b'\n_START_ARTICLE_\nGuano\n_START_PARAGRAPH_\nGuano ili gvano (\xc5\xa1pa. guano, iz ke\xc4\x8duanskoga huanu - izmet) je zemljasta ili tvrda masa koja uglavnom nastaje raspadanjem izmeta i le\xc5\xa1ina uginulih morskih ptica u dodiru sa zrakom i bez kontakta s vodom. Guano nastaje i u pe\xc4\x87inama od izmeta \xc5\xa1i\xc5\xa1mi\xc5\xa1a. Najve\xc4\x87a nalazi\xc5\xa1ta guana su uz obale Ju\xc5\xbene Amerike, posebice \xc4\x8cilea i Perua.\n_START_SECTION_\nPovijest\n_START_PARAGRAPH_\nGuano je visoko u\xc4\x8dinkovito gnojivo zbog izuzetno visokih udjela du\xc5\xa1ika, fosfata i kalija, a guano sadr\xc5\xbei i mikroelemente (posebice \xc5\xbeeljezo i bor) te kalcij, magnezij i sumpor._NEWLINE_Arheolo\xc5\xa1ki dokazi ukazuju na to da su Andski narodi sakupljali guano s malih otoka i lokacija uz pustinjsku obalu Perua. Tako\xc4\x91er, \xc5\xa1panjolski dokumenti iz kolonijalnog doba svjedo\xc4\x8de o tome da je guano ima veliku vrijednost za vladare u Carstvu Inka koji su ograni\xc4\x8davali pristup i smr\xc4\x87u ka\xc5\xbenjavali svaku smetnju pticama. Guanayov vranac (Leucocarbo bougainvillii) je bio najbogatiji i najva\xc5\xbeniji proizvo\xc4\x91a\xc4\x8d guana, dok su druge va\xc5\xbene vrste s obala Perua peruanski pelikan (Pelecanus thagus) i peruanski booby (Sula variegata)._NEWLINE_U studenom 1802., Alexander von Humboldt bio je prvi Europljanin koji se susreo s guanom. Humboldt je guano istra\xc5\xbeivao u peruanskom Callau te su njegovi zapisi zna\xc4\x8dajno doprinijeli poznavanju guana u Europi. Od tada ga se koristi u europskoj poljoprivredi. Sredinom 19. stolje\xc4\x87a guano je za Europu bio va\xc5\xbean uvozni proizvod sa svjetske ekonomske periferije. Zna\xc4\x8dajni uvoznici guana bili su Velika Britanija, Francuska, Belgija, a njema\xc4\x8dka luka Hamburg bila je najve\xc4\x87i uvoznik guana do po\xc4\x8detka Drugog svjetskog rata.Velika ve\xc4\x87ina pti\xc4\x8djeg guana dobivena je iz peruanskih otoka, a velike koli\xc4\x8dine guana su izvezene i s Kariba, atola u sredi\xc5\xa1njem Pacifiku i otoka uz obale Namibije, Omana, Patagonije i Kalifornije. U to vrijeme, na pojedinim otocima je postojao masivan talog guana, u nekim slu\xc4\x8dajevima vi\xc5\xa1i od 50 metara._NEWLINE_Godine 1856. ameri\xc4\x8dki je Kongres donio Zakon o otocima s guanom koji omogu\xc4\x87uje dr\xc5\xbeavljanima SAD-a prela\xc5\xbeenje u posjed otoka na kojima postoje naslage guana. Devet takvih otoka su jo\xc5\xa1 uvijek ameri\xc4\x8dki teritoriji. Kontrola nad eksploatacijom guana imala je va\xc5\xbenu ulogu u \xc5\xa1panjolsko-ju\xc5\xbenoameri\xc4\x8dkom ratu (1864. - 1866.) oko oto\xc4\x8dja Chincha. Oko nalazi\xc5\xa1ta guana (i salitre) vo\xc4\x91en je Pacifi\xc4\x8dki rat (1879. - 1883.)._NEWLINE_Zbog primjene umjetnih gnojiva guano je izgubio na va\xc5\xbenosti. Ipak, danas se guano koristi u organskoj poljoprivredi.'