaciji i odsutnost zna\xc4\x8daja u svakodnevnom \xc5\xbeivotu. Kako bi ovo potkrijepili, apsurdisti koriste kontradiktorne, pa \xc4\x8dak i zamijenjive likove, nelogi\xc4\x8dan i nestalan razvoj radnje, te parodiraju konvencije teatra. \xc4\x86elava pjeva\xc4\x8dica (La Cantatrice chauve, 1950.) Eug\xc3\xa8nea Ionescoa i U o\xc4\x8dekivanju Godota (En attendant Godot, 1952.) Samuela Becketta predstavljaju remek-djela teatra apsurda. Me\xc4\x91u ostale autore iz ovog pokreta spadaju i Arthur Adamov, Jacques Audiberti, Jean Genet i Jean Tardieu._NEWLINE_Termin nouveau roman  (novi roman) odnosi se na seriju romana napisanih tijekom 1950-ih. _NEWLINE_Me\xc4\x91u glavnim karakteristikama isti\xc4\x8du se fragmentacija radnje, kronologije i likova, kori\xc5\xa1tenje inovativne narativne tehnike, zamagljivanje granica izme\xc4\x91u poezije, drame i romana i kori\xc5\xa1tenje teme nekomunikativnosti jezika. _NEWLINE_Me\xc4\x91u remek-djela novog romana spadaju Beckettov Molloy (1952.), Moderato cantibile (1958.) Marguerite Duras, Planetarij (Le plan\xc3\xa9tarium, 1959.) Nathalie Sarraute, Robbe-Grilletova Ljubomora (La jalousie, 1957.), La modification, 1957.) Michela Butora i Flandrijska cesta (La route des Flandres, 1960.) Nobelovca Claudea Simona._NEWLINE_Svi, i moderna francuska poezija, i teatar apsurda, i novi roman, imaju jednu zajedni\xc4\x8dku karakteristiku: duboki skepticizam, \xc4\x8dak i pesimizam o poznavanju "realnosti", pogotovo kroz kori\xc5\xa1tenje jezika. Prema tome, knji\xc5\xbeevnost XX. stolje\xc4\x87a se uvelike kretala ka ti\xc5\xa1ini. _NEWLINE_Teatar apsurda je, u svom izazivanju tradicionalnih dramskih formi i emfaziranju neadekvatnosti jezika, je ostavio jako malo alternativa za budu\xc4\x87nost, dok je novi roman odlu\xc4\x8dio stati na put tome da roman bude sredstvo prepri\xc4\x8davanja. _NEWLINE_Raymond Queneau je vodio pokrez koji se protivio tom zastoju napretka zvan kao Ouilpo. _NEWLINE_Ouilpo je predlagao da striktna forma i pravila (\xc4\x8desto matemati\xc4\x8dka) primjene na knji\xc5\xbeevnost, da se sva kreativnost \xc5\xbertvuje u korist kalkulacije, te da knji\xc5\xbeenost postane neka vrsta intelektualne igre.\n_START_SECTION_\nKnji\xc5\xbeevna kritika\n_START_PARAGRAPH_\nKriza u knji\xc5\xbeevnosti, koja je postala evidentna tijekom 1960-ih, rezultirala je krizom za one koji su ju prou\xc4\x8davali. Prve bitke s la nouvelle critique  (nova kritika) zapo\xc4\x8dele su s konfrontacijom izme\xc4\x91u akademske ili sveu\xc4\x8dili\xc5\xa1ne kritike, \xc4\x8diji je glavni predstavnik bio Raymond Picard, i Nove kritike, koju je u po\xc4\x8detku vodio Roland Barthes. Kod razumijevanja i interpretiranja teksova, sveu\xc4\x8dili\xc5\xa1na je kritika davala va\xc5\xbenost biografskim, povijesnim, kulturalnim i knji\xc5\xbeevnim podacima. No, Nova kritika je koristila metode i konceptualne sheme iz lingvistike i dru\xc5\xa1tvenih znanosti (antropologija, sociologija, psihologija) kako bi prou\xc4\x8davala tekstove. _NEWLINE_Knji\xc5\xbeevna kritika je onda pro\xc5\xa1la kroz niz pokreta i filozofija kako bi iskoristila knji\xc5\xbeevnost za istra\xc5\xbeivanje svijeta na nov na\xc4\x8din. Me\xc4\x91u te pokrete i filozofije spadaju: strukturalizam, poststrukturalizam, semiotika, feministi\xc4\x8dka teorija i tako zvana queer teorija. Na neki na\xc4\x8din su vo\xc4\x91e osvih pokreta - Roland Barthes, Jacques Derrida, Michel Foucault, Jacques Lacan i Julia Kristeva - zamjenili kreativne pisce pro\xc5\xa1lih stolje\xc4\x87a kao prominentne knji\xc5\xbeevne figure u Francuskoj.\n_START_SECTION_\nSuvremena knji\xc5\xbeevnost\n_START_PARAGRAPH_\nUnato\xc4\x8d nestabilnom i pesimisti\xc4\x8dnom pogledu koji se nalazi u intelektualnom dru\xc5\xa1tvu, francuski \xc4\x8ditatelji i dalje vole pro\xc4\x8ditati dobar roman, time osiguravaju\xc4\x87i traju\xc4\x87u vitalnost francuske knji\xc5\xbeevnosti. Stendhal je postao popularniji nego ikad. Roman Marguerite Duras, Ljubavnik (L\'Amant, 1984.), prodan je u vi\xc5\xa1e od 1,5 milijuna primjeraka u samo 18 mjeseci i preveden je na vi\xc5\xa1e od 20 jezika. Tournierov roman Le roi des aulnes  (1972.) je smatran modernim remek-djelom , a \xc4\x8ditateljstvo je jako dobro prihvatilo Diega i Friedu (Diego et Frieda, 1993.) i ostale romane Jean-Mariea Gustavea Le Cl\xc3\xa9zioa, te roman Patricka Modiana Vestiaire de l\'enfance  (1989.). Romani kasnog XX. stolje\xc4\x87a karakterizirani su povratkom na tradicionalnu naraciju, aluzijama na druga djela, fokusiranjem na problem identiteta u postmodernom svijetu, te govori o temama multikulturalnosti i ekologije. No, oni jo\xc5\xa1 uvijek dodaju nove elemente i probleme nastavljaju\xc4\x87i dodavati ono \xc5\xa1to Francuzi cijene jo\xc5\xa1 od 685. - zanimljivu i smislenu pri\xc4\x8du.'