b'\n_START_ARTICLE_\nGr\xc4\x8dka komedija\n_START_SECTION_\nPodrijetlo i po\xc4\x8deci komedije\n_START_PARAGRAPH_\nPo\xc4\x8detke komedije i najstarije faze njenog razvoja karakteriziraju velike nepoznanice i nedore\xc4\x8denosti, s obzirom na to da ta tema nije bila predmet zna\xc4\x8dajnog interesa ni onda kada je o njoj bilo puno vi\xc5\xa1e dostupnih informacija nego danas. Grci su se rijetko zanimali za antikvarska ispitivanja, te su dugo smatrali da komedija ne zavrje\xc4\x91uje posebnu pa\xc5\xbenju, "jer se prvobitno", ka\xc5\xbee Aristotel, "komedija nije ozbiljno uzimala. Komi\xc4\x8dnim pjesnicima arhont je tek kasno odobrio hor, a njega su ranije \xc4\x8dinili dragovoljci (\xe1\xbc\x90\xce\xb8\xce\xb5\xce\xbb\xce\xbf\xce\xbd\xcf\x84\xce\xb1\xce\xaf). Tek onda kad je komedija dobila odre\xc4\x91ene umjetni\xc4\x8dke oblike, spominju se poznati njeni pjesnici. A tko je uveo maske ili prologe ili pove\xc4\x87ao broj glumaca i drugo, nije poznato". Formalnu definiciju komedije Aristotel ne daje, ali je mo\xc5\xbeda odre\xc4\x91uje kao "opona\xc5\xa1anje onoga \xc5\xa1to je smije\xc5\xa1no" (\xce\xbc\xce\xaf\xce\xbc\xce\xb7\xcf\x83\xce\xb9\xcf\x82 \xcf\x84\xce\xbf\xe1\xbf\xa6 \xce\xb3\xce\xb5\xce\xbb\xce\xbf\xce\xaf\xce\xbf\xcf\x85), odnosno kao "podra\xc5\xbeavanje ni\xc5\xbeih karaktera (\xce\xbc\xce\xaf\xce\xbc\xce\xb7\xcf\x83\xce\xb9\xcf\x82 \xcf\x86\xce\xb1\xcf\x85\xce\xbb\xce\xbf\xcf\x84\xce\xad\xcf\x81\xcf\x89\xce\xbd), ali ne u punom obujmu onoga \xc5\xa1to je lo\xc5\xa1e, nego smije\xc5\xa1nog dijela onog \xc5\xa1to je ru\xc5\xbeno". S druge strane, postavljala se teza i da je Aristotelova formalna definicija komedije danas izgubljena, ali da je morala nalikovati njegovoj definiciji tragedije, tj. da je komediju opisivala kao neku vrstu pro\xc4\x8di\xc5\xa1\xc4\x87enja, tj. katarze (\xce\xba\xce\xac\xce\xb8\xce\xb1\xcf\x81\xcf\x83\xce\xb9\xcf\x82) odre\xc4\x91enih osje\xc4\x87aja putem smijeha i poruge._NEWLINE_Ono \xc5\xa1to je pouzdano jest da je uspon komedije po\xc4\x8deo njenim uklju\xc4\x8denjem u program Dionizijskog festivala. I komedija i tragedija, ka\xc5\xbee Aristotel, postale su od prvobitne improvizacije (\xe1\xbc\x80\xcf\x80\xe1\xbe\xbd \xe1\xbc\x80\xcf\x81\xcf\x87\xe1\xbf\x86\xcf\x82 \xce\xb1\xe1\xbd\x90\xcf\x84\xce\xbf\xcf\x83\xcf\x87\xce\xb5\xce\xb4\xce\xb9\xce\xb1\xcf\x83\xcf\x84\xce\xb9\xce\xba\xe1\xbf\x86\xcf\x82), i to komedija "od onih koji su zapo\xc4\x8dinjali fali\xc4\x8dke pjesme" (\xe1\xbc\x80\xcf\x80\xe1\xbd\xb8 \xcf\x84\xe1\xbf\xb6\xce\xbd \xe1\xbc\x90\xce\xbe\xce\xb1\xcf\x81\xcf\x87\xcf\x8c\xce\xbd\xcf\x84\xcf\x89\xce\xbd \xcf\x84\xe1\xbd\xb0 \xcf\x86\xce\xb1\xce\xbb\xce\xbb\xce\xb9\xce\xba\xce\xac) u veselim povorkama (\xce\xba\xe1\xbf\xb6\xce\xbc\xce\xbf\xcf\x82), koje su na Dionizovim svetkovinama, uprili\xc4\x8denim povodom berbe gro\xc5\xbe\xc4\x91a, iskazivale osje\xc4\x87aje radosti i sre\xc4\x87e, i to tako \xc5\xa1to su i\xc5\xa1le okolo, \xc5\xa1to pje\xc5\xa1ke \xc5\xa1to voze\xc4\x87i se na kolima, nose\xc4\x87i falus kao simbol produktivne mo\xc4\x87i prirode i pjevaju\xc4\x87i razvratne i \xc5\xa1aljive pjesme u \xc4\x8dast Dioniza i njegovih mitskih pratitelja. Uz te su pjesme \xc4\x8desto i\xc5\xa1le grube improvizirane (\xce\xb1\xe1\xbd\x90\xcf\x84\xce\xbf\xcf\x83\xcf\x87\xce\xb5\xce\xb4\xce\xb9\xce\xb1\xcf\x83\xcf\x84\xce\xb9\xce\xba\xce\xae) dosjetke, koje su \xc4\x8dlanovi povorke upu\xc4\x87ivali okolnim promatra\xc4\x8dima, upravo kao \xc5\xa1to hor u Aristofanovim \xc5\xbdabama nakon pjesme upu\xc4\x87ene Jakhu po\xc4\x8dne ismijavati demagoga Arhedema. Na takvo podrijetlo komedije ukazuje i sam naziv \xce\xba\xcf\x89\xce\xbc\xe1\xbf\xb3\xce\xb4\xce\xaf\xce\xb1, koji se mo\xc5\xbee protuma\xc4\x8diti kao "pjesma komosa". Taj se zaklju\xc4\x8dak izvodio iz Aristotelove tvrdnje da se komedija razvila iz fali\xc4\x8dkih pjesama, kao i iz Demostenovog spominjanja "komosa i pjesama komosa" (\xe1\xbd\x81 \xce\xba\xe1\xbf\xb6\xce\xbc\xce\xbf\xcf\x82 \xce\xba\xce\xb1\xe1\xbd\xb6 \xce\xbf\xe1\xbc\xb1 \xce\xba\xcf\x89\xce\xbc\xe1\xbf\xb3\xce\xb4\xce\xbf\xce\xaf). No ve\xc4\x87 u antici postojala su i druk\xc4\x8dija tuma\xc4\x8denja ovog naziva. Megarani su smatrali da je naziv "komedija" povezan s imenicom \xce\xba\xcf\x8e\xce\xbc\xce\xb7 ("seoska pjesma"), pa su to gledi\xc5\xa1te navodili u prilog svojoj tvrdnji da je komedija stvorena u njih, a ne u Atenjana. "Zato i uzimaju Dorani", ka\xc5\xbee Aristotel, "i tragediju i komediju kao svoje tvorevine, a komediju Megarani, i to i ovi ovdje, jer ka\xc5\xbeu da je postala kod njih u doba demokracije, i oni sa Sicilije, jer otuda bija\xc5\xa1e pjesnik Epiharm, koji je mnogo ranije \xc5\xbeivio nego Hionid i Magnet". Ovo tuma\xc4\x8denje prihvatili su i neki stari gramati\xc4\x8dari, npr. Ivan Ceces i nepoznati autor spisa O komediji, koji daje dosta neobi\xc4\x8dan opis podrijetla komedije, ali je ipak zna\xc4\x8dajan zato \xc5\xa1to isti\xc4\x8de osobni napad kao bit komedije: "komedija je u biti neka vrsta javne kritike ljudi" (\xce\xba\xcf\x89\xce\xbc\xe1\xbf\xb3\xce\xb4\xce\xaf\xce\xb1 \xe1\xbc\x90\xcf\x83\xcf\x84\xe1\xbd\xb6\xce\xbd \xe1\xbc\xa1 \xe1\xbc\x90\xce\xbd \xce\xbc\xce\xad\xcf\x83\xe1\xbf\xb3 \xce\xbb\xce\xac\xce\xbf\xcf\x85 \xce\xba\xce\xb1\xcf\x84\xce\xb7\xce\xb3\xce\xbf\xcf\x81\xce\xaf\xce\xb1 \xe1\xbc\xa4\xce\xb3\xce\xbf\xcf\x85\xce\xbd \xce\xb4\xce\xb7\xce\xbc\xce\xbf\xcf\x83\xce\xaf\xce\xb5\xcf\x85\xcf\x83\xce\xb9\xcf\x82), a i u suvremeno doba ta je teorija imala svojih prista\xc5\xa1a._NEWLINE_Aristotel je za\xc4\x8detke komedije vidio u homerskom epu Margit, "jer kako Ilijada i Odiseja stoje prema tragediji, tako on stoji prema komediji". I premda taj ep svakako prikazuje jedan lik sa smije\xc5\xa1ne to\xc4\x8dke gledi\xc5\xa1ta, ipak nalazimo da je komedija neki odre\xc4\x91eniji oblik prvi put poprimila kod Dorana. Kako je navedeno, i Megara u kopnenoj Gr\xc4\x8dkoj i Megara Hiblejska na Siciliji tvrdile su da je komedija nastala u njih, a \xc5\xa1to se ti\xc4\x8de ati\xc4\x8dkog tipa komedije, tvrdnja istamske Megare \xc4\x8dini se bar donekle osnovanom. Ovi su Megarani bili poznati po svom grubom humoru, a i njihovo demokratsko ure\xc4\x91enje, koje je bilo uvedeno dosta rano, naime nakon svrgavanja tiranije po\xc4\x8detkom 6. stolje\xc4\x87a p.n.e., pogodovalo je razvitku komedije u pravom smislu te rije\xc4\x8di. U polisima s aristokratskim ure\xc4\x91enjem impuls za podra\xc5\xbeavanjem smije\xc5\xa1noga i apsurdnoga morao je na\xc4\x87i neki manje neobuzdan na\xc4\x8din izra\xc5\xbeavanja. Tvrdnja Megarana da je komedija od njih potekla, \xc5\xa1to se mo\xc5\xbeda odnosi samo na jampsku komi\xc4\x8dnu tradiciju, javlja se usporedo s tradicijom da je utemeljitelj ati\xc4\x8dke komedije Susarion, za kojeg Parska kronika ka\xc5\xbee da je negdje izme\xc4\x91u 581. i 560. p.n.e. prvi put prikazao komediju u ati\xc4\x8dkoj demi Ikariji, sredi\xc5\xa1tu Dionizovog kulta, i za kojeg kasnija predaja ka\xc5\xbee da je ro\xc4\x91en u jednom selu na podru\xc4\x8dju Megare, odakle se preselio u Ikariju._NEWLINE_Lakedemonjani, koji su voljeli mimeti\xc4\x8dku i glazbenu zabavu, imali su svoje "prikaziva\xc4\x8de" (\xce\xb4\xce\xb5\xce\xb9\xce\xba\xce\xb7\xce\xbb\xce\xb9\xce\xba\xcf\x84\xce\xb1\xce\xaf), \xc4\x8diji su se scenski prikazi izgleda sastojali od travestije likova iz svakodnevnog \xc5\xbeivota, a najomiljeniji su bili kradljivac vo\xc4\x87a i strani ljekarnik, za \xc4\x8dije su prikazivanje imali na repertoaru poseban mimeti\xc4\x8dki ples. Me\xc4\x91u prete\xc4\x8dama komedije nalaze se i "falofori" (\xcf\x86\xce\xb1\xce\xbb\xce\xbb\xcf\x8c\xcf\x86\xce\xbf\xcf\x81\xce\xbf\xce\xb9 = "nosa\xc4\x8di falusa") i "itifali" (\xe1\xbc\xb0\xce\xb8\xcf\x8d\xcf\x86\xce\xb1\xce\xbb\xce\xbb\xce\xbf\xce\xb9 = "podiza\xc4\x8di falusa") u Sikionu, koji su, prema Atenejevim rije\xc4\x8dima, bili isto \xc5\xa1to i spartanski "prikaziva\xc4\x8di" (\xce\xb4\xce\xb5\xce\xb9\xce\xba\xce\xb7\xce\xbb\xce\xb9\xce\xba\xcf\x84\xce\xb1\xce\xaf). Ovdje je u davnini i ditiramb dramatiziran, komos (\xce\xba\xe1\xbf\xb6\xce\xbc\xce\xbf\xcf\x82) je prvi put poprimio vi\xc5\xa1e dramski oblik, a govorilo se i da je bog Dioniz izmislio komediju u Sikionu. "Falofori" nisu nosili maske, ali su svoja lica prekrivali malim vijencima od divljeg tamjana, bodljikare, br\xc5\xa1ljena i ljubi\xc4\x8dice. Nakon \xc5\xa1to bi otpjevali pjesmu u Dionizovu \xc4\x8dast, podsmjehivali su se i rugali nasumi\xc4\x8dno izabranim gledateljima. "Itifali" su, pak, nosili maske koje su predstavljale pijance i ina\xc4\x8de su bili opremljeni kostimom u skladu sa svojom ulogom. Mogu\xc4\x87e je da su vo\xc4\x91e tih "horova" po\xc4\x8dele izgovarati improvizirane jampske stihove, na koje je hor onda odgovarao, \xc5\xa1to je naposljetku predstavljalo za\xc4\x8detak komi\xc4\x8dne dramske radnje. Anteja iz Linda (po\xc4\x8detak 6. stolje\xc4\x87a p.n.e.) sastavljao je takve fali\xc4\x8dke pjesme i sam ih pjevao na \xc4\x8delu hora sastavljenog od "falofora", pa on tako stoji prema komediji kao Arion i njegov ditirampski hor prema tragediji. Takve komade, koje izvode horovi bez glumaca odvojenih od hora i koji imaju vi\xc5\xa1e dramski oblik nego \xc4\x8diste lirske pjesme, neki su ispitiva\xc4\x8di nazvali lirskim komedijama, dok su drugi odbacili mogu\xc4\x87nost da je ikada postojala nekakva lirska tragedija ili komedija koja bi se razlikovala od dramske tragedije i komedije, pa zastupaju tradicionalno stajali\xc5\xa1te da se prije uspona uobi\xc4\x8dajene drame mo\xc5\xbee govoriti samo o ditirambima i fali\xc4\x8dkim pjesmama. Bez obzira na to kako bi se mogli nazvati ovi komadi, koje su izvodili horovi bez glumaca odvojenih od hora i koji su imali vi\xc5\xa1e dramski oblik nego \xc4\x8diste lirske pjesme, to je izgleda bio stupanj koji je u svom razvitku dostigla komedija me\xc4\x91u Megaranima prije nego \xc5\xa1to ju je Susarion prenio u Atiku. Ona se, dakle, razvila iz kombinacije jampskih rugalica i fali\xc4\x8dkih pjesama komosa, upravo kao \xc5\xa1to se tragedija rodila iz spoja rapsodskih recitacija i ditiramba.\n_START_SECTION_\nMegara i Atika\n_START_PARAGRAPH_\nPrema vijestima iz antike, prve korake ka razvoju komedije u Atici na\xc4\x8dinio je Susarion (\xce\xa3\xce\xbf\xcf\x85\xcf\x83\xce\xb1\xcf\x81\xce\xaf\xcf\x89\xce\xbd, 6. stolje\xc4\x87e p.n.e.), za kojeg se u Parskoj kronici ka\xc5\xbee da je u nekoj godini izme\xc4\x91u 581. i 560. p.n.e. p.n.e. (taj je dio natpisa o\xc5\xa1te\xc4\x87en) prvi put prikazao komediju u ati\xc4\x8dkoj demi Ikariji. Prema istom izvoru, tom prilikom uprili\xc4\x8deno je nadmetanje, u kojem su za prvu nagradu bile predvi\xc4\x91ene ko\xc5\xa1ara smokava i amfora vina. Prema jednoj kasnijoj predaji, Susarion je ro\xc4\x91en u selu Tripodisku na podru\xc4\x8dju Megare, odakle se preselio u ati\xc4\x8dku Ikariju. Ikarija, gdje je, prema mitu, Ikarije ugostio Dioniza i nau\xc4\x8dio ga kako se pravi vino, bila je najstarije sredi\xc5\xa1te Dionizovog kulta u Atici i sasvim je mogu\xc4\x87e da su procesije komosa tamo bile uobi\xc4\x8dajene puno prije Susarionovog vremena. Jampske rugalice su ve\xc4\x87 upra\xc5\xbenjavane na Eleusinskim misterijama, bilo u svrhu zabave bilo kao apotropajsko sredstvo, kada je procesija prelazila rijeku Kefis i tu morala pretrpjeti uvrjede. Zbog takvih \xc5\xa1ala i dosjetki, koje su dionizijski komosi dovikivali gledateljima i prolaznicima, nastala je poslovica \xcf\x84\xe1\xbd\xb0 \xe1\xbc\x90\xce\xbe \xe1\xbc\x81\xce\xbc\xce\xac\xce\xbe\xce\xb7\xcf\x82 ("ono s kola [doba\xc4\x8deno]"). Takva vrsta zadirkivanja smatrana je sastavnim dijelom festivala i prakticirala se ne samo na Seoskim Dionizijama, nego i drugog dana Antesterija. Tre\xc4\x87e godine 50. Olimpijade, tj. 578. p.n.e., Susarion je u Ikariji prikazao jednu komediju, koja se, pretpostavlja se, nalazila na onom stupnju razvitka koji je dostignut me\xc4\x91u Megaranima. Ako se i prihvati ta tradicija, nemogu\xc4\x87e je utvrditi od \xc4\x8dega se mogao sastojati Susarionov doprinos daljnjem razvoju komedije. U toj komediji svakako nije moglo biti glumaca odvojenih od komosa ili hora. Hor je sam morao iznijeti ono dramske radnje \xc5\xa1to je u komadu postojalo, jer dotad jo\xc5\xa1 nije bio uveden glumac odvojen od hora. Prema jednom gramati\xc4\x8daru, Susarion je prvi jampskim izvedbama komosa dao pravilan metri\xc4\x8dki oblik. On je bez sumnje umjesto drevnih improvizacija hora i njegovog vo\xc4\x91e uveo plansku kompoziciju, ali je ona i dalje bila op\xc4\x87e naravi, s obzirom na to da je, kako ka\xc5\xbee Aristotel, Krates bio taj koji je prvi "po\xc4\x8deo obra\xc4\x91ivati op\xc4\x87e gradivo i mitove, napustiv\xc5\xa1i jampski pravac" (\xe1\xbc\xa6\xcf\x81\xce\xbe\xce\xb5\xce\xbd \xe1\xbc\x80\xcf\x86\xce\xad\xce\xbc\xce\xb5\xce\xbd\xce\xbf\xcf\x82 \xcf\x84\xe1\xbf\x86\xcf\x82 \xe1\xbc\xb0\xce\xb1\xce\xbc\xce\xb2\xce\xb9\xce\xba\xe1\xbf\x86\xcf\x82 \xe1\xbc\xb0\xce\xb4\xce\xad\xce\xb1\xcf\x82 \xce\xba\xce\xb1\xce\xb8\xcf\x8c\xce\xbb\xce\xbf\xcf\x85 \xcf\x80\xce\xbf\xce\xb9\xce\xb5\xe1\xbf\x96\xce\xbd \xce\xbb\xcf\x8c\xce\xb3\xce\xbf\xcf\x85\xcf\x82 \xce\xba\xce\xb1\xe1\xbd\xb6 \xce\xbc\xcf\x8d\xce\xb8\xce\xbf\xcf\x85\xcf\x82)". Sch\xc3\xb6mann je pretpostavio da se pravilnost koja je uspostavljena za ikarijske horove odnosi na to da je definiran sasvim odre\xc4\x91eni broj osoba koje \xc4\x8dine hor i da je za njega uveden neki op\xc4\x87i plan izvedbe, ali da su pojedinosti prepu\xc5\xa1tene improvizaciji. U nekom se trenutku pri izvedbi horova razvila i natjecateljska sastavnica, te su za nagradu, kako se \xc4\x8dini, davane smokve i vino. Isto tako, \xc4\x8dlanovi hora su svoja lica premazivali vinskim talogom, bilo kako ih ostali ne bi prepoznali, bilo kako bi dobili groteskni izgled. Tako je komedija dobila naziv \xcf\x84\xcf\x81\xcf\x85\xce\xb3\xe1\xbf\xb3\xce\xb4\xce\xaf\xce\xb1 ili talog-pjesma. Drugi su taj naziv povezivali s tim da je kao nagrada davan vr\xc4\x8d mladog vina (\xcf\x84\xcf\x81\xcf\x8d\xce\xbe) ili da su se komi\xc4\x8dne predstave izvodile u sezoni berbe gro\xc5\xbe\xc4\x91a (\xcf\x84\xcf\x81\xcf\x8d\xce\xb3\xce\xb7). S druge strane, Wilamowitz je sugerirao da tzv. megarska komedija u Atici uop\xc4\x87e nije potjecala iz Megare, nego da se radilo o vrsti komedije koju su izumili Atenjani i u njoj se podsmjehivali vulgarnosti i gluposti Megarana, smje\xc5\xa1taju\xc4\x87i radnju u Megaru isto onako kao \xc5\xa1to su Rimljani radnju atelanske igre smje\xc5\xa1tali u grad Atelu. U svakom slu\xc4\x8daju, nema sumnje da je ono \xc5\xa1to zovemo Susarionovom komedijom bilo namijenjeno trenutnoj i kratkotrajnoj zabavi i da vjerojatno nije ni zapisivano: jedini cilj takve komedije bio je izazvati smijeh gledatelja, i ona se najvjerojatnije oslanjala na grubi humor i neobuzdane osobne napade karakteristi\xc4\x8dne za megarsku komediju. No bez obzira na Susarionov eksperiment, \xc4\x8dini se da je za takvu komediju jo\xc5\xa1 bilo prerano u Ateni, mo\xc5\xbeda zato \xc5\xa1to joj je za nju u to doba (polovina 6.stolje\xc4\x87a p.n.e.) nedostajala sastavnica slobode koju donosi demokracija. Prema tome, komedija se u Ateni nije njegovala, mo\xc5\xbeda je \xc4\x8dak bila i obeshrabrivana, i o njoj ne \xc4\x8dujemo ni\xc5\xa1ta idu\xc4\x87ih 80 godina, sve dok ju nisu obnovili Euet, Euksenid i Milo upravo u vrijeme kad je Epiharm za\xc4\x8deo dorsku komediju na Siciliji.\n_START_SECTION_\nSicilijska komedija\n_START_PARAGRAPH_\nEpiharm (\xe1\xbc\x98\xcf\x80\xce\xaf\xcf\x87\xce\xb1\xcf\x81\xce\xbc\xce\xbf\xcf\x82, 6.\xe2\x80\x935. stolje\xc4\x87e p.n.e.), najve\xc4\x87i dorski komediograf, rodio se oko 530. p.n.e. i do\xc5\xbeivio duboku starost od nekih 90 godina. Jo\xc5\xa1 u antici navodili su se razli\xc4\x8diti gradovi kao mogu\xc4\x87a mjesta ro\xc4\x91enja, no prema Diogenu Laertiju, sam Epiharm zabilje\xc5\xbeio je da je u Megaru Hiblejsku na Siciliji do\xc5\xa1ao s otoka Kosa kad mu je bilo samo tri mjeseca, te da se odatle preselio u Siracusu. Do preseljenja u Siracusu mo\xc5\xbeda je do\xc5\xa1lo kad je Megaru Hiblejsku razorio siraku\xc5\xa1ki tiranin Gelon, dakle oko 486. p.n.e.. Na dvoru siraku\xc5\xa1kog tiranina Hijerona I. bio je u kontaktu s drugim velikanima gr\xc4\x8dke knji\xc5\xbeevnosti tog doba, me\xc4\x91u ostalima sa Simonidom, Bakhilidom i Pindarom, kao i s tragi\xc4\x8darem Eshilom, koji je donekle mo\xc5\xbeda utjecao i na Epiharmov dramatur\xc5\xa1ki rad. _NEWLINE_Premda su od Epiharmovog djela danas ostali samo naslovi njegovih komedija i istrgnuti navodi, za razumijevanje Epiharmovog doprinosa razvoju komedije va\xc5\xbena je \xc4\x8dinjenica da je Megara Hiblejska na Siciliji bila dorska kolonija, koju je osnovala Megara na Istmu u kopnenoj Gr\xc4\x8dkoj, dakle polis koji je sebi prisvajao zasluge za izum komedije. Tu komediju, \xc4\x8diji oblik nije definitivno utvr\xc4\x91en, mo\xc5\xbeda je zatekao Epiharm kad je stigao u Megaru Hiblejsku i dao joj novi oblik, zajedno s Formidom. Kako ka\xc5\xbee Aristotel, Epiharm i Formid "stvorili su umjetnost obra\xc4\x91ivanja pri\xc4\x8da" (\xcf\x84\xe1\xbd\xb8 \xce\xbc\xcf\x8d\xce\xb8\xce\xbf\xcf\x85\xcf\x82 \xcf\x80\xce\xbf\xce\xb9\xce\xb5\xe1\xbf\x96\xce\xbd), a te rije\xc4\x8di, prema jednima, zna\xc4\x8de da su njih dvojica stvorili komi\xc4\x8dni zaplet, a prema drugima, da su prvi stvarali komedije s mitolo\xc5\xa1kom tematikom. Ovo drugo tuma\xc4\x8denje \xc4\x8dini se vjerojatnijim, no u svakom slu\xc4\x8daju obje teorije povla\xc4\x8de jasnu razliku izme\xc4\x91u Epiharmove komedije, s jedne strane, i megarske komedije, s druge, koja je, kako se \xc4\x8dini, u osnovi bila flija\xc4\x8dka, anonimna i gruba. Ova je komedija tako u Epiharmovim djelima dobila svoju umjetni\xc4\x8dku obradu u dorskom ambijentu, u gr\xc4\x8dkim kolonijama ju\xc5\xbene Italije i Sicilije._NEWLINE_Epiharm je "bio prvi koji je povezao rasparane dijelove komedije i uveo mnoga pobolj\xc5\xa1anja", ka\xc5\xbee nepoznati autor spisa O komediji (\xce\xbf\xe1\xbd\x97\xcf\x84\xce\xbf\xcf\x82 \xcf\x80\xcf\x81\xe1\xbf\xb6\xcf\x84\xce\xbf\xcf\x82 \xcf\x84\xe1\xbd\xb4\xce\xbd \xce\xba\xcf\x89\xce\xbc\xe1\xbf\xb3\xce\xb4\xce\xaf\xce\xb1\xce\xbd \xce\xb4\xce\xb9\xce\xb5\xcf\x81\xcf\x81\xce\xb9\xce\xbc\xce\xbc\xce\xad\xce\xbd\xce\xb7\xce\xbd \xe1\xbc\x80\xce\xbd\xce\xb5\xce\xba\xcf\x84\xce\xae\xcf\x83\xce\xb1\xcf\x84\xce\xbf \xcf\x80\xce\xbf\xce\xbb\xce\xbb\xe1\xbd\xb0 \xcf\x80\xcf\x81\xce\xbf\xcf\x83\xcf\x86\xce\xb9\xce\xbb\xce\xbf\xcf\x84\xce\xb5\xcf\x87\xce\xbd\xce\xae\xcf\x83\xce\xb1\xcf\x82). On je komi\xc4\x8dnu sastavnicu razvio dijelom u travestiju mitova, a dijelom u crtanje naravi i karaktera, a oba pravca nastavljena su u komedijama Formida i Dinoloha i u mimovima Sofrona i Ksenarha. Mo\xc5\xbeda je arhitekt Demokop Mirila ve\xc4\x87 u doba Hijerona I. u Siracusi izgradio kazali\xc5\xa1te od klesanog kamena, u kojem su, izme\xc4\x91u ostalih, svoje drame mogli prikazivati i Eshil i Epiharm. Zapleti u Epiharmovim komadima te\xc5\xa1ko da su bili zna\xc4\x8dajno razvijeni, ali su zato vjerojatno bili razra\xc4\x91eni domi\xc5\xa1ljati dijalozi i pojedina\xc4\x8dni ske\xc4\x8devi, u kojima su davane travestije mitova i parodije filozofskih misli. Od 36 sa\xc4\x8duvanih naslova ve\xc4\x87ina ukazuje na mitolo\xc5\xa1ku travestiju: Odisej brodolomac, Odisej dezerter, Sirene, Hebina svadba, Busiris itd. U drugoj skupini nalaze se komadi koji obra\xc4\x91uju prizore iz svakodnevnog \xc5\xbeivota: Seljak, Grabe\xc5\xbei, Megaranka, Kobasica, Nada ili Bogatstvo, Veselja ili Otoci itd. Za Epiharma se ponekad govorilo da je prvi na pozornicu izveo lik pijanice (premda se isti izum u Ateni pripisivao Kratesu), kao i da je u Nadi ili Bogatstvu prvi izveo na scenu lik parazita ili mo\xc5\xbeda samo da je prvi uporabio to ime (\xcf\x80\xce\xb1\xcf\x81\xce\xb1\xcf\x83\xe1\xbf\x96\xcf\x84\xce\xbf\xcf\x82) za lik koji \xc4\x87e postati uobi\xc4\x8dajen u kasnijoj komediji._NEWLINE_Za osnovnu razliku izme\xc4\x91u sicilijske i ati\xc4\x8dke komedije uzima se ponekad to \xc5\xa1to Epiharmovi komadi najvjerojatnije nisu imali hor. S druge strane, \xc4\x8dinjenica da se neki naslovi njegovih komada sastoje od imenica u mno\xc5\xbeini (Plesa\xc4\x8di, Trojanci, Tridesetice itd.) sna\xc5\xbeno govori u prilog tvrdnji da neki hor jest postojao, premda su i veli\xc4\x8dina i uloga tog hora mogle biti znatno druk\xc4\x8dije od onih koje \xc4\x87e kasnije biti karakteristi\xc4\x8dne za hor u ati\xc4\x8dkoj komediji. Glumci (mo\xc5\xbeda njih trojica po komadu) imali su fali\xc4\x8dke kostime. Cijeli tekst jedne drame nije bio dulji od 300\xe2\x80\x93400 stihova, a \xc4\x8dini se da se u fragmentima mogu nazrijeti neki tragovi prologa. Pisao je dorskim dijalektom, u trohejskim tetrametrima i anapestima. Osnovna sastavnica komike je parodija, pri \xc4\x8demu parodiranje mitolo\xc5\xa1kih tema ukazuje na blisku vezu sa satirskom igrom i s onim tragedijama u kojima su likovi pomalo vulgarizirani, kao \xc5\xa1to je npr. Euripidova Helena. Premda se za neke Epiharmove drame mogu nazrijeti knji\xc5\xbeevni uzori, ipak je kao najva\xc5\xbenija inspiracija za njegov komediografski rad poslu\xc5\xbeio svakodnevni \xc5\xbeivot, koji je ve\xc4\x87 nadahnuo farsi\xc4\x8dne fija\xc4\x8dke karikature. \xc4\x8cini se da su osobito bili omiljeni prikazi Odiseja kao lukavog lopova i Herakla kao pro\xc5\xbedrljivca, motivi koje \xc4\x87e obra\xc4\x91ivati i ati\xc4\x8dka komedija. Naslovi Formidovih komada (npr. Admet, Alkinoj, Perzej), kao i Dinolohovih (npr. Alteja, Medeja, Telef), ukazuju na nastavak tradicije travestije mitova i mitolo\xc5\xa1kih junaka. Misli se da se razlika izme\xc4\x91u ovih komi\xc4\x8dnih farsi i satirskih drama sastojala od toga \xc5\xa1to su u komediji ismijavani sami bogovi i junaci, dok su u satirskoj igri plemenitiji likovi zadr\xc5\xbeavali svoje dostojanstvo, kao npr. Odisej u Kiklopu. Me\xc4\x91utim, "satirska pjesma uz uzvi\xc5\xa1ene likove junaka ne postavlja ljudsku izopa\xc4\x8denost, nego nedostatak prave humanosti, dok komedija govori o kvarenju civilizirane humanosti"._NEWLINE_Stvarala\xc5\xa1tvo Sofrona (\xce\xa3\xcf\x8e\xcf\x86\xcf\x81\xcf\x89\xce\xbd) cvjetalo je oko 450. p.n.e., dakle nekih pola stolje\xc4\x87a nakon Epiharma. Sofronovi mimi bili su pisani nekom vrstom ritmi\xc4\x8dke proze, u dorskom dijalektu oboga\xc4\x87enom nekim osobitostima pu\xc4\x8dkog govora na Siciliji. I pored odsustva versifikacije, Aristotel u Poetici Sofronove mime ipak svrstava u pjesni\xc5\xa1tvo zbog njihove tematike i stila. Komika je u Sofronovim mimima bila gruba, ali puna sentencioznosti i humora. Naslovi pokazuju njihov karakter: Glasnik, Tunolovac, Starci, Sudionice na Istamskim igrama, \xc5\xbdene koje \xc5\xbeele istjerati bo\xc5\xbeicu Hekatu. Ova dva posljednja mima mo\xc5\xbeda su poslu\xc5\xbeila kao uzor Teokritu za njegove Siraku\xc5\xbeanke ili Adonisovu svetkovinu i \xc4\x8carobnice. Sofron je zapravo dao knji\xc5\xbeevnu formu jednoj vrsti pu\xc4\x8dke lakrdije koju su Grci na Siciliji, i ina\xc4\x8de u antici poznati po vedrom duhu i smislu za humor, od davnina prakticirali na javnim svetkovinama, a koja je po svojoj prirodi dosta nalikovala izvedbama spartanskih prikaziva\xc4\x8da-glumaca (\xce\xb4\xce\xb5\xce\xb9\xce\xba\xce\xb7\xce\xbb\xce\xaf\xce\xba\xcf\x84\xce\xb1\xce\xb9).\n_START_SECTION_\nAti\xc4\x8dka komedija\n_START_PARAGRAPH_\n"Kad god se u \xc4\x8dast Dioniza" \xe2\x80\x95 pi\xc5\xa1e Demosten u 4. stolje\xc4\x87u p.n.e. \xe2\x80\x95 "u Pireju odvijaju povorka i komi\xc4\x8dni i tragi\xc4\x8dni nastupi, na Lenejama povorka i tragi\xc4\x8dni i komi\xc4\x8dni nastupi, na Gradskim Dionizijama povorka, dje\xc4\x8daci, komos i tragi\xc4\x8dni i komi\xc4\x8dni nastupi te povorka i nadmetanje na Targelijama, u te dane nije dopu\xc5\xa1teno du\xc5\xbenicima zaplijeniti ili oduzeti bilo kakvu imovinu, makar su prekora\xc4\x8dili rok otplate". U 4. stolje\xc4\x87u p.n.e. podignut je i natpis s popisom svih dotada\xc5\xa1njih pobjednika na Gradskim (ili Velikim) Dionizijama, koji po\xc4\x8dinje rije\xc4\x8dima: \xe1\xbc\x80\xcf\x86\xe2\x80\x99 \xce\xbf\xe1\xbd\x97 \xcf\x80\xcf\x81\xe1\xbf\xb6]\xcf\x84\xce\xbf\xce\xbd \xce\xba\xe1\xbf\xb6\xce\xbc\xce\xbf\xce\xb9 \xe1\xbc\xa6\xcf\x83\xce\xb1\xce\xbd \xcf\x84\xe1\xbf\xb6[\xce\xb9 \xce\x94\xce\xb9\xce\xbf\xce\xbd\xcf\x8d\xcf\x83\xcf\x89\xce\xb9 ("od kada prvi put komosi bijahu [prire\xc4\x91eni] Dionisu"). Za svaku su godinu upisani pobjednici ovim redom nadmetanja: dje\xc4\x8da\xc4\x8dki hor, mu\xc5\xa1ki hor, komedija, tragedija. Iz ovih se podataka mo\xc5\xbee zaklju\xc4\x8diti da je, bar \xc5\xa1to se ti\xc4\x8de Atene u 4. stolje\xc4\x87u p.n.e., veseli hor odraslih mu\xc5\xa1karaca bio jedna arhai\xc4\x8dna odlika Velikih Dionisija, i sasvim je vjerojatno da se komedija razvila iz nastupa takvih horova. No umjesto pitanja: "kada je komos prvi put razvio dramski karakter?" \xe2\x80\x95 na koje se ne mo\xc5\xbee odgovoriti \xe2\x80\x95 danas znanstvenici tra\xc5\xbee odgovor na pitanje: "u kojim se trenucima u pro\xc5\xa1losti i u kojim se sve mjestima u gr\xc4\x8dkom svijetu mogu prona\xc4\x87i sastojci koji \xc4\x8dine ati\xc4\x8dku komediju?" Sa\xc4\x8duvani komadi stare ati\xc4\x8dke komedije sadr\xc5\xbee dvije razli\xc4\x8dite sastavnice, koje su mo\xc5\xbeda potekle iz sasvim razli\xc4\x8ditih izvora: prvi je kostimirani hor koji se obra\xc4\x87a izravno publici, a drugi su dramske scene za koje je kostim hora neva\xc5\xbean._NEWLINE_Ati\xc4\x8dka komedija tradicionalno se dijeli na staru, srednju i novu komediju. Bilo je i mi\xc5\xa1ljenja da srednja ati\xc4\x8dka komedija ne predstavlja posebnu vrstu i da ju treba pripojiti novoj komediji. Theodor Kock u svom izdanju fragmenata ati\xc4\x8dkih komediografa podijelio je cjelokupnu ati\xc4\x8dku komediju na staru i novu ponudiv\xc5\xa1i nekoliko razloga za odbacivanje srednje kao posebne vrste. Prije svega, srednja komedija izdvaja se kao posebna cjelina tek u Hadrijanovo doba, dok Aristotel, aleksandrijski filolozi, Kvintilijan, Velej Paterkul i Plutarh govore samo o staroj i novoj komediji. Dalje, ka\xc5\xbee Kock, razvitak stare komedije nekada se dijelio na dva vremenska razdoblja, prije i poslije Kratina, ali gramati\xc4\x8dari koji su djelovali u doba Hadrijana smatrali su da radije treba podijeliti novu komediju, jer je njen korpus po obujmu bio neusporedivo ve\xc4\x87i i razvijao se u mnogo duljem vremenskom razdoblju nego korpus djela stare komedije. Osim toga, smatrao je Kock, ne mo\xc5\xbee se povu\xc4\x87i istinska razlika izme\xc4\x91u srednje i nove komedije na na\xc4\x8din na koji se ta razlika mo\xc5\xbee povu\xc4\x87i izme\xc4\x91u stare komedije, s jedne strane, i sve kasnije komedije, s druge strane, u kojoj nema ni parabaze ni lirskih pjesama hora. Napokon, mo\xc5\xbee se dokazati i da se takva razlika ne mo\xc5\xbee povu\xc4\x87i ni kad se radi o tematici: sve teme koje se smatraju karakteristi\xc4\x8dnim za srednju i novu komediju pojavljuju se i u staroj komediji, a politi\xc4\x8dka satira, koja se smatra specifi\xc4\x8dnom odlikom stare komedije, ponekad se, makar u aluzijama, nalazi i u djelima nove komedije.\n_START_SECTION_\nPovijesni pregled\n_START_PARAGRAPH_\nNajraniji nadnevak koji imamo za knji\xc5\xbeevnu povijest komedije jest 486. p.n.e., kad je na atenskim Velikim Dionizijama slu\xc5\xbebeno uvedeno komi\xc4\x8dno dramsko nadmetanje. Pobjedu je tom prilikom odnio pjesnik Hionid (\xce\xa7\xce\xb9\xcf\x89\xce\xbd\xce\xaf\xce\xb4\xce\xb7\xcf\x82 ili \xce\xa7\xce\xb9\xce\xbf\xce\xbd\xce\xaf\xce\xb4\xce\xb7\xcf\x82), "prvak stare komedije", kojega su se kasniji nara\xc5\xa1taji sje\xc4\x87ali zbog malo \xc4\x8dega drugoga. Ako Hionid i Magnet (\xce\x9c\xce\xac\xce\xb3\xce\xbd\xce\xb7\xcf\x82, oko 484.\xe2\x80\x93oko 424. p.n.e.) predstavljaju prvi nara\xc5\xa1taj pjesnika stare ati\xc4\x8dke komedije, na \xc5\xa1to ukazuje Aristotel, onda Kratin i Krates predstavljaju drugi, a Eupolid i Aristofan tre\xc4\x87i i posljednji nara\xc5\xa1taj._NEWLINE_Hionid i Magnet, a s njima i Euet (\xce\x95\xe1\xbd\x90\xce\xad\xcf\x84\xce\xb7\xcf\x82), Euksenid (\xce\x95\xe1\xbd\x90\xce\xbe\xce\xb5\xce\xbd\xce\xaf\xce\xb4\xce\xb7\xcf\x82), Milo (\xce\x9c\xcf\x8d\xce\xbb\xce\xbb\xce\xbf\xcf\x82) i Ekfantid (\xe1\xbc\x98\xce\xba\xcf\x86\xce\xb1\xce\xbd\xcf\x84\xce\xaf\xce\xb4\xce\xb7\xcf\x82), pisali su komade koji su, kako se \xc4\x8dini, u osnovi bili reprodukcija stare megarske farse Susarionove, oblikom svakako razli\xc4\x8diti zbog dodavanja jednog ili vi\xc5\xa1e glumaca odvojenih od hora, vjerojatno po ugledu na napredak na\xc4\x8dinjen u tragediji. No onaj tip ati\xc4\x8dke drame koji je nazvan starom komedijom u u\xc5\xbeem smislu rije\xc4\x8di po\xc4\x8dinje s Kratinom (\xce\x9a\xcf\x81\xce\xb1\xcf\x84\xe1\xbf\x96\xce\xbd\xce\xbf\xcf\x82, oko 519. p.n.e.\xe2\x80\x93oko 421. p.n.e.), koji je za komediju bio ono \xc5\xa1to je za tragediju bio Eshil. Kratin je komediju u\xc4\x8dinio sredstvom za osobni napad na pojedince i za prekoravanje javnih i privatnih poroka suvremenika. Nepoznati autor spisa O komediji pi\xc5\xa1e kako je Kratin onom zabavnom dodao korisno jer je napadao zlo\xc4\x8dince i ka\xc5\xbenjavao ih komedijom kao javnim bi\xc4\x8dem. Svoju kritiku nije \xc4\x8dak ni ubla\xc5\xbeavao dozom razdraganosti i satiri\xc4\x8dnosti, kao Aristofan, ve\xc4\x87 je "svoje prijekore jasno i razgovjetno izru\xc4\x8divao na gole glave prijestupnika". Pod Periklovom demokratskom vladom komedija je lako prona\xc5\xa1la svoje mjesto u dru\xc5\xa1tvu i brzo se razvijala. Kratin je navodno i broj glumaca u komediji normirao na tri. No Krates (\xce\x9a\xcf\x81\xce\xac\xcf\x84\xce\xb7\xcf\x82, polovina 5. stolje\xc4\x87a p.n.e.) bio je onaj koji je prvi "po\xc4\x8deo obra\xc4\x91ivati op\xc4\x87e gradivo i mitove" (\xce\xba\xce\xb1\xce\xb8\xcf\x8c\xce\xbb\xce\xbf\xcf\x85 \xcf\x80\xce\xbf\xce\xb9\xce\xb5\xe1\xbf\x96\xce\xbd \xce\xbb\xcf\x8c\xce\xb3\xce\xbf\xcf\x85\xcf\x82 \xce\xba\xce\xb1\xe1\xbd\xb6 \xce\xbc\xcf\x8d\xce\xb8\xce\xbf\xcf\x85\xcf\x82)", tj. koji je komediju od \xc5\xbeanra koji se ruga pojedincima uzdigao na \xc5\xbeanr op\xc4\x87eg karaktera i zna\xc4\x8daja, u kojem su zapleti dobili pjesni\xc4\x8dku obradu, bilo da su uzeti iz stvarnog \xc5\xbeivota ili iz ma\xc5\xa1te, dok su likovi, \xc4\x8dak i oni zasnovani na suvremenicima, prije bili generalizacije nego \xc5\xa1to su odslikavali konkretne pojedince. "Pjesni\xc5\xa1tvo", ka\xc5\xbee Aristotel, "vi\xc5\xa1e prikazuje ono \xc5\xa1to je op\xc4\x87e (\xcf\x84\xe1\xbd\xb0 \xce\xba\xce\xb1\xce\xb8\xcf\x8c\xce\xbb\xce\xbf\xcf\x85), a povijest ono \xc5\xa1to je pojedina\xc4\x8dno (\xcf\x84\xe1\xbd\xb0 \xce\xba\xce\xb1\xce\xb8\xe1\xbe\xbd \xe1\xbc\x95\xce\xba\xce\xb1\xcf\x83\xcf\x84\xce\xbf\xce\xbd). Kako u sa\xc4\x8duvanim Kratesovim fragmentima nema ni traga osobnih ili politi\xc4\x8dkih napada, mo\xc5\xbee se zaklju\xc4\x8diti da je on stvarao "pitomiju, mirniju i savr\xc5\xa1eniju komediju", odnosno da je za predmet svojih komedija birao teme koje su mu omogu\xc4\x87avale uop\xc4\x87avanje ljudskih karaktera. Premda je Krates bio mla\xc4\x91i suvremenik Kratinov i isprva glumio u njegovim komadima, ipak su Kratinove komedije predstavljale napredak, jer su Kratesovoj univerzalnosti dodale mo\xc4\x87nu osobnu satiru i ozbiljnu politi\xc4\x8dku i dru\xc5\xa1tvenu anga\xc5\xbeiranost, a i jedno i drugo postat \xc4\x87e glavne tematske odlike stare ati\xc4\x8dke komedije kakva je nama poznata. Izgleda da su Krates i Ferekrat, koji se ugledao na njega, po karakteru svojih komada bili bli\xc5\xbei srednjoj nego staroj komediji. _NEWLINE_Stara ati\xc4\x8dka komedija nazvana je komedijom karikature, a to je svakako i bila, ali je bila i vi\xc5\xa1e od toga. Na svom vrhuncu, u djelima Kratina, Hermipa (\xe1\xbc\x9d\xcf\x81\xce\xbc\xce\xb9\xcf\x80\xcf\x80\xce\xbf\xcf\x82), Eupolida (\xce\x95\xe1\xbd\x94\xcf\x80\xce\xbf\xce\xbb\xce\xb9\xcf\x82, oko 446. p.n.e.\xe2\x80\x93oko 411. p.n.e.) i osobito Aristofana (\xe1\xbc\x88\xcf\x81\xce\xb9\xcf\x83\xcf\x84\xce\xbf\xcf\x86\xce\xac\xce\xbd\xce\xb7\xcf\x82, oko 445. p.n.e\xe2\x80\x93oko 385. p.n.e.), ona je prije svega i gotovo u potpunosti politi\xc4\x8dka. Gra\xc4\x91u joj je moglo dati sve \xc5\xa1to je pripadalo politi\xc4\x8dkoj i dru\xc5\xa1tvenoj sferi Atene, a napadala je sve \xc5\xa1to je prijetilo slobodi, vjerskim obi\xc4\x8dajima i tradicionalnim eti\xc4\x8dkim i estetskim obi\xc4\x8dajima. Ta je komedija bila neka vrsta o\xc5\xa1tre kritike javnih i privatnih poroka, u kojoj je komediografima bila data potpuna sloboda govora (\xcf\x80\xce\xb1\xcf\x81\xcf\x81\xce\xb7\xcf\x83\xce\xaf\xce\xb1). Premda nisu bili isklju\xc4\x8deni ni osobni napadi bez ikakvih vi\xc5\xa1ih pretenzija osim trenutne zabave, ipak su naj\xc4\x8de\xc5\xa1\xc4\x87e likovi suvremenika izvo\xc4\x91eni na pozornicu i ismijavani u vezi s nekim politi\xc4\x8dkim ili dru\xc5\xa1tvenim doga\xc4\x91ajem. Zaplet je uvijek postavljen u kontekstu neke suvremene situacije, ali nosi sna\xc5\xbeno istaknutu dozu fantastike. Najraznovrsniji likovi, o\xc5\xbeivljene alegorije i mitolo\xc5\xa1ka bi\xc4\x87a pojavljivala su se na pozornici zajedno s likovima suvremenika (i prepoznatljivih kao takvih) iz stvarnog \xc5\xbeivota. Uz toliku koli\xc4\x8dinu potencijalne gra\xc4\x91e za tematiku i oblik komedija, zamr\xc5\xa1eni su zapleti bili nepotrebni i nisu primjenjivani. Premda je ova vrsta stare komedije bila mogu\xc4\x87a samo u uvjetima demokratskog ure\xc4\x91enja, ipak su njeni pjesnici uglavnom bili neprijateljski raspolo\xc5\xbeeni prema toj istoj demokraciji i prema njenim vo\xc4\x91ama. Neki od najogor\xc4\x8denijih napada na Perikla mogu se na\xc4\x87i upravo u djelima komi\xc4\x8dnih pjesnika, npr. Teleklida (\xce\xa4\xce\xb7\xce\xbb\xce\xb5\xce\xba\xce\xbb\xce\xb5\xce\xaf\xce\xb4\xce\xb7\xcf\x82) i Hermipa. Drugo je pitanje koliki je zapravo bio domet tih napada koji su dolazili s komi\xc4\x8dne pozornice. Sude\xc4\x87i po onome \xc5\xa1to znamo o sudbini nekih od glavnih Aristofanovih meta, utjecaj komediografa na dru\xc5\xa1tveno-politi\xc4\x8dki razvoj Atene nije bio veliki, ako ga je uop\xc4\x87e i bilo: Kleon je izabran za jednog od deset atenskih stratega nedugo nakon \xc5\xa1to su prvu nagradu na Lenejama osvojili Aristofanovi Vitezovi, puni \xc5\xbeestokih napada uperenih upravo prema Kleonu._NEWLINE_Na\xc5\xa1e znanje o staroj komediji i dalje se umnogome oslanja na sa\xc4\x8duvanih jedanaest Aristofanovih komada (od 44, koliko je napisao). Svi Aristofanovi komadi imaju u osnovi isti obrazac: neka revolucionarna ideja, koja treba promijeniti postoje\xc4\x87e stanje koje protagonist vi\xc5\xa1e ne mo\xc5\xbee podnositi, provodi se usprkos svem protivljenju i dovodi se do svojih krajnjih posljedica, koje su za neke dobre, a za neke lo\xc5\xa1e. Kako se satira izla\xc5\xbee u obliku utopije, nevjerojatnost radnje stvara izrazito jak komi\xc4\x8dni u\xc4\x8dinak. Tako u Aharnjanima (\xe1\xbc\x88\xcf\x87\xce\xb1\xcf\x81\xce\xbd\xe1\xbf\x86\xcf\x82, 425. p.n.e.) \xc4\x8dovjek kojem je dozlogrdio rat sklapa separatni mirovni ugovor s Spartom i pridr\xc5\xbeava ga se usprkos svim optu\xc5\xbebama za izdaju te u\xc5\xbeiva blagodati mira, kao \xc5\xa1to su gozbe, neometana trgovina, slavlja i povratak svom imanju. U Vitezovima (\xe1\xbc\xb9\xcf\x80\xcf\x80\xe1\xbf\x86\xcf\x82, 424. p.n.e.) o\xc5\xa1tro se napada vo\xc4\x91a radikalne demokracije Kleon koji je tada bio na vrhuncu mo\xc4\x87i. Oblaci (\xce\x9d\xce\xb5\xcf\x86\xce\xad\xce\xbb\xce\xb1\xce\xb9, 423. p.n.e.) kritiziraju sofisti\xc4\x8dko obrazovanje, predstavljaju\xc4\x87i Sokrata kao karikaturu sofistike i prikazuju\xc4\x87i nadmetanje Pravednog i Krivi\xc4\x8dnog govora, gdje prvi hvali staro i strogo obrazovanje, a drugi dokazuje da nema pravde i da se zakoni mogu kr\xc5\xa1iti. Ose (\xce\xa3\xcf\x86\xe1\xbf\x86\xce\xba\xce\xb5\xcf\x82, 422. p.n.e.) ismijavaju strast Atenjana za parni\xc4\x8denjem prikazuju\xc4\x87i sudski proces protiv psa koji je ukrao sir. Komedija Mir (\xce\x95\xe1\xbc\xb0\xcf\x81\xce\xae\xce\xbd\xce\xb7, 421. p.n.e.) prikazana je nekoliko dana prije Nikijinog mira: jedan seljak odlazi na nebo osloboditi bo\xc5\xbeicu mira koju zarobljenu dr\xc5\xbei bog rata, osloba\xc4\x91a je i donosi za zemlju usprkos protivljenju proizvo\xc4\x91a\xc4\x8da oru\xc5\xbeja. Najduhovitija je komedija Ptice (\xe1\xbd\x8c\xcf\x81\xce\xbd\xce\xb9\xce\xb8\xce\xb5\xcf\x82, 414. pne.) koja parodira politi\xc4\x8dke, socijalne i vjerske planove o pobolj\xc5\xa1anju svijeta: dva Atenjana lete prema pticama i izme\xc4\x91u neba i zemlje osnivaju pti\xc4\x8dji grad, Kukunebograd (\xce\x9d\xce\xb5\xcf\x86\xce\xb5\xce\xbb\xce\xbf\xce\xba\xce\xbf\xce\xba\xce\xba\xcf\x85\xce\xb3\xce\xaf\xce\xb1), odakle \xc4\x87e ptice vladati ljudima i bogovima. \xc5\xbdenska skup\xc5\xa1tina u Tesmoforiju (\xce\x98\xce\xb5\xcf\x83\xce\xbc\xce\xbf\xcf\x86\xce\xbf\xcf\x81\xce\xb9\xce\xac\xce\xb6\xce\xbf\xcf\x85\xcf\x83\xce\xb1\xce\xb9, 411. p.n.e.) parodira suvremene tragi\xc4\x8dne pjesnike, posebno Euripida, kojeg \xc5\xbeene osu\xc4\x91uju na smrt zbog njegove mizoginije. Lizistrata (\xce\x9b\xcf\x85\xcf\x83\xce\xb9\xcf\x83\xcf\x84\xcf\x81\xce\xac\xcf\x84\xce\xb7 = ona koja raspu\xc5\xa1ta vojsku, 411. p.n.e.) prikazana je poslije atenskog poraza kod Siracuse i ima antiratnu tendenciju: \xc5\xbeene zara\xc4\x87enih strana uskra\xc4\x87uju spolne odnose svojim mu\xc5\xbeevima i time ih prisiljavaju na sklapanje mira. \xc5\xbdabe (\xce\x92\xce\xac\xcf\x84\xcf\x81\xce\xb1\xcf\x87\xce\xbf\xce\xb9, 405. p.n.e.) napisane su nakon Euripidove smrti: Dioniz, zabrinut zbog sudbine tragedije, odlazi u Had dovesti na svijet Euripida, a u drugom dijelu komada nadme\xc4\x87u se Eshil i Euripid navodima iz svojih tragedija, gdje pobjedu odnosi Eshil. Komedija \xc5\xbdene u narodnoj skup\xc5\xa1tini (\xe1\xbc\x98\xce\xba\xce\xba\xce\xbb\xce\xb7\xcf\x83\xce\xb9\xce\xac\xce\xb6\xce\xbf\xcf\x85\xcf\x83\xce\xb1\xce\xb9, 392. p.n.e.) ismijava \xc5\xbeene, koje umjesto narodnih demagoga preuzimaju dr\xc5\xbeavnu upravu i uspostavljaju zajedni\xc5\xa1tvo imovine, \xc5\xbeena i mu\xc5\xbeeva: to je jedini eksperiment, ka\xc5\xbee pjesnik, koji Atena jo\xc5\xa1 nije probala. U komediji Pluto (\xce\xa0\xce\xbb\xce\xbf\xe1\xbf\xa6\xcf\x84\xce\xbf\xcf\x82 = Bogatstvo, 388. p.n.e.) \xc5\xbeali se pjesnik na nepravedno raspodijeljeno bogatstvo, a ponajvi\xc5\xa1e je uspjela scena nadmetanja Bogatstva i Siroma\xc5\xa1tva._NEWLINE_Za ovu vrstu komedije karakteristi\xc4\x8dna je, dakle, obrada tema od op\xc4\x87e va\xc5\xbenosti, npr. rat i mir, suvremeno i tradicionalno obrazovanje, pravi\xc4\x8dna i nepravi\xc4\x8dna raspodjela bogatstva, te njihovo transponiranje u svijet obi\xc4\x8dnih ljudi i njihovih obitelji. No politi\xc4\x8dka stara komedija bila je zapravo samo jedna vrsta komedije, koja je do\xc5\xa1la do izra\xc5\xbeaja upravo zahvaljuju\xc4\x87i \xc4\x8dinjenici \xc5\xa1to njoj pripadaju glavni Aristofanovi komadi koji su do\xc5\xa1li do nas. No Aristofan i njegovi suvremenici nisu obra\xc4\x91ivali samo politi\xc4\x8dku tematiku, ve\xc4\x87 i razne druge teme kojima se komedija bavila i prije i nakon njih. Tako se, osim za Kratesa, i za Ferekrata, koji se na njega ugledao, mo\xc5\xbee re\xc4\x87i da po prevladavaju\xc4\x87oj tematici pripada prije srednjoj ili \xc4\x8dak novoj komediji: on, na primjer, u Hironu (\xce\xa7\xce\xb5\xce\xaf\xcf\x81\xcf\x89\xce\xbd) kritizira inovacije u glazbi, u Divljacima (\xe1\xbc\x8c\xce\xb3\xcf\x81\xce\xb9\xce\xbf\xce\xb9) opisuje \xc5\xbeivot van civilizacije, a u Dobrim ljudima (\xe1\xbc\x88\xce\xb3\xce\xb1\xce\xb8\xce\xbf\xce\xaf) napada ekstravagantan \xc5\xbeivot vi\xc5\xa1ih dru\xc5\xa1tvenih slojeva. Mitolo\xc5\xa1ke teme obra\xc4\x91ivao je Kratin u Nemezi (\xce\x9d\xce\xad\xce\xbc\xce\xb5\xcf\x83\xce\xb9\xcf\x82) i Odisejima (\xe1\xbd\x88\xce\xb4\xcf\x85\xcf\x83\xcf\x83\xce\xb5\xe1\xbf\x96\xcf\x82), a knji\xc5\xbeevne u Ljudima sa Serifosa (\xce\xa3\xce\xb5\xcf\x81\xce\xaf\xcf\x86\xce\xb9\xce\xbf\xce\xb9), kao i u komadu Arhilosi (\xe1\xbc\x88\xcf\x81\xcf\x87\xce\xaf\xce\xbb\xce\xbf\xcf\x87\xce\xbf\xce\xb9), u kojem se pojavljuju likovi Homera i Hesioda. Knji\xc5\xbeevnost je i tema Tragi\xc4\x8dnih pjeva\xc4\x8da (\xce\xa4\xcf\x81\xce\xb1\xce\xb3\xe1\xbf\xb3\xce\xb4\xce\xbf\xe1\xbd\xb6) i Muza (\xce\x9c\xce\xbf\xe1\xbf\xa6\xcf\x83\xce\xb1\xce\xb9) komediografa Friniha (\xce\xa6\xcf\x81\xcf\x8d\xce\xbd\xce\xb9\xcf\x87\xce\xbf\xcf\x82), kao i u Aristofanovim \xc5\xbdabama i danas izgubljenom Amfijaraju (\xe1\xbc\x88\xce\xbc\xcf\x86\xce\xb9\xce\xac\xcf\x81\xce\xb1\xce\xbf\xcf\x82). Re\xc5\xa1avanje zagonetki (\xce\xb3\xcf\x81\xe1\xbf\x96\xcf\x86\xce\xbf\xce\xb9), jednu od odlika nove komedije, nalazimo ve\xc4\x87 u Kratinovim Kleobulinama (\xce\x9a\xce\xbb\xce\xb5\xce\xbf\xce\xb2\xce\xbf\xcf\x85\xce\xbb\xe1\xbf\x96\xce\xbd\xce\xb1\xce\xb9). Motiv zlatnog doba obra\xc4\x91uju Teleklid u Amfiktioncima (\xe1\xbc\x88\xce\xbc\xcf\x86\xce\xb9\xce\xba\xcf\x84\xcf\x8d\xce\xbf\xce\xbd\xce\xb5\xcf\x82) i Eupolid u Zlatnom rodu (\xce\xa7\xcf\x81\xcf\x8d\xcf\x83\xce\xbf\xcf\x85\xce\xbd \xce\xb3\xce\xad\xce\xbd\xce\xbf\xcf\x82). Hermip je napisao Ro\xc4\x91enje Atene (\xe1\xbc\x88\xce\xb8\xce\xb7\xce\xbd\xe1\xbe\xb6\xcf\x82 \xce\xb3\xce\xbf\xce\xbd\xce\xb1\xce\xaf), a zna se da su "ro\xc4\x91enja" (\xce\xb3\xce\xbf\xce\xbd\xce\xb1\xe1\xbd\xb6) bila me\xc4\x91u omiljenim motivima srednje komedije. \xc4\x8cak i u Aristofanovom Plutu ne radi se vi\xc5\xa1e o politici ili o knji\xc5\xbeevnost, nego o nejednakoj i nepravednoj raspodjeli bogatstva, svi likovi u tom komadu su generalizacije, a jednu od glavnih uloga igra rob, kao \xc5\xa1to \xc4\x87e biti slu\xc4\x8daj u kasnijoj komediji. A spominje se i Aristofanova komedija Kokal (\xce\x9a\xcf\x8e\xce\xba\xce\xb1\xce\xbb\xce\xbf\xcf\x82), koja sa svojom temom ljubavne intrige i scenom prepoznavanja jasno anticipira neke od glavnih odlika nove ati\xc4\x8dke komedije. _NEWLINE_Mahaffy zamje\xc4\x87uje da pjesnici stare komedije nisu mogli biti tako produktivni kao tragi\xc4\x8dari, jer su svoje zaplete morali izmi\xc5\xa1ljati; s druge strane, budu\xc4\x87i da su ti zapleti ovisili o efemernim ("dnevnopoliti\xc4\x8dkim") doga\xc4\x91ajima, komediografi su morali pisati br\xc5\xbee od tragi\xc4\x8dara. On \xc4\x8dak zamje\xc4\x87uje i neke sli\xc4\x8dnosti izme\xc4\x91u razdoblja stare komedije i Shakespeareovog doba, npr. to da su pisci \xc4\x8desto po\xc4\x8dinjali kao glumci \xe2\x80\x95 pa tako iz nekih anti\xc4\x8dkih vijesti saznajemo da su Krates i Ferekrat tako\xc4\x91er bili glumci, i to suparni\xc4\x8dki nastrojeni jedan prema drugom; zatim da su morali stvarati vrlo brzo te su umjesto novih komada prikazivali i izmijenjene ina\xc4\x8dice starih, pa tako \xc4\x8dujemo o dva izdanja Aristofanovih Oblaka; dalje, autori su se \xc4\x8desto oslanjali na djelo drugih komediografa, \xc5\xa1to je moglo i\xc4\x87i sve do optu\xc5\xbebi za plagijat \xe2\x80\x95 Eupolid, na primjer, optu\xc5\xbeuje Aristofana da je pozajmio od njega za Vitezove, dok Aristofan u kasnijem izdanju Oblaka optu\xc5\xbeuje Eupolida da je za Mariku pozajmio iz njegovih Vitezova, i kona\xc4\x8dno, da su svoje drame prikazivali pod tu\xc4\x91im imenom \xe2\x80\x95 tako je, na primjer, Aristofan \xc4\x8desto prikazivao svoje komade pod imenima kazali\xc5\xa1nih djelatnika Filonida i Kalistrata.\n_START_SECTION_\nKomedija i sloboda\n_START_PARAGRAPH_\nSloboda izra\xc5\xbeavanja koju su pjesnici stare komedije imali u Ateni rasla je i padala s politi\xc4\x8dkom slobodom u tom polisu. \xc5\xa0tovi\xc5\xa1e, ako je vjerovati Ciceronu, postojao je i poseban zakon koji je atenskim komediografima jam\xc4\x8dio neka\xc5\xbenjivost: "U Grka je" \xe2\x80\x95 ka\xc5\xbee Ciceron \xe2\x80\x95 i zakonom bilo dopu\xc5\xa1teno da se u komediji o svakome po imenu ka\xc5\xbee ono \xc5\xa1to se \xc5\xbeeli re\xc4\x87i". No koliki je bio utjecaj komedije na dru\xc5\xa1tvenu i politi\xc4\x8dku stvarnost suvremene Atene i dalje je predmet rasprave. S jedne strane, Platon izgleda nije potcjenjivao utjecaj koji komedija ima na formiranje predstava i zaklju\xc4\x8daka kod "obi\xc4\x8dnog naroda", pa u Obrani Sokratovoj ukazuje na Aristofanove Oblake kao jedan od glavnih izvora informacija o Sokratu za obi\xc4\x8dnog \xc4\x8dovjeka: "To ste i sami gledali u komediji Aristofanovoj" \xe2\x80\x95 ka\xc5\xbee tu Sokrat \xe2\x80\x95 "nekakav Sokrat lebdi ondje i govori da zrakom putuje, i mnoge druge gluposti blebe\xc4\x87e; a od svega toga ja ni\xc5\xa1ta, ni puno ni malo, ne razumijem". S druge strane, atenska publika je 424. p.n.e. dodijelila prvu nagradu Aristofanovim Vitezovima, u kojima je Kleon, tada\xc5\xa1nji neumitni vo\xc4\x91a demokracije, predstavljen kao opaki paflagonski rob, a onda je nekoliko tjedana potom tog istog Kleona izabrala za stratega._NEWLINE_Razdoblje prosperiteta "politi\xc4\x8dke komedije" po\xc4\x8delo je u\xc4\x8dvr\xc5\xa1\xc4\x87ivanjem atenske mo\xc4\x87i nakon perzijskih ratova i zavr\xc5\xa1io se krajem pelopone\xc5\xa1kog rata ili mo\xc5\xbeda ne\xc5\xa1to kasnije, odnosno obuhva\xc4\x87a otprilike razdoblje od 460. p.n.e. do 393. p.n.e. p.n.e. No i u tom se razdoblju ostvarivanje pjesni\xc4\x8dke slobode susretalo s otporima.  U vrijeme arhonta Morihida (440.\xe2\x80\x93439. p.n.e., Periklo je bio jedan od desetorice stratega) donesen je zakon koji je zabranio komediografima ismijavati \xc5\xbeive suvremenike tako \xc5\xa1to bi ih prikazivali na pozornici pod pravim imenom ("zakon protiv spominjanja ljudi po imenu u komediji"). Taj je zakon ostao na snazi dvije godine, da bi bio ukinut u doba arhonta Eutimena (437.\xe2\x80\x93436. p.n.e., Periklo je i dalje na polo\xc5\xbeaju stratega). Drugo ograni\xc4\x8denje, koje je vjerojatno uvedeno otprilike u isto vrijeme, ticalo se zabrane \xc4\x8dlanovima Areopaga, vrhovne sudske instance u Ateni, baviti se pisanjem komedija.  Od 436. p.n.e. politi\xc4\x8dka komedija je nastavila cvjetati, sve dok  nije do\xc5\xa1la pod udar nekog Sirakosija, za koga se sumnjalo da je djelovao na Alkibijadov nagovor. Na prijedlog tog Sirakosija donijet je jedan zakon, vjerojatno 416.\xe2\x80\x93415. p.n.e. p.n.e., "da se nitko ne smije po imenu spominjati u komediji" (\xce\xbc\xe1\xbd\xb4 \xce\xba\xcf\x89\xce\xbc\xe1\xbf\xb3\xce\xb4\xce\xb5\xe1\xbf\x96\xcf\x83\xce\xb8\xce\xb1\xce\xb9 \xe1\xbd\x80\xce\xbd\xce\xbf\xce\xbc\xce\xb1\xcf\x83\xcf\x84\xce\xaf \xcf\x84\xce\xb9\xce\xbd\xce\xb1), no taj zakon nije dugo ostao na snazi. \xc5\xa0to se ti\xc4\x8de navoda da je sli\xc4\x8dan zakon donijet i na prijedlog nekog Antimaha, pokazano je dosta uvjerljivo da je taj zakon najvjerojatnije plod fikcije i da nikada nije postojao. No zato se sa sigurno\xc5\xa1\xc4\x87u mo\xc5\xbee pretpostaviti, premda neposrednih vijesti nemamo, da je oligarhijski prevrat 411. p.n.e. utjecao na slobodu izra\xc5\xbeavanja u komediji. _NEWLINE_Ako je tada i do\xc5\xa1lo do opadanja komediografske djelatnosti, Aristofanove \xc5\xbdabe (406. p.n.e.) i Platonov Kleofont (405. p.n.e.) jasni su pokazatelji njenog o\xc5\xbeivljavanja nakon obnove demokracije. Jednako je sigurno i da je nakon pada Atene i tijekom vladavine tridesetorice tirana komediografska sloboda bila ponovno ograni\xc4\x8dena, ne samo zbog gubitka politi\xc4\x8dke slobode, nego i zbog op\xc4\x87e iscrpljenosti prouzrokovane ratom, koja nije dopu\xc5\xa1tala opremanje i odr\xc5\xbeavanje horova s onom starom rasko\xc5\xa1i. Otvoreno su se postavljala pitanja i o opravdanosti velikih tro\xc5\xa1kova horegije u usporedbi sa sve ve\xc4\x87im tro\xc5\xa1kovima za vojne potrebe. Preprjeke su komediografima znali stvoriti i oni koji su u njihovim komadima bili napadnuti. Kona\xc4\x8dno, na prijedlog ditirampskog pjesnika Kinesije, koji je kao lo\xc5\xa1 umjetnik bio pod stalnim udarom \xc4\x8ditavog niza komediografa, donesen je zakon (mo\xc5\xbeda oko 390. p.n.e.) koji je toliko ograni\xc4\x8dio javne tro\xc5\xa1kove za prikazivanje komedija da se hor morao u potpunosti ukinuti. Na to je komediograf Stratis odgovorio komedijom Kinesija, u kojoj je ovoga nazvao "ubojicom horova" (\xcf\x87\xce\xbf\xcf\x81\xce\xbf\xce\xba\xcf\x84\xcf\x8c\xce\xbd\xce\xbf\xcf\x82). Uskoro potom na prijedlog Agirija donesen je zakon kojim se smanjila i naknada komi\xc4\x8dnim pjesnicima za prikazivanje predstava._NEWLINE_Stara komedija trajala je otprilike od 80. do 94. Olimpijade, tj. od 458. do 404. p.n.e. Od Kratina do Teopompa smjenjuje se niz od 41 pjesnika, od kojih je njih 14 \xc5\xbeivjelo prije Aristofana. Svima njima pripisuje se izme\xc4\x91u vi\xc5\xa1e od 360 komedija. Kasniji Aristofanovi komadi pripadaju prije srednjoj nego staroj komediji. A drevna megarska komedija, koju je navodno unaprijedio neki glumac Meson (\xce\x9c\xce\xb1\xce\xaf\xcf\x83\xcf\x89\xce\xbd) uvo\xc4\x91enjem stalnih likova, neko je vrijeme postojala usporedo s umjetni\xc4\x8dki razvijenijom ati\xc4\x8dkom komedijom, kao \xc5\xa1to je to bio slu\xc4\x8daj i s jampskim zabavama u Siracusi i u starim dorskim polisima kopnene Gr\xc4\x8dke.\n_START_SECTION_\nStruktura stare komedije\n_START_PARAGRAPH_\nStruktura stare ati\xc4\x8dke komedije poznata nam je samo iz tekstova devet sa\xc4\x8duvanih komedija Aristofanovih, koje su sve nastale u razdoblju od 425. do 405. p.n.e. Od djela ostalih pisaca stare komedije sa\xc4\x8duvani su samo oskudni fragmenti. Kompozicija stare ati\xc4\x8dke komedije bila je odre\xc4\x91ena spojem horskih (prete\xc5\xbeno lirskih) elemenata, s jedne, i \xc4\x8disto dramskih elemenata, s druge strane. Hor je, kako se \xc4\x8dini, imao 24 \xc4\x8dlana i mogao se podijeliti na dva poluhora. Kad su ovi nastupali samostalno, izgleda da je horovo\xc4\x91a predvodio prvi poluhor, dok je drugi poluhor imao svojeg, drugog horovo\xc4\x91u. Glumci su nosili kostim, koji je uklju\xc4\x8divao i veliki ko\xc5\xbeni falus oka\xc4\x8den za pojas. Broj glumaca bio je u komediji ograni\xc4\x8den na tri, kao i u razvijenoj tragediji, \xc5\xa1to zna\xc4\x8di da je jedan glumac \xc4\x8desto morao glumiti vi\xc5\xa1e uloga u istoj predstavi._NEWLINE_Osnovni elementi koji su \xc4\x8dinili staru komediju jesu: prolog, paroda, agon, parabaza, epizodne scene, egzoda. Prolog je scena u kojoj se publika obavje\xc5\xa1tava o temi komada. Slijedi paroda, tj. bu\xc4\x8dni ulazak hora na pozornicu, pri \xc4\x8demu pjesmu hora povremeno prekida govor glumaca. Paroda prerasta u agon, tj. u raspravu dvojice glumaca, koji zastupaju oprje\xc4\x8dne stavove i mi\xc5\xa1ljenja, uz sudioni\xc5\xa1tvo hora. Agon ima slo\xc5\xbeenu strukturu. Nakon uvodne pjesme horovo\xc4\x91a poti\xc4\x8de jednog od glumaca govoriti (to je obi\xc4\x8dno onaj koji \xc4\x87e u raspravi biti pobije\xc4\x91en). Prvi glumac iznosi svoje argumente, pri \xc4\x8demu ga upadicama mogu prekidati njegov protivnik, drugi govornik, ili neki od komi\xc4\x8dnih tipova. Vrhunac izlaganja prvog glumca \xc4\x8dini zadihani "pnigos", zavr\xc5\xa1ni dio besjede iznijet ubrzanim tempom, izgovoren gotovo u jednom dahu. Zatim drugi glumac ponavlja cijelu shemu. Na kraju hor izla\xc5\xbee svoj zaklju\xc4\x8dak o raspravi u tzv. sfragidi (\xcf\x83\xcf\x86\xcf\x81\xce\xb1\xce\xb3\xce\xaf\xcf\x82 = pe\xc4\x8dat). Agon je kulminacija zapleta u komadu i uglavnom je posve\xc4\x87en nekom aktualnom problemu. Od sa\xc4\x8duvanih komedija, agona nema u Aharnjanima i Tesmoforijazusama, a u Vitezovima i Oblacima javljaju se po dva agona. Nakon agona obi\xc4\x8dno dolazi parabaza, najva\xc5\xbenija horska partija, gdje glumci napu\xc5\xa1taju pozornicu, a hor stupa naprijed (\xcf\x80\xce\xb1\xcf\x81\xce\xb1\xce\xb2\xce\xb1\xce\xaf\xce\xbd\xce\xb5\xce\xb9\xce\xbd) i obra\xc4\x87a se izravno publici, \xc4\x8dime razbija scensku iluziju. Parabaza tematski \xc4\x8desto izlazi iz okvira dramske radnje i bavi se samim pjesnikom ili politi\xc4\x8dkom situacijom u Ateni. To je naj\xc4\x8de\xc5\xa1\xc4\x87e tema sredi\xc5\xa1nje besjede horovo\xc4\x91e (tzv. prave parabaze). U pet starijih Aristofanovih komedija horovo\xc4\x91a tu \xc4\x8dak i govori u ime samog pjesnika. S formalne strane, parabaza ima dva glavna djela. Prvi dio \xc4\x8dine kratki uvod, tzv. komation (\xce\xba\xce\xbf\xce\xbc\xce\xbc\xce\xac\xcf\x84\xce\xb9\xce\xbf\xce\xbd) upu\xc4\x87en publici te "prava" parabaza, tj. dulja besjeda horovo\xc4\x91e (epirema), koja na kraju prelazi u pnigos. Drugi glavni dio \xc4\x8detiri pjesme poluhorova (oda i antoda, epirema i antepirema), pri \xc4\x8demu nakon svake od ove \xc4\x8detiri pjesme slijede govorni dijelovi u kojima se vo\xc4\x91e poluhorova obra\xc4\x87aju publici. Pored glavne, mogla se javiti i sporedna parabaza. Parabaza, kao dio komedije koji je isklju\xc4\x8divo horski i koji ne utje\xc4\x8de na razvoj radnje, opada kako raste zanimanje za organiziranu dramsku radnju i kako slabi uloga hora. Zatim slijedi niz epizodnih scena, u kojima hor ne sudjeluje, a gdje se junak komedije susre\xc4\x87e s razli\xc4\x8ditim komi\xc4\x8dnim likovima, koje jednog po jednog ispra\xc4\x87a s pozornice ili tjera u bijeg. Predstava se naj\xc4\x8de\xc5\xa1\xc4\x87e zavr\xc5\xa1ava nagovje\xc5\xa1tajem raspusnog veselja: svetkovine, svadbe, gozbe. U sve\xc4\x8danoj povorci hor izlazi sa scene (to je egzoda), a s njim obi\xc4\x8dno i glavni junak komedije._NEWLINE_Va\xc5\xbenost glazbenog \xc4\x8dimbenika u staroj ati\xc4\x8dkoj komediji dobro se vidi u Aristofanovim Pticama, komediji koja "predstavlja spektakularni vrhunac glazbene strane anti\xc4\x8dke komedije" i u \xc4\x8dijem se samom tekstu mogu prepoznati neke od vizualnih i glazbenih mogu\xc4\x87nosti stvorenih izborom hora sastavljenog od ptica. Prvih dvjestotinjak stihova posve\xc4\x87eno je uglavnom postupnoj pripemi za razra\xc4\x91eni slijed horskih pjesama. Na po\xc4\x8detku komada dvojica Atenjana kre\xc4\x87u na put me\xc4\x91u oblake u potrazi za mirom i za sre\xc4\x87u svaki sa sobom nosi po jednu pticu (\xe1\xbd\x84\xcf\x81\xce\xbd\xce\xb9\xcf\x82 = "znamenje", ali i "ptica"). U oblacima sre\xc4\x87u mitskog Tereja, koji se pretvorio u pupavca, i nakon razgovora s njim odlu\xc4\x8duju osnovati pti\xc4\x8dji grad ni na nebu ni na zemlji koji \xc4\x87e se zvati  Kukunebograd (\xce\x9d\xce\xb5\xcf\x86\xce\xb5\xce\xbb\xce\xbf\xce\xba\xce\xbf\xce\xba\xce\xba\xcf\x85\xce\xb3\xce\xaf\xce\xb1, od \xce\xbd\xce\xb5\xcf\x86\xce\xad\xce\xbb\xce\xb7 = oblak i \xce\xba\xcf\x8c\xce\xba\xce\xba\xcf\x85\xce\xbe = ptica kukavica). Pozivaju se ptice pridru\xc5\xbeiti se ovom pothvatu. Prvo pupavac Terej u lirskim stihovima poziva svoju suprugu Proknu, slavuja po obliku, koja odgovara slavujevom pjesmom, a zatim se pozivaju ptice s polja, iz vrta, s planine, iz mo\xc4\x8dvare, s mora. Rije\xc4\x8di variraju izme\xc4\x91u ljudskog jezika i onomatopejskih poziva razli\xc4\x8ditim vrstama ptica, a metri\xc4\x8dka struktura jasno ukazuje na pjesmu virtuoza i na ples s plesnim koracima i koreografijom koji se mijenjaju u ovisnosti o tome koja skupina ptica se poziva. Kona\xc4\x8dno, kad se ptice pojave na pozornici, svaka je obu\xc4\x8dena u druk\xc4\x8diji rasko\xc5\xa1ni kostim u skladu s vrstom kojom pripada.\n_START_SECTION_\nSrednja komedija\n_START_PARAGRAPH_\nKako je stara ati\xc4\x8dka komedija velikim dijelom bila plod \xc5\xbeive politi\xc4\x8dke i dru\xc5\xa1tvene aktivnosti atenskog demosa i slobode koju je polis jam\xc4\x8dio, ona je opadala i na kraju prestala postojati kad je nestalo slobodne politi\xc4\x8dke djelatnosti neophodne za njen razvoj. Naslijedila ju je komedija ne\xc5\xa1to druk\xc4\x8dijeg stila, poznata kao srednja ati\xc4\x8dka komedija, za koju se obi\xc4\x8dno uzima da je trajala od 385. do 330. p.n.e. No kako su njeni za\xc4\x8deci zamjetni ve\xc4\x87 krajem 5. stolje\xc4\x87a p.n.e., neki ispitiva\xc4\x8di njen po\xc4\x8detak stavljaju u 404. p.n.e., dok joj je kraj u svakom slu\xc4\x8daju \xc4\x8dvrsto vezan za gubitak gr\xc4\x8dke samostalnosti pod Filipom II. i Aleksandrom Velikim. Tijekom ovih 60\xe2\x80\x9370 godina atenski je polis formalno zadr\xc5\xbeao demokratski poredak, ali je od njegovog ranijeg duha malo toga ostalo, a nestalo je i nekada\xc5\xa1nje energije i interesa javnosti anga\xc5\xbeirati se u radu za dru\xc5\xa1tveno dobro. Stoga komedija ovog razdoblja napu\xc5\xa1ta satiru na ra\xc4\x8dun pojedinca i prelazi na satiru na ra\xc4\x8dun skupina ljudi, pa se u takvoj komediji pojedinac nalazi na udaru komediografa uglavnom samo kao predstavnik odre\xc4\x91ene skupine._NEWLINE_Atensko kazali\xc5\xa1te 4. stolje\xc4\x87a p.n.e. privla\xc4\x8dio je pjesnike s raznih krajeva gr\xc4\x8dkog svijeta i, s druge strane, jednako obilato u druge polise izvozilo predstave. A predstava je svakako bilo puno: prema nepoznatom autoru spisa O komediji, "srednja komedija broji 57 pjesnika i njihovih 617 drama", dok Atenej, mo\xc5\xbeda koriste\xc4\x87i druk\xc4\x8diji sustav klasifikacije, ka\xc5\xbee da je "pro\xc4\x8ditao vi\xc5\xa1e od 800 drama koje pripadaju takozvanoj srednjoj komediji". Od svih tih djela ostali su samo kratki fragmenti i puno naslova, a od onih 57 pjesnika Meineke je uspio nabrojiti imena njih 39, dok se drugdje spominje da je poznato 46 imena. Najpoznatiji su bili Antifan i Aleksid, od kojih je prvi napisao 260 ili \xc4\x8dak 365 komedija i osobito se istaknuo u prikazivanju karakternih tipova (Parazit, Preljubnici, Kockari itd.), neati\xc4\x8dkih likova (Epidauranin, Beo\xc4\x87anka, Deljanka itd.) i mitolo\xc5\xa1kih travestija (Asklepije, Busiris, Ganimed itd.), a drugi je napisao 245 komada i, sude\xc4\x87i po naslovima, crtao je \xc5\xbeenske karaktere, zanimanja, do\xc5\xbeivljaje, naklonosti. Tre\xc4\x87i velikan srednje komedije bio je Anaksandrid, koji je navodno izumio onu vrstu zapleta koja \xc4\x87e kasnije postati tako popularna (kao u Terencijevoj Bra\xc4\x87i), gdje junak prvo obljubi devojku, a kasnije se o\xc5\xbeeni njome, premda smo taj motiv susreli u Aristofanovom Kolaku. Aleksid je prvi na pozornici u Atici prikazao lik parazita pod tim nazivom i njegovim do\xc5\xbeivljajima i dosjetkama dao nove crte, premda sam lik predstavlja Epiharmov izum.\n_START_SECTION_\nMit i svakodnevica\n_START_PARAGRAPH_\nPored prikrivenih aluzija na suvremene prilike, me\xc4\x91u uobi\xc4\x8dajenim temama jesu kritika vrijednosnih stavova filozofa i knji\xc5\xbeevnika, posebno platoni\xc4\x8dara i pitagorejaca, zatim parodiranje djela pjesnika, kako suvremenih tako i onih iz pro\xc5\xa1losti, te napokon razli\xc4\x8dite mitolo\xc5\xa1ke travestije. Politi\xc4\x8dka tematika u komediji postupno se gubi i ustupa mjesto drugim, dominantnijim interesima Grka 4. stolje\xc4\x87a p.n.e. Iznimka je, kako se \xc4\x8dini, Timokle, u \xc4\x8dijim fragmentima nalazimo zna\xc4\x8dajan broj aluzija na suvremenike i politi\xc4\x8dke teme, \xc5\xa1to ga \xc4\x8dini zanimljivim poznim izdankom takve vrste komedije: bio je prista\xc5\xa1a promakedonske politike i u svojim je komadima, izme\xc4\x91u ostalih, napadao Demostena i Hiperida, a nalazimo ga kako pi\xc5\xa1e i nakon \xc5\xa1to su oni umrli i nakon \xc5\xa1to je Menandar ve\xc4\x87 zapo\xc4\x8deo svoju dramatur\xc5\xa1ku karijeru. Aristofanove pozne komedije Eklesijazuse i Pluto politi\xc4\x8dke su naravi u smislu da nude rje\xc5\xa1enje, dakako komi\xc4\x8dno, za \xc5\xbeivotne te\xc5\xa1ko\xc4\x87e koje mu\xc4\x8de Atenu, no u obje su komedije ta rje\xc5\xa1enja prije socijalno-ekonomske neko \xc4\x8disto politi\xc4\x8dke naravi, bilo da se radi o kvazi-komunisti\xc4\x8dkoj dr\xc5\xbeavi koju osnivaju \xc5\xbeene, bilo da se radi o redistribuciji bogatstva. U odnosu, na primjer, na Oblake i karikaturalnog lika Sokrata koji lebdi kako bi mu se duh pribli\xc5\xbeio zraku, Eklesijazuse i Pluto su "suvremene" komedije, jer stavljaju naglasak na socijalno-ekonomske te\xc5\xa1ko\xc4\x87e, udaljavaju se od osobnih napada i kritiziraju odre\xc4\x91ene ideje s principijelnog stajali\xc5\xa1ta sadr\xc5\xbeaja i posljedica tih ideja. U Eklesijazusama nalazimo i najstariju komi\xc4\x8dnu scenu s dva starca suprotstavljenih naravi: dok jedan, pun entuzijazma, \xc5\xbeuri predati svoju imovinu u ruke zajednice, dotle je drugi skepti\xc4\x8dan i stalno odla\xc5\xbee taj potez, ali zato tr\xc4\x8di na besplatnu gozbu koju je dr\xc5\xbeava priredila; oni su prete\xc4\x8de takvih parova u novoj komediji kao \xc5\xa1to su Demeja i Nikerat u Menadrovoj Samljanki ili Demeja i Micion u Terencijevoj Bra\xc4\x87i._NEWLINE_Od satire na ra\xc4\x8dun filozofa poznat je jedan fragment Epikrata iz Ambrakije, u kojem se ismijavaju Platon i njegovi u\xc4\x8denici, koji su prikazani kako raspravljaju o tome je li tikva zelje, trava ili drvo, dok ih ne ismije neki ljekarnik, a kad se oni na to naljute, spokojno se pojavljuje Platon i nare\xc4\x91uje im vratiti se na prva po\xc4\x8dela i o svemu tome jo\xc5\xa1 jednom razmisliti. Ta scena nalikuje poznatoj sceni sa Sokratovom "mislionicom" u Aristofanovim Oblacima, u kojoj karikaturalno predstavljeni Sokrat "lebdi" na nekoj uzdignutoj katedri kako bi mu se duh pribli\xc5\xbeio zraku. U Antifana i Aleksida, koji su me\xc4\x91u najva\xc5\xbenijim pjesnicima srednje komedije, \xc4\x8desta je satira na ra\xc4\x8dun bijednog \xc5\xbeivota pitagorejaca, koji ne jedu \xc5\xbeiva bi\xc4\x87a, ali jedu psa koji je ubijen ranije, tada vi\xc5\xa1e nije \xc5\xbeivo bi\xc4\x87e._NEWLINE_Od sa\xc4\x8duvanih naslova koji se mogu datirati, tek ne\xc5\xa1to manje od polovine onih koji pripadaju komedijama napisanim tijekom posljednjih dvadeset godina 5. stolje\xc4\x87a p.n.e. obra\xc4\x91uje mitolo\xc5\xa1ku tematiku \xe2\x80\x95 u smislu da uzimaju zaplet i likove iz mita te ono smije\xc5\xa1no zasnivaju na sukobu i kontrastu izme\xc4\x91u doga\xc4\x91aja i sustava vrijednosti prisutnih u "izvornom" mitu, s jedne strane, i njihovih odraza u svijetu obi\xc4\x8dnih ljudi ili \xc4\x8dak onih jo\xc5\xa1 gorih; za razdoblje od 400. do 350. p.n.e. broj takvih komedija kre\xc4\x87e se izme\xc4\x91u tre\xc4\x87ine i polovine, dok ih u razdoblju od 350. do 320. p.n.e. ima tek jedna desetina. Posebno je zanimljiva obrada mita o Augi, jer sadr\xc5\xbei motive silovanja i prepoznavanja, koje su anti\xc4\x8dki filolozi smatrali glavnim karakteristikama nove komedije i \xc4\x8diji se tragovi mogu prona\xc4\x87i ve\xc4\x87 u dvije posljednje Aristofanove komedije. Ovaj je mit Euripid obradio u Augi (\xce\x91\xe1\xbd\x90\xce\xb3\xce\xae), jednoj od posljednjih tragedija koje je napisao, \xc5\xa1to je mo\xc5\xbeda i poslu\xc5\xbeilo kao neposredna inspiracija Fililiju i Eupolidu napisati komedije pod naslovom Auga. Fililijeva je komedija mo\xc5\xbeda i napisana krajem 5. stolje\xc4\x87a p.n.e., dok je sje\xc4\x87anje na Euripidovu istoimenu tragediju jo\xc5\xa1 bilo svje\xc5\xbee, a \xc4\x8dini se da iz tog razdoblja potje\xc4\x8de i cijeli niz statueta od terakote koji prikazuju likove u vezi s komi\xc4\x8dnom obradom tog mita (Herakle, \xc5\xbeena koja u sramoti pokriva svoje lice, stara dadilja s bebom u naru\xc4\x8dju itd.). Fragmenti koji se odnose na jela i pi\xc4\x87a, a koje iz mnogobrojnih djela srednje komedije citira Atenej donekle nam pokazuju kako su komediografi mogli "prizemljiti" mit i podsje\xc4\x87aju nas na tradicionalni lik Herakla u komediji kao pro\xc5\xbedrljivca. Ali i izolirani stihovi mogli su se preuzeti od tragi\xc4\x8dara i preokrenuti u komi\xc4\x8dne svrhe, kao kad Anaksandrid uzima \xc4\x8duveni stih iz Euripidove Auge i pomo\xc4\x87u parodije ga pretvara u politi\xc4\x8dki humor: Euripidovo "Priroda je tako htjela, a ona ne mari za zakone" kod Anaksandrida postaje: "Dr\xc5\xbeava je tako htjela, a ona ne mari za zakone".\n_START_SECTION_\nOblikovanje zapleta i likova\n_START_PARAGRAPH_\nS dana\xc5\xa1nje to\xc4\x8dke gledi\xc5\xa1ta, srednja komedija predstavlja prijelaz sa stare na novu ati\xc4\x8dku komediju, a ovoj drugoj pribli\xc5\xbeava se osobito po ve\xc4\x87oj pa\xc5\xbenji koja se pridaje izgradnji zapleta, koji su, kako se \xc4\x8dini, \xc4\x8desto bili temeljeni na ljubavnim intrigama, kao i po odsustvu neobuzdane grotesknosti, raskala\xc5\xa1nosti i fantaziranja karakteristi\xc4\x8dnih za staru komediju. Aristotel zamje\xc4\x87uje da je jedna od razlika izme\xc4\x91u stare i nove komedije u tome \xc5\xa1to su stari komediografi izmamljivali smijeh "razvratnim govorom" (\xce\xb1\xe1\xbc\xb0\xcf\x83\xcf\x87\xcf\x81\xce\xbf\xce\xbb\xce\xbf\xce\xb3\xce\xaf\xce\xb1), a novi to \xc4\x8dine pomo\xc4\x87u "aluzije" (\xe1\xbd\x91\xcf\x80\xcf\x8c\xce\xbd\xce\xbf\xce\xb9\xce\xb1). Prevladava sve istan\xc4\x8danije opa\xc5\xbeanje, pribli\xc5\xbeavanje stvarnom \xc5\xbeivotu i njegovanje izraza, dok se u crtanju likova ne zamje\xc4\x87uje velika kreativnost: "Pjesnici srednje komedije nisu pretendirali na pjesni\xc4\x8dki stil, ve\xc4\x87 zbog kori\xc5\xa1tenja svakodnevnog govora njihova djela imaju odlike proze, tako da je poetska \xc5\xbeica u njima prava rijetkost. A svi obra\xc4\x87aju veliku pa\xc5\xbenju na zaplet" \xe2\x80\x95 ka\xc5\xbee nepoznati autor spisa O komediji. Postupno napu\xc5\xa1tanje osobnih napada svakako je jedan od \xc4\x8dimbenika koji je doprinio usavr\xc5\xa1avanju komi\xc4\x8dnih zapleta. Za izgradnju zapleta poslu\xc5\xbeio je, s jedne strane, mit, sa svojim ve\xc4\x87 postoje\xc4\x87im likovima i pri\xc4\x8dama. S druge strane, za sagledavanje razvoja komedije s tipi\xc4\x8dnim fiktivnim likovima ovisimo o rekonstrukciji pojedina\xc4\x8dnih komada na osnovi rimskih adaptacija i Menandrovog djela. Plautovi Menehmi, kao komedija zamjene identiteta, zajedno s Amfitrionom i mo\xc5\xbeda Menandrovim \xc5\xa0titom daju neku predstavu o na\xc4\x8dinima na koje su pjesnici srednje komedije mogli razvijati zaplet u svojim komadima. Pri tom sa\xc4\x8duvani naslovi kao \xc5\xa1to su Dva sli\xc4\x8dna (kod Antifana i drugih) te Blizanci i Bliznakinje (kod Anaksandrida, Antifana, Aleksida i drugih) ukazuje prije na sustavnu pojavu nego na izolirane slu\xc4\x8dajeve. Jedan fragment Antifanove komedije Poezija (\xce\xa0\xce\xbf\xce\xaf\xce\xb7\xcf\x83\xce\xb9\xcf\x82) sadr\xc5\xbei dio nekog govora o tome kako je lako pisati tragediju i kako je, s druge strane, te\xc5\xa1ko pisati komediju. Mogu\xc4\x87e je da je to dio prologa koji Poezija govori u ime pjesnika, kao \xc5\xa1to je u staroj komediji to \xc4\x8dinio hor u parabazi. Dok tragi\xc4\x8dari, ka\xc5\xbee se u tom fragmentu, jednostavno odaberu jedan mit, \xc4\x8dije su okolnosti publici ve\xc4\x87 poznate, obrade ga i na kraju rije\xc5\xa1e zaplet pomo\xc4\x87u stroja (\xce\xbc\xce\xb7\xcf\x87\xce\xb1\xce\xbd\xce\xae / machina), dotle se komediografi mu\xc4\x8de izmi\xc5\xa1ljati zaplete, likove i cijelu radnju, kako ono \xc5\xa1to se dogodilo prije po\xc4\x8detka komedije, tako i ono \xc5\xa1to \xc4\x87e se dogoditi na kraju. Tako je Antifan na ovom mjestu skicirao koncept komedije kao umjetni\xc4\x8dki izgra\xc4\x91ene fikcije, tj. kao izmi\xc5\xa1ljene pri\xc4\x8de u \xc4\x8dijem se sredi\xc5\xa1tu nalazi zaplet, sa svojim po\xc4\x8detkom, sredinom (sada\xc5\xa1njom situacijom) i krajem. Koncept o organski strukturiranoj komediji o fiktivnim ljudima blizak je nekim Aristotelovim na\xc4\x8delima o kompoziciji drame: "Pjesni\xc5\xa1tvo", ka\xc5\xbee Aristotel, "prikazuje vi\xc5\xa1e ono \xc5\xa1to jest, a historiografija ono \xc5\xa1to je pojedina\xc4\x8dno", npr. "\xc5\xa1to je Alkibijad uradio ili do\xc5\xbeivio", pri \xc4\x8demu je "u oblasti komedije to ve\xc4\x87 jasno do\xc5\xa1lo do izraza: kad pjesnici sastave pri\xc4\x8du prema vjerojatnosti, oni svojim licima nadijevaju kakva god imena, a ne pjevaju, kao jampski pjesnici, odre\xc4\x91enim pojedinim licima". _NEWLINE_Na\xc5\xa1e znanje o srednjoj komediji u golemoj se mjeri zasniva na navodima i fragmentima iz tih djela koje je Atenej stavio u usta gostima na gozbi koja \xc4\x8dini sredi\xc5\xa1nji motiv njegovog djela Deipnosophistae. No teme razgovora na jednoj gozbi, makar njoj prisustvovali u\xc4\x8deni ljudi, relativno su ograni\xc4\x8dene \xe2\x80\x95 kuhari, razne vrste hrane, vino, vinske \xc4\x8da\xc5\xa1e, hetere \xe2\x80\x95 i to su upravo motivi koji prevladavaju i u Atenejevim navodima iz srednje komedije. Izbor bi vjerojatno bio sasvim druk\xc4\x8diji kad bismo raspolagali slu\xc4\x8dajnim uzorkom motiva, likova i dijaloga s papirusnih fragmenata, pa i to treba uzeti kao \xc4\x8dimbenik koji je utjecao na to da komedija 4. stolje\xc4\x87a p.n.e. ponekad smatra repetitivnom ili monitonom, premda je za to, makar jednim dijelom, odgovoran i jedan unutarnji pjesni\xc4\x8dki razlog \xe2\x80\x95 naime, \xc4\x8dinjenica da poznata tema, oboga\xc4\x87ena samo malim da\xc5\xa1kom ne\xc4\x8deg novog, mo\xc5\xbee biti va\xc5\xbean sastojak uspjeha. Lik kuhara (\xce\xbc\xce\xac\xce\xb3\xce\xb5\xce\xb9\xcf\x81\xce\xbf\xcf\x82), \xc4\x8dest u sa\xc4\x8duvanim fragmentima, mo\xc5\xbee poslu\xc5\xbeiti kako bi se uo\xc4\x8dili neki obrasci razvoja tipskih likova uop\xc4\x87e, uklju\xc4\x8duju\xc4\x87i i one koji su slabo zastupljeni u raspolo\xc5\xbeivim navodima iz srednje komedije i koji se pojavljuju ve\xc4\x87 definirani kod Menandra i u rimskoj komediji. Ve\xc4\x87 u ranijim fazama razvoja gr\xc4\x8dke komedije sre\xc4\x87u se mladi i stari ljubavnici, mlade i stare hetere; kasnije se u ulozi povjerljivih savjetnika i pomaga\xc4\x8da pojavljuju ku\xc4\x87ni robovi ili, pak, laskavi paraziti; kao preprjeke tu su obi\xc4\x8dno strogi i \xc5\xa1krti o\xc4\x8devi ili zapovjedni\xc4\x8dki nastrojene majke, a svoj red \xc4\x8dekaju i svodnik, lihvar i kuhar, koji se anga\xc5\xbeira kako bi pripremio svadbu ili neku drugu svetkovinu. Arhetipi za neke od ovih tipskih likova mogu se prona\xc4\x87i u ranijoj komediji, koja ih je pak crtala kroz prizmu \xc5\xbeivih suvremenika: tragaju\xc4\x87i za likom koji \xc4\x87e se u Aharnjanima suprotstaviti Dikeopolovom separatnom miru sa Spartom, Aristofan izvodi na pozornicu lik Lamaha, njemu suvremenog vojnog zapovjednika, koji se pojavljuje u punoj hoplitskoj opremi, vi\xc4\x8de i bijesni, ali ne posti\xc5\xbee ni\xc5\xa1ta i na kraju zavr\xc5\xa1i ranjen dok junak komedije u\xc5\xbeiva u vinu i \xc5\xbeenama. Na toj osnovi mogao se dalje graditi lik plautovskog hvalisavog vojnika (miles gloriosus), premda dakako Aristofanov Lamah nije prvi lik vojnika u knji\xc5\xbeevnosti. O tipologiji likova, osim na temelju fragmenata, zaklju\xc4\x8dujemo i po predstavama komi\xc4\x8dnih maski, glumaca i scena na djelima likovne umjetnosti.\n_START_SECTION_\nFormalna obilje\xc5\xbeja\n_START_PARAGRAPH_\n\xc5\xa0to se ti\xc4\x8de njihovih formalnih obilje\xc5\xbeja, djela srednje komedije, uop\xc4\x87eno govore\xc4\x87i, nisu imala ni parabaze ni horske lirike, a to je bar dijelom bio slu\xc4\x8daj i s Kratinovim Odisejima, Aristofanovim Plutom i Eolosikonom i nekim drugim dramama koje vremenski pripadaju staroj komediji. \xc5\xa0tovi\xc5\xa1e, nepoznati pisac Aristofanovog \xc5\xbeivotopisa ka\xc5\xbee da u Kokalu Aristofan "uvodi silovanje i prepoznavanje i sve drugo u \xc4\x8demu ga je Menandar slijedio", \xc4\x8dime anticipira neke od glavnih elemenata nove komedije. U Plutu \xe2\x80\x95 na mjestima gdje bi se ina\xc4\x8de o\xc4\x8dekivale horske partije \xe2\x80\x95 u rukopisima se nalazi samo re\xc4\x8d \xce\xa7\xce\x9f\xce\xa1\xce\x9f\xce\xa5 = "(pjesma) hora", koja mo\xc5\xbeda ozna\xc4\x8dava da je u tom trenutku hor plesao i pjevao, ali ta pjesma nije imala veze s radnjom u konkretnoj komediji, ve\xc4\x87 se prije radilo o nekoj vrsti glazbenog interludija. Ve\xc4\x87 u Aristofanovom Plutu jedino zna\xc4\x8dajno pojavljivanje hora u jeste paroda (st. 253 sqq), u kojoj hor starih seljaka s Karionom zapodijeva razgovor u trohejskim tetrametrima (dakle, ne u lirskim metrima), zatim u jampskim stihovima pjeva parodiju na Filoksenov ditiramb Kiklop (st. 290 sqq) i na kraju se vra\xc4\x87aju svojoj uobi\xc4\x8dajenoj ulozi s pjesmom koja je u rukopisu ozna\xc4\x8dena rje\xc4\x8dju \xce\xa7\xce\x9f\xce\xa1\xce\x9f\xce\xa5, no \xc4\x8dak ni parodija na Filoksena, premda \xc4\x8dini dio teksta komedije, zapravo nema nikakve organske veze sa zapletom i mogla bi se sasvim dobro uklopiti u bilo koji drugi komad sa sli\xc4\x8dnom radnjom._NEWLINE_Smanjena uloga hora bila je uvjetovana, s jedne strane, promjenom duha same komedije, a s druge strane, sve ve\xc4\x87im te\xc5\xa1ko\xc4\x87ama prona\xc4\x87i osobu koja bi mogla vr\xc5\xa1iti du\xc5\xbenost horega, odnosno koja bi na sebe preuzela opremanje, obuku i uzdr\xc5\xbeavanje hora. Naime, tijekom cijelog 4. stolje\xc4\x87a p.n.e. dru\xc5\xa1tveno-ekonomska kriza ugro\xc5\xbeavala je sustav horegije, pa su se postavljala i pitanja o opravdanosti golemih tro\xc5\xa1kova horegije u usporedbi sa sve ve\xc4\x87im tro\xc5\xa1kovima za vojne potrebe. Ve\xc4\x87 405. p.n.e. horegiju na Velikim Dionizijama vr\xc5\xa1ila su dva \xc4\x8dovjeka, nazvana sunchor\xc4\x93go\xc3\xad (\xcf\x83\xcf\x85\xce\xbd\xcf\x87\xce\xbf\xcf\x81\xce\xb7\xce\xb3\xce\xbf\xce\xaf). No do promjena u komediji dolazilo je postupno, pa je najvjerojatnije to slu\xc4\x8daj bio i s promjenama u njenim formalnim obilje\xc5\xbejima. Nakon \xc5\xa1to je jedno vrijeme hor nastavio postojati i bez sredstava za punu obuku u glazbi i plesu, hor je na kraju u potpunosti uklonjen iz predstave. Neki fragmenti iz djela srednje komedije koji su stigli do nas pisani su lirskim metrima, \xc5\xa1to ukazuje na postojanje hora. Posebno se ustrajnom pokazala sama ideja da hor mo\xc5\xbee imati svoj zaseban identitet ili izvesti vlastitu predstavu, makar samo prilikom ulaska na pozornicu._NEWLINE_Sude\xc4\x87i po golemom broju komada napisanih u okviru srednje komedije, s jedne strane, i po malom broju pobjeda koje su zabilje\xc5\xbeene za njihove autore, s druge strane \xe2\x80\x95 Antifan, najbolji od njih, pobijedio je samo trinaest puta \xe2\x80\x95 te uzimaju\xc4\x87i u obzir relativno mali utjecaj tih djela, Mahaffy sugerira da su ona mo\xc5\xbeda bila namijenjena prije \xc4\x8ditanju nego izvo\xc4\x91enju na pozornici. S druge strane, u ovom je razdoblju ati\xc4\x8dka komedija postala istinski me\xc4\x91unarodna (u skladu s tada\xc5\xa1njim poimanjem ekumene kao svijeta koji govori gr\xc4\x8dkim), a o njenoj popularnosti govore i motivi komi\xc4\x8dnih scena na tzv. flija\xc4\x8dkim vazama, odnosno oslikanim vazama prona\xc4\x91enim u ju\xc5\xbenoj Italiji, koje se datiraju po\xc4\x8dev\xc5\xa1i od prve \xc4\x8detvrtine 4. stolje\xc4\x87a p.n.e., kao i ati\xc4\x8dke statuete od terakote, koje su prona\xc4\x91ene na \xc5\xa1irokom prostranstvu od Ampurije kod Barcelone, preko Olinta i Linda, do ju\xc5\xbene Rusije.\n_START_SECTION_\nPjesnici i njihov tekst\n_START_PARAGRAPH_\nRazvoj zapo\xc4\x8det u razdoblju srednje komedije nastavljen je u novoj ati\xc4\x8dkoj komediji, za koju se uzima da je cvjetala od posljednje \xc4\x8detvrtine 4. stolje\xc4\x87a p.n.e. do polovine 3. stolje\xc4\x87a p.n.e. Za po\xc4\x8detak joj se obi\xc4\x8dno uzima smrt Aleksandra Velikog 323. p.n.e., a za kraj smrt njenog posljednjeg istaknutog predstavnika Filemona 263. p.n.e. Nepoznati autor spisa O komediji zna za 64 pjesnika nove komedije, od kojih su najistaknutiji bili Filemon, Menandar, Difil, Filipid, Posidip i Apolodor. Prva trojica smatraju se najve\xc4\x87im komediografima ovog razdoblja, a iznad svih Menandar, \xc4\x8dija je prva komedija, Gnjev (\xe1\xbd\x88\xcf\x81\xce\xb3\xce\xae), izvedena 321. p.n.e. i koji je umro oko 292./291. p.n.e. Premda za \xc5\xbeivota nije bio najuspje\xc5\xa1niji, Menandar je brzo bio prepoznat kao izvanredan predstavnik ove vrste komedije. U ediciji Poetae comici Graeci navodi se gotovo osamdeset dramati\xc4\x8dara koji se, s manjom ili ve\xc4\x87om vjerojatno\xc5\xa1\xc4\x87u, mogu datirati u razdoblje izme\xc4\x91u 325. i 200. p.n.e., te jo\xc5\xa1 njih pedeset iz kasnijeg razdoblja, no za mnoge od njih imamo tek njihova imena ili \xc4\x8dak samo fragmente njihovih imena na\xc4\x91ene na natpisima. Komedije Menandra, a mo\xc5\xbeda i drugih pjesnika nove komedije, bile su vrlo \xc4\x8ditane sve do 7. stolje\xc4\x87a, kada su bile u cjelosti izgubljene, a znanje o njima zasnivalo se gotovo isklju\xc4\x8divo na rimskim adaptacijama Plauta i Terencija._NEWLINE_Tek u 20. stolje\xc4\x87u, kad su otkriveni papirusi s duljim i kra\xc4\x87im fragmentima Menandrovih komedija, stvorila se mogu\xc4\x87nost neposrednog uvida u umjetni\xc4\x8dko stvarala\xc5\xa1tvo ovog komediografa. Ve\xc4\x87i fragmenti Menandrovih komedija prvi put su otkriveni u kodeksu iz Kaira, koji je objavljen 1907. i koji je sadr\xc5\xbeavao velike dijelove Parni\xc4\x8dara (\xe1\xbc\x98\xcf\x80\xce\xb9\xcf\x84\xcf\x81\xce\xad\xcf\x80\xce\xbf\xce\xbd\xcf\x84\xce\xb5\xcf\x82), Djevojke s podrezanom kosom (\xce\xa0\xce\xb5\xcf\x81\xce\xb9\xce\xba\xce\xb5\xce\xb9\xcf\x81\xce\xbf\xce\xbc\xce\xad\xce\xbd\xce\xb7) i Samljanke (\xce\xa3\xce\xb1\xce\xbc\xce\xaf\xce\xb1), kao i po\xc4\x8detak Junaka (\xe1\xbc\xad\xcf\x81\xcf\x89\xcf\x82). Ti su fragmenti obuhva\xc4\x87ali ukupno oko 1 600 stihova i omogu\xc4\x87ili su neposredan uvid u Menandrovo dramsko umije\xc4\x87e u izgradnji dijaloga, obradi zapleta i oblikovanju karaktera, ali i usporedbu djela nove komedije s rimskim adaptacijama Plauta, Terencija i drugih pisaca palijate. Zatim je 1959. iz Bodmerovog kodeksa objavljen Nam\xc4\x87or (\xce\x94\xcf\x8d\xcf\x83\xce\xba\xce\xbf\xce\xbb\xce\xbf\xcf\x82), prikazan na Lenejama 316. p.n.e. i sa\xc4\x8duvan gotovo u cjelosti. Osim ovih, posjedujemo zna\xc4\x8dajne dijelove \xc5\xa0tita (\xe1\xbc\x88\xcf\x83\xcf\x80\xce\xaf\xcf\x9b), Omra\xc5\xbeenog \xc4\x8dovjeka (\xce\x9c\xce\xb9\xcf\x83\xce\xbf\xcf\x8d\xce\xbc\xce\xb5\xce\xbd\xce\xbf\xcf\x82), Sikionjanina (\xce\xa3\xce\xb9\xce\xba\xcf\x85\xcf\x8e\xce\xbd\xce\xb9\xce\xbf\xcf\x82) i Dvostrukog prevaranta (\xce\x94\xe1\xbd\xb6\xcf\x82 \xe1\xbc\x90\xce\xbe\xce\xb1\xcf\x80\xce\xb1\xcf\x84\xe1\xbf\xb6\xce\xbd). Od ove posljednje komedije sa\xc4\x8duvano je tek stotinjak stihova, a me\xc4\x91u njima i odlomak koji je o\xc4\x8dito Plautu bio uzor za stihove 494\xe2\x80\x92562 u Bakhidama, i to je zasad jedini sa\xc4\x8duvani dio gr\xc4\x8dkog teksta neke komedije za koji se u postoje\xc4\x87im rimskim palijatama pouzdano mo\xc5\xbee na\xc4\x87i neposredni ekvivalent._NEWLINE_No tekst kojim raspola\xc5\xbeemo \xc4\x8dini manje od 8% od ukupne Menandrove produkcije. To je otprilike koli\xc4\x8dina teksta koju imamo i za Sofokla, dok za Aristofana, na primjer, posedujemo izme\xc4\x91u 25% i 30% teksta koji je bio poznat aleksandrijskim knji\xc5\xbeni\xc4\x8darima. Ono \xc5\xa1to znamo o Menandru dopunjeno je na\xc5\xa1im poznavanjem rimskih adaptacija. Za Plauta se pretpostavlja da je \xc4\x86up bazirao na komadu Vr\xc4\x8d ili Blago, Bakhide na Dvostrukom prevarantu, Kov\xc4\x8de\xc5\xbei\xc4\x87 na \xc5\xbdenama \xc5\xa1to zajedno obeduju, a Stiha na prvom izdanju Bra\xc4\x87e. Terencije je svoju Djevojku s Androsa bazirao na Menandrovoj istoimenoj komediji, s dodacima iz Djevojke iz Perinta, Samomu\xc4\x8ditelja na istoimenoj komediji Menandrovoj, Evnuha na Menandrovom Evnuhu s dodacima iz Laskavca, a Bra\xc4\x87u na drugom izdanju Bra\xc4\x87e s jednom scenom iz Difilovih Ljudi \xc5\xa1to umiru zajedno. Na\xc5\xa1e vrlo oskudne fragmente iz djela drugih pjesnika nove komedije upotpunjuju rimske prerade; zna se, naime, da je Plaut koristio Filemona (za Trgovca, Avet i Tri gro\xc5\xa1a) i Difila (za Kasinu, Konopac i vjerojatno za fragmentarno sa\xc4\x8duvanu komediju Kov\xc4\x8deg, napisanu mo\xc5\xbeda po uzoru na Difilov Splav), a da se Terencije ugledao na Apolodora iz Karista (za Svekrvu i Formiona) i na Difila (za jednu scenu u Bra\xc4\x87i).\n_START_SECTION_\nTeme i likovi\n_START_PARAGRAPH_\n"Zavr\xc5\xa1io sam komediju" \xe2\x80\x95 rekao je, prema Plutarhu, Menandar jednom prilikom \xe2\x80\x95 "naime, razradio sam temu, treba samo da je ukomponiram u stihove". Premda je Menandar darivao veliku pa\xc5\xbenju i oblikovanju dijaloga, na prvom mjestu nalazi se op\xc4\x87i plan zapleta i njegova razrada. Na jednom poznatom reljefnom portretu predstavljen je Menandar kako sjedi i gleda u masku mladi\xc4\x87a, koju dr\xc5\xbei ispred sebe, a na stolu pored njega nalaze se jo\xc5\xa1 dvije maske \xe2\x80\x95 umjetnik je mo\xc5\xbeda upravo zami\xc5\xa1ljao Menandra u trenutku dok "komponira stihove"._NEWLINE_U Menandra ne nalazimo pokazatelje da su njegove komedije sadr\xc5\xbeavale horske pjesme, premda ima indicija o postojanju lirskih stihova koje su izgovarali glumci u posebnim situacijama, kao i recitativa, odnosno stihova izgovorenih uz glazbenu pratnju, \xc5\xa1to je nesumnjivo bio slu\xc4\x8daj u \xc5\xbeivahnoj zavr\xc5\xa1noj sceni Nam\xc4\x87ora, kad starca Knemona na silu odvla\xc4\x8de na sve\xc4\x8danost. No osnovni ton Menandrove komedije jest govor karakteristi\xc4\x8dan za svakodnevnu komunikaciju me\xc4\x91u ljudima, pa mu je samim tim osnovna metri\xc4\x8dka shema jampski trimetar, koji je Aristotel smatrao najbli\xc5\xbeim obi\xc4\x8dnom govoru._NEWLINE_Za novu komediju tipi\xc4\x8dno je da radnja bude smje\xc5\xa1tena u svakodnevno obiteljsko okru\xc5\xbeenje i da se bavi odnosima me\xc4\x91usobno bliskih ljudi, kao i da jedan od elemenata zapleta bude neka ljubavna intriga, bilo da se radi o mladi\xc4\x87u koji mora osvojiti djevojku u koju se zaljubio, bilo da se radi o sva\xc4\x91i, rastanku i pomirenju izme\xc4\x91u dvoje ljudi koji su ve\xc4\x87 bili zajedno; kod takve drame publika se zapravo smije sebi, odnosno emocijama koje prepoznaje u sebe ili u prijatelja i ro\xc4\x91aka. Kao ilustracija ovog postupka navodi se re\xc4\x8denica Aristofana Bizantinca: "O Menandre i \xc5\xbeivote, tko je koga od vas opona\xc5\xa1ao?" (\xe1\xbd\xa6 \xce\x9c\xce\xad\xce\xbd\xce\xb1\xce\xbd\xce\xb4\xcf\x81\xce\xb5 \xce\xba\xce\xb1\xe1\xbd\xb6 \xce\xb2\xce\xaf\xce\xb5, \xcf\x80\xcf\x8c\xcf\x84\xce\xb5\xcf\x81\xce\xbf\xcf\x82 \xe1\xbc\x84\xcf\x81\xe1\xbe\xbd \xe1\xbd\x91\xce\xbc\xe1\xbf\xb6\xce\xbd \xcf\x80\xcf\x8c\xcf\x84\xce\xb5\xcf\x81\xce\xbf\xce\xbd \xe1\xbc\x80\xcf\x80\xce\xb5\xce\xbc\xce\xb9\xce\xbc\xce\xae\xcf\x83\xce\xb1\xcf\x84\xce\xbf). Ciceron je novu komediju opisao kao "opona\xc5\xa1anje \xc5\xbeivota, zrcalo svakodnevice, sliku istine" (imitationem vitae, speculum consuetudinis, imaginem veritatis)_NEWLINE_Umjesto bujnih Aristofanovih fantazija punih politi\xc4\x8dke kritike i osobne poruge, na ati\xc4\x8dku pozornicu i na pozornice helenisti\xc4\x8dkog svijeta stupaju komedije koje prikazuju neki komi\xc4\x8dni zaplet iz svakodnevnog \xc5\xbeivota obi\xc4\x8dnog gra\xc4\x91anina ili su jednostavno parodije tragedija s mitolo\xc5\xa1kom temom. Nova ati\xc4\x8dka komedija ima kozmopolitski karakter, iako je mjesto radnje uglavnom Atena. Mnogi njeni pisci i nisu Atenjani: Menandar je bio iz Atene, ali Difil je ro\xc4\x91en u Sinopi na ju\xc5\xbenoj obali Crnog mora, a Filemon u Siracusi na Siciliji ili u gradu Soloj u Kilikiji. Same komedije, premda su stvarane u Ateni, brzo su se \xc5\xa1irile i izvo\xc4\x91ene su po cijelom helenisti\xc4\x8dkom svijetu, o \xc4\x8demu svjedo\xc4\x8di i arheolo\xc5\xa1ki materijal, osobito slike s anti\xc4\x8dkih vaza i sa\xc4\x8duvane kazali\xc5\xa1ne maske od terakote. Lica koja se u tim komadima pojavljuju na pozornici zajedni\xc4\x8dka su svim helenisti\xc4\x8dkim gradovima isto\xc4\x8dnog Sredozemlja: lakoumni i zaljubljeni mladi\xc4\x87i (sinovi), licemjerni i \xc5\xa1krti starci (o\xc4\x8devi), snala\xc5\xbeljivi i la\xc5\xbeljivi robovi, pro\xc5\xbedrljivi i laskavi paraziti, brbljavi i kradljivi kuhari, lakomi svodnici, hvalisavi vojnici, dominantne i goropadne supruge, elegantne i lukave hetere, obljubljene devojke koje su na prijevaru dopale ropstva. Odnosno, Apulejevim rije\xc4\x8dima, tu su: "la\xc5\xbeljivi svodnik, mladi\xc4\x87 \xc5\xa1to gori od ljubavi, lukavi rob, prevarna dru\xc5\xbebenica, dominantna supruga, popustljiva majka, stric \xc5\xa1to prekorava, prijatelj \xc5\xa1to poma\xc5\xbee i vojnik \xc5\xa1to boj bije, ali i pro\xc5\xbedrljivi paraziti i nje\xc5\xbeni roditelji i bestidne hetere". Kao precizno oblikovani tipovi ta lica imaju trajnu vrijednost, pa se i u renesansnoj i kasnijoj europskoj komediji sre\xc4\x87u licemjerni ili \xc5\xa1krti starac, rasipni i lakomisleni sin, snala\xc5\xbeljivi sluga, lakomi svodnik, lukava hetera i nesretna, zaljubljena djevojka. O \xc5\xa1arenom premda pone\xc5\xa1to jednoli\xc4\x8dnom svijetu tih likova nove ati\xc4\x8dke komedije svjedo\xc4\x8di i arheolo\xc5\xa1ki materijal, osobito slike s anti\xc4\x8dkih vaza i sa\xc4\x8duvane kazali\xc5\xa1ne maske: znamo tako za nekih devet tipova staraca, jedanaest tipova mladi\xc4\x87a, sedam tipova robova itd._NEWLINE_Op\xc4\x87i, kozmopolitski karakter novoj ati\xc4\x8dkoj komediji daje i tematika. Uglavnom je rije\xc4\x8d u sentimentalnoj ljubavi, \xc4\x8dijem ostvarenju stoji na putu nesretna sudbina slobodne djevojke prijevarom ili grje\xc5\xa1kom prodane u ropstvo, lakomost svodnika i \xc5\xa1tedljivost opreznog oca. Sve te preprjeke naj\xc4\x8de\xc5\xa1\xc4\x87e svladava umjesto mladog i lakomislenog mladi\xc4\x87a njegov snala\xc5\xbeljivi i la\xc5\xbeljivi rob. Ovi se motivi ponavljaju u raznim spojevima i obradama. Tipi\xc4\x8dne scene i standardne teme nove ati\xc4\x8dke komedije relativno su malobrojne, pa su stoga i same komedije vjerojatno bile pone\xc5\xa1to jednoli\xc4\x8dne, \xc4\x8dak i travestije mitskih povijesti, koje su pisci sastavljali bilo neposredno prema mitu, bilo obra\xc4\x91uju\xc4\x87i tragedije s mitolo\xc5\xa1kom tematikom, najvi\xc5\xa1e one Euripidove. No nova je komedija va\xc5\xbene sastavnice preuzela iz tragedije, posebno Euripidove. Od Euripida su komediografi nau\xc4\x8dili stvarati dobar zaplet, od njega potje\xc4\x8de i prolog, kojim se u novoj komediji publika obavje\xc5\xa1tava o prethodnim zbivanjima i koji uglavnom izgovara neka alegorijska osoba, npr. \xce\x88\xce\xbb\xce\xb5\xce\xb3\xcf\x87\xce\xbf\xcf\x82 ("Sramota"), \xce\xa6\xcf\x8c\xce\xb2\xce\xbf\xcf\x82 ("Strah"), \xe1\xbc\x88\xce\xae\xcf\x81 ("Zrak"), od njega, napokon, potje\xc4\x8du i gorka, ironi\xc4\x8dna i tu\xc5\xbena razmi\xc5\xa1ljanja o \xc5\xbeivotu i umije\xc4\x87e prikazivanja sna\xc5\xbenih emocija na pozornici; zbog svega toga Euripid se mo\xc5\xbee nazvati, ako ne ba\xc5\xa1 ocem, onda svakako prete\xc4\x8dom nove komedije._NEWLINE_U ovakvoj komediji izgradnja zapleta i oblikovanje likova nerazdvojno su povezani. Pjesnikova originalnost sastojala se upravo u pronala\xc5\xbeenju neo\xc4\x8dekivanih rje\xc5\xa1enja i u manevriranju unutar strogih okvira nove komedije, kao i u individualizaciji tipskih likova (starca, mladi\xc4\x87a, roba, hetere, parazita itd.), osobito u pogledu iskazivanja raspolo\xc5\xbeenja i emocija. Dok se radnja odvija u nizu vjerojatnih scena (odnosno, publika prihva\xc4\x87a da bi se u istim okolnostima ljudi koje vidimo na sceni vjerojatno ili sigurno i u stvarnom \xc5\xbeivotu pona\xc5\xa1ali upravo onako kako se pona\xc5\xa1aju na sceni), razli\xc4\x8diti su likovi predstavljeni na takav na\xc4\x8din da na osnovi onoga \xc5\xa1to ka\xc5\xbeu o drugim likovima mi mo\xc5\xbeemo donijeti vrijednosni sud i o njima samima i o tim drugim likovima. Ponekad se iznosi tvrdnja da u djelima nove komedije nema razvoja lika, ali zato se razvija portret koji je predstavljen publici, kao i sustav kontrasta koji izgra\xc4\x91uju i oja\xc4\x8davaju taj lik._NEWLINE_Jedna od glavnih sastavnica Menandrove umjetni\xc4\x8dke snage je njegova sposobnost preina\xc4\x8diti jednu tipi\xc4\x8dnu situaciju tako \xc5\xa1to uvodi neki neobi\xc4\x8dan kontekst, novu ina\xc4\x8dicu, neo\xc4\x8dekivanu dodatnu dimenziju, druk\xc4\x8diju strukturu. To se vidi i po njegovoj obradi tipi\xc4\x8dnih likova, obi\xc4\x8dno prepoznatljivih od samog po\xc4\x8detka po maskama, kostimima i \xc4\x8dak standardnim imenima: kako se razvija radnja, Menandar ocrtava portret koji pokazuje da ono tipi\xc4\x8dno ipak nije ono \xc5\xa1to se \xc4\x8dini na povr\xc5\xa1ini, kako se vidi na primjeru Polemona, Stratofana i Trasonida \xe2\x80\x95 tri lika "hvalisavog vojnika" koja se pojavljuju u Djevojci s podrezanom kosom, Sikionjaninu i Omra\xc5\xbeenom \xc4\x8dovjeku \xe2\x80\x95 \xc4\x8diji je tipski lik "hvalisavog vojnika" (miles gloriosus) fiksiran, ali je svaki od njih ocrtan kao pojedinac s osobinama koje prije poti\xc4\x8du osje\xc4\x87aj simpatije i zanimanja nego superiornosti i poruge. O drugim pjesnicima nove komedije znamo neusporedivo manje nego o Menandru, no mogu\xc4\x87e je da su i Filemon i Difil imali "opu\xc5\xa1teniji tradicionalniji i na neki na\xc4\x8din duhovitiji pristup pisanju", uklju\xc4\x8duju\xc4\x87i, na primjer, i duge monologe koje izgovaraju likovi kuhara i parazita. Sude\xc4\x87i po rimskim preradama, Filemon je bio osobito vje\xc5\xa1t u komponiranju komedija situacije, dok je Difil, sude\xc4\x87i po Konopcu, volio romanti\xc4\x8dnu komediju smje\xc5\xa1tenu u udaljene predjele. O tome koliko je va\xc5\xbeno imati puni kontekst i koliko smo o\xc5\xa1te\xc4\x87eni \xc4\x8dinjenicom da raspola\xc5\xbeemo samo fragmentima vidi se na primjeru \xc4\x8duvene izrijeke "Koga bogovi vole, umire mlad" (Menandrov fragment 111), koja se citira kao jedna od va\xc5\xbenih moralnih sentencija iz antike; no iz konteksta u Plautovoj adaptaciji (Quem di diligunt, adulescens moritur) vidimo da te rije\xc4\x8di zapravo izgovara rob na ra\xc4\x8dun svog gospodara, starog i jo\xc5\xa1 \xc5\xbeivog._NEWLINE_Kako je krajem antike Menandrov opus izgubljen, suvremena su stolje\xc4\x87a upoznala svijet nove komedije putem Plautovih i Terencijevih prerada. Ideja o zabavnim doga\xc4\x91ajima, izmi\xc5\xa1ljenim ali temeljenim na stvarnom svakodnevnom \xc5\xbeivotu obi\xc4\x8dnih ljudi, pokazala se vrlo plodnom, te je od antike do danas proizvela mnogobrojne izdanke, koji danas, pored drame, uklju\xc4\x8duju i roman, radio, televiziju i film. Djela ovakve vrste imaju dvije osnovne odlike: s jedne strane, njihovi likovi i zapleti pru\xc5\xbeaju gledateljima mogu\xc4\x87nost bijega u svijet u kojem se njihove \xc5\xbeelje ostvaruju, a s druge, ta djela u ve\xc4\x87oj ili manjoj mjeri posjeduju i odre\xc4\x91eni odgojni ili obrazovni utjecaj.\n_START_SECTION_\nDramska nadmetanja\n_START_PARAGRAPH_\nDrame su se prvobitno prikazivale na tzv. Malim ili Seoskim Dionizijama (\xce\x94\xce\xb9\xce\xbf\xce\xbd\xcf\x8d\xcf\x83\xce\xb9\xce\xb1 \xcf\x84\xe1\xbd\xb0 \xce\xba\xce\xb1\xcf\x84\xe1\xbe\xbd \xe1\xbc\x84\xce\xb3\xcf\x81\xce\xbf\xcf\x85\xcf\x82), koje su se slavile od 8. do 12. posejdona (studeni/prosinac), i to uglavnom u Pireju, ali i u okolnim ati\xc4\x8dkim demama, npr. u Kolitu (\xce\x9a\xce\xbf\xce\xbb\xce\xbb\xcf\x85\xcf\x84\xcf\x8c\xcf\x82), Eksoni (\xce\x91\xe1\xbc\xb0\xce\xbe\xcf\x89\xce\xbd\xce\xae), Eleusini i Toriku. Kad su ustanovljene Leneje i Velike Dionizije, na Seoskim Dionizijama najvjerojatnije su prikazivani samo reprizni komadi, i to mo\xc5\xbeda bez hora. Na Lenejskom festivalu, koji se odr\xc5\xbeavao od 8. do 12. gameliona (prosinac/sije\xc4\x8danj) i koji je ustanovio Pizistrat, isprva su se prikazivale tragedije, ali nakon ustanovljenja Velikih Dionizija na Lenejama su se prije svega prikazivale komedije. Tu su, na primjer, premijerno prikazani Aharnjani, Vitezovi, Ose i \xc5\xbdabe. Tragedije su se na Lenejama ponovo prikazivale od 464. p.n.e. ili, prema drugima, tek od 443. p.n.e. Pretpostavlja se da je nadmetanje na Lenejama trajalo dva dana, \xc5\xa1to bi bilo dovoljno za dvije tragi\xc4\x8dne trilogije od dva razli\xc4\x8dita tragi\xc4\x8dara te za jedno komi\xc4\x8dno nadmetanje, koje je vjerojatno bilo organizirano kao i ono na Velikim Dionizijama. U po\xc4\x8detku su na Lenejama prikazivani samo novi, premijerni komadi. Strancima, kako se \xc4\x8dini, prisustvo nije bilo dopu\xc5\xa1teno. O organizaciji dramskih nadmetanja na Lenejama brinuo se arhont basileus. Na Velikim ili Gradskim Dionizijama (\xce\x94\xce\xb9\xce\xbf\xce\xbd\xcf\x8d\xcf\x83\xce\xb9\xce\xb1 \xcf\x84\xe1\xbd\xb0 \xe1\xbc\x90\xce\xbd \xe1\xbc\x84\xcf\x83\xcf\x84\xce\xb5\xce\xb9), koje su se odr\xc5\xbeavale od 8. do 14. elafeboliona (velja\xc4\x8da/o\xc5\xbeujak) i koje su ustanovljene nakon perzijskih ratova, prikazivale su se i tragedije i komedije, pri \xc4\x8demu je glavni doga\xc4\x91aj svakako bilo prikazivanje tragedija. U komi\xc4\x8dnom nadmetanju natjecala su se prvo tri pjesnika a od 4. stolje\xc4\x87a p.n.e. petorica pjesnika s po jednom komedijom, pri \xc4\x8demu je do pove\xc4\x87anja broja pjesnika mo\xc5\xbeda do\xc5\xa1lo zbog toga \xc5\xa1to je nestalo hora kao organskog dijela komada. Organizacija dramskih nadmetanja na Velikim Dionizijama bila je u rukama arhonta eponima. Na Antesterijama, koje su se odr\xc5\xbeavale od 11. do 13. antesterija (sije\xc4\x8danj/velja\xc4\x8da), komedije se nisu prikazivale, jer se zakon govornika Likurga (\xcf\x84\xe1\xbd\xb8\xce\xbd \xcf\x80\xce\xb5\xcf\x81\xe1\xbd\xb6 \xcf\x84\xe1\xbf\xb6\xce\xbd \xce\xba\xcf\x89\xce\xbc\xe1\xbf\xb3\xce\xb4\xe1\xbf\xb6\xce\xbd \xe1\xbc\x80\xce\xb3\xe1\xbf\xb6\xce\xbd\xce\xb1 \xcf\x84\xce\xbf\xe1\xbf\x96\xcf\x82 \xce\xa7\xcf\x8d\xcf\x84\xcf\x81\xce\xbf\xce\xb9\xcf\x82 \xe1\xbc\x90\xcf\x80\xce\xb9\xcf\x84\xce\xb5\xce\xbb\xce\xb5\xe1\xbf\x96\xce\xbd \xe1\xbc\x90\xcf\x86\xce\xac\xce\xbc\xce\xb9\xce\xbb\xce\xbb\xce\xbf\xce\xbd \xe1\xbc\x90\xce\xbd \xcf\x84\xe1\xbf\xb7 \xce\xb8\xce\xb5\xce\xac\xcf\x84\xcf\x81\xe1\xbf\xb3 = "da o svetkovini lonaca treba se odr\xc5\xbeati nadmetanje komi\xc4\x8dara") odnosio na natjecanje komi\xc4\x8dnih glumaca, a ne na izvo\xc4\x91enje komi\xc4\x8dnih predstava. Na svim svetkovinama na kojima su odr\xc5\xbeavana dramska natjecanja komedije su prikazivane prije tragedija. Pretpostavlja se da su se na Velikim Dionizijama sve komedije izvodile u jednom danu, nakon \xc4\x8dega je tri dana bilo predvi\xc4\x91eno za tri tragi\xc4\x8dne tetralogije \xe2\x80\x95 po jedan dan za svaku._NEWLINE_O uspjehu predstava odlu\xc4\x8divali su suci koje je arhont postavljao \xc5\xbedrijebom, i to njih petoricu za komediju i najvjerojatnije desetoricu za tragediju. Kao pobjednika suci bi proglasili autora najbolje predstave, ali i njegovog horega i protagonista, a arhont bi najvjerojatnije svu trojicu ovjen\xc4\x8dao br\xc5\xa1ljanovim vijencem, dok bi pjesniku dodijelio i neku nov\xc4\x8danu nagradu. O cijelom nadmetanju arhont bi sastavio zapisnik, u kojem bi naveo svoje ime, praznik, imena pjesnika i horega, naslove drama, imena protagonista i sudsku ocjenu; takav zapisnik zvao se didaskalija i \xc4\x8duvao se u dr\xc5\xbeavnoj pismohrani. Prikazivani su samo novi komadi, a ponavljanje starijih bila je rijetka iznimka. Ali kad se zavr\xc5\xa1ilo doba velikih gr\xc4\x8dkih tragi\xc4\x8dara, postalo je uobi\xc4\x8dajeno da se jedna njihova drama prika\xc5\xbee na svakom tragi\xc4\x8dnom nadmetanju. Takva tragedija u didaskalijama je ozna\xc4\x8dena kao "stara" (\xcf\x80\xce\xb1\xce\xbb\xce\xb1\xce\xb9\xce\xac), nasuprot "novoj" (\xce\xba\xce\xb1\xce\xb9\xce\xbd\xce\xae). Na komi\xc4\x8dnom nadmetanju 345. p.n.e. spominju se \xc4\x8detiri nove komedije; 352. p.n.e. prikazana je jedna Euripidova tragedija; no \xc5\xa1to se ti\xc4\x8de komedije, tek u 2. stolje\xc4\x87u p.n.e. nalazimo da je prikazana komedija nekog od starijih komediografa \xe2\x80\x95 Menandra, Posidipa ili Filemona, ali dakako ne Aristofana, \xc4\x8dija bi djela imala malo smisla ako bi se izvodila u vrijeme kad vi\xc5\xa1e nisu bile me\xc4\x91u \xc5\xbeivima osobe koje se u njima kritiziraju. Na osnovi toga se mo\xc5\xbeda mo\xc5\xbee izvesti zaklju\xc4\x8dak da je obi\xc4\x8daj da se prikazuju drame starijih pjesnika za komediju uveden kasnije u usporedbi s tragedijom.\n_START_SECTION_\nGlumci\n_START_PARAGRAPH_\nBroj glumaca bio je ograni\xc4\x8den i svi su bili mu\xc5\xa1karci. U po\xc4\x8detku je sve uloge tuma\xc4\x8dio jedan glumac, da bi Eshil uveo drugoga, a Sofoklo tre\xc4\x87ega glumca. Taj se broj vi\xc5\xa1e nije mijenjao ni u komediji ni u tragediji, pa je jedan glumac tijekom predstave prikazivao vi\xc5\xa1e uloga, a to je bilo mogu\xc4\x87e samim tim \xc5\xa1to su glumci prikazivali i mu\xc5\xa1ka i \xc5\xbeenska lica i \xc5\xa1to su nosili maske. Prvi glumac (protagonist) prikazivao je najte\xc5\xbee i najzahtjevnije uloge, drugi glumac (deuteragonist) one uloge koje najvi\xc5\xa1e dolaze u kontakt s protagonistom, a tre\xc4\x87i (tritagonist) neznatnije uloge, uklju\xc4\x8duju\xc4\x87i lica koja izgovaraju prolog i ona koja se u tragediji pojavljuju kao deus ex machina (\xce\xb8\xce\xb5\xe1\xbd\xb8\xcf\x82 \xe1\xbc\x80\xcf\x80\xe1\xbd\xb8 \xce\xbc\xce\xb7\xcf\x87\xce\xb1\xce\xbd\xe1\xbf\x86\xcf\x82). Glumac je morao biti vje\xc5\xa1t u deklamaciji i pjevanju i melodramskom prikazivanju, tj. deklamaciji uz pratnju frule, a morao je znati i bar malo plesati. Jampski trimetri su kazivani, a ono \xc5\xa1to je bilo u drugim metrima, kao i replike koje su izmjenjivali hor i glumci, to se ili pjevalo ili se recitiralo uz frulu.\n_START_SECTION_\nMaske\n_START_PARAGRAPH_\nGlumci su na pozornici nosili upadljivu odje\xc4\x87u i obu\xc4\x87u te maske ili obrazine ili li\xc4\x8dine (\xcf\x80\xcf\x81\xcf\x8e\xcf\x83\xce\xbf\xcf\x80\xce\xb1), a sve su se te sastavnice razlikovale u razli\xc4\x8ditim vrstama drame: u tragediji, komediji i satirskoj igri. Maske su u nastarije vrijeme pravljene od kore drveta, a kasnije obi\xc4\x8dno od platna. Na slikama se vidi da su na prednjoj strani imale veliki otvor za usta i dva manja za o\xc4\x8di. Razlikovale su se tipi\xc4\x8dne ili karakterne i netipi\xc4\x8dne ili individualne maske. Maske u staroj komediji, ako su i imale periku ili vijenac, uglavnom su li\xc4\x8dile na osobe koje su se u predstavi kritizirale, odnosno bile su potreti suvremenika ili su bile na\xc4\x8dinjene tako da budu \xc5\xa1to smje\xc5\xa1nije, odnosno kao karikature. U novoj komediji bile su 43 tipi\xc4\x8dne maske: 8 za starce, 11 za mladi\xc4\x87e, 7 za robove, 3 za stare robinje, 14 za mlade robinje. Za maske u srednjoj i novoj komediji Platonije ka\xc5\xbee: "Ni maske nisu jednako pravili kao u staroj komediji. U staroj pravili su maske sli\xc4\x8dne onim licima koja su izvrgnuta ruglu, i to zato da bi se lice po sli\xc4\x8dnosti odmah prepoznalo, prije no \xc5\xa1to glumac i\xc5\xa1ta ka\xc5\xbee. U srednjoj i novoj napravili bi maske namjerno za smijeh (...) trude\xc4\x87i se da ni slu\xc4\x8dajno ne li\xc4\x8de na nekog makedonskog slu\xc5\xbebenika i da ne bi pjesnik pao u sumnju kako se namjerno ruga i tako nastradao. Ta na maskama u Menandrovoj komediji vidimo kakve obrve imaju i kako su im usta iskrivljena: i uop\xc4\x87e nisu kao kod ljudi". Maske je pravio "maskar" ili "obrazinar" (\xcf\x83\xce\xba\xce\xb5\xcf\x85\xce\xbf\xcf\x80\xce\xbf\xce\xb9\xcf\x8c\xcf\x82), za kojeg Aristotel ka\xc5\xbee: "Za oblikovanje prizora jo\xc5\xa1 je va\xc5\xbenija vje\xc5\xa1tina obrazinarska nego pjesni\xc4\x8dka". No jasno je da su, osobito u staro vrijeme, i sami pjesnici bili uklju\xc4\x8deni u definiranje izgleda maski, a to se vidi i po tome \xc5\xa1to su se Frinihu i Eshilu pripisivale osobite zasluge za razvitak maski.\n_START_SECTION_\nOdje\xc4\x87a i obu\xc4\x87a\n_START_PARAGRAPH_\nOdje\xc4\x87u koju su glumci nosili u staroj ati\xc4\x8dkoj komediji poznajemo kako iz navoda u samim dramama tako i iz slika na vazama, posebno onih iz ju\xc5\xbene Italije, na kojima su predstavljene flija\xc4\x8dke scene, koje su u zna\xc4\x8dajnoj mjeri nalikovale komediji u Ateni. No postoje i ati\xc4\x8dke vaze, sa scenama iz vremena koje prethodi Aristofanu i svim sa\xc4\x8duvanim komi\xc4\x8dnim fragmentima. I koncept komi\xc4\x8dnog hora sastavljenog od \xc5\xbeivotinja (ptica, kukaca, riba) stariji je od Aristofana, koji ga je povezivao s Magnetovom starom komedijom. Na jednoj amfori iz sredine 6. stolje\xc4\x87a p.n.e., koja se \xc4\x8duva u Berlinu, naslikani su frula\xc5\xa1 i trojica mladi\xc4\x87a u oklopu, koja su uzjahala trojicu starijih bradatih mu\xc5\xa1karaca: atenski vitezovi, nekih 125 godina prije no \xc5\xa1to \xc4\x87e ih Aristofan uporabiti kao komi\xc4\x8dni hor. Mla\xc4\x91i su prikazi frula\xc5\xa1a i po dvojice plesa\xc4\x8da obu\xc4\x8denih u kostim pijetla (500.\xe2\x80\x92480. p.n.e.), koji su naslikani na jednoj drugoj amfori u Berlinu i na jednom vinskom vr\xc4\x8du (oinochoe) koji se \xc4\x8duva u Londonu._NEWLINE_Komi\xc4\x8dni glumci bili su obu\xc4\x8deni u tradicionalni komi\xc4\x8dni kostim, naprijed s napuhanim jastukom privezanim za trbuh, a iza s golemim jastukom pri\xc4\x8dvr\xc5\xa1\xc4\x87enim za stra\xc5\xbenjicu, a za mu\xc5\xa1ke uloge i s ko\xc5\xbenim falusom koji je visio na bedru ispod kratkog ogrta\xc4\x8da i koji se, po Aristofanovim rije\xc4\x8dima, mogao iskoristiti kako bi izmamio smijeh dje\xc4\x8daka u publici. Falusni rekvizit bio je od ko\xc5\xbee, vrha obojenog crveno, a ponekad se ka\xc4\x8dio i oko vrata. Neka vrsta trikoa ili hula-hopki (\xcf\x83\xcf\x89\xce\xbc\xce\xac\xcf\x84\xce\xb9\xce\xbf\xce\xbd), od ko\xc5\xbee ili od tkanine, navla\xc4\x8dila se preko trbuha i grudi, a bila je toliko sku\xc4\x8dena da na slikama likovi koji ju nose \xc4\x8desto izgledaju nagi. \xc4\x8cini se da je taj triko redovno no\xc5\xa1en, i nalazimo ga s rupama probu\xc5\xa1enim u obliku o\xc4\x8diju, kao i ukra\xc5\xa1enog vezom ili vodoravnim prugama. Ponekad ne prijanja uz tijelo, nego pada u naborima. Od druge odje\xc4\x87e koja se nosila uz tijelo, likovi slobodnih ljudi nosili su neku vrstu tunike (\xe1\xbc\x80\xce\xbc\xcf\x86\xce\xb9\xce\xbc\xce\xac\xcf\x83\xcf\x87\xce\xb1\xce\xbb\xce\xbf\xcf\x82), dok su likovi robova i radnika nosili tzv. eksomis (\xe1\xbc\x90\xce\xbe\xcf\x89\xce\xbc\xce\xaf\xcf\x82), koji je desnu ruku i rame ostavljao nepokrivene, a nekad i ko\xc5\xbeuh (\xce\xb4\xce\xb9\xcf\x86\xce\xb8\xce\xad\xcf\x81\xce\xb1 ili \xcf\x83\xcf\x80\xce\xbf\xce\xbb\xce\xac\xcf\x82). Hiton se rijetko spominje u Aristofana, ali povremeno se nailazi na neke njegove podvrste (\xe1\xbc\xa1\xce\xbc\xce\xb9\xce\xb4\xce\xb9\xcf\x80\xce\xbb\xce\xbf\xce\xaf\xcf\x83\xce\xb9\xce\xbf\xce\xbd, \xce\xba\xcf\x81\xce\xbf\xce\xba\xcf\x89\xcf\x84\xce\xaf\xce\xb4\xce\xb9\xce\xbf\xce\xbd i \xce\xba\xcf\x81\xce\xbf\xce\xba\xcf\x89\xcf\x84\xcf\x8c\xcf\x82, koji su nosile \xc5\xbeene). Od ogrta\xc4\x8da glavni je za mu\xc5\xa1karce bio himatij (\xe1\xbc\xb1\xce\xbc\xce\xac\xcf\x84\xce\xb9\xce\xbf\xce\xbd), dok su skromnije i jeftinije ina\xc4\x8dice bile \xce\xbb\xe1\xbf\x83\xce\xb4\xce\xac\xcf\x81\xce\xb9\xce\xbf\xce\xbd i \xcf\x84\xcf\x81\xce\xb9\xce\xb2\xcf\x8e\xce\xbd\xce\xb9\xce\xbf\xce\xbd, Udobna kabanica koju su nosili likovi starih ljudi zvala se \xcf\x87\xce\xbb\xce\xb1\xe1\xbf\x96\xce\xbd\xce\xb1, dok je \xcf\x83\xce\xb9\xcf\x83\xcf\x8d\xcf\x81\xce\xb1 bio ogrta\xc4\x8d od ov\xc4\x8dje ko\xc5\xbee i tako\xc4\x91er se nosio kao kabanica. \xc5\xbdene su tako\xc4\x91er nosile himatij, \xc4\x8dija je podvrsta bio "okru\xc5\xbenik" (\xe1\xbc\x94\xce\xb3\xce\xba\xcf\x85\xce\xba\xce\xbb\xce\xbf\xce\xbd), mo\xc5\xbeda kru\xc5\xbenog oblika. U jednoj sceni Tesmoforijazusa vidimo kako \xc5\xbeena obla\xc4\x8di odje\xc4\x87u ovim redom: triko (\xcf\x83\xcf\x89\xce\xbc\xce\xac\xcf\x84\xce\xb9\xce\xbf\xce\xbd), bo\xc5\xbeurni hiton (\xce\xba\xcf\x81\xce\xbf\xce\xba\xcf\x89\xcf\x84\xcf\x8c\xcf\x82), pojas (\xcf\x83\xcf\x84\xcf\x81\xcf\x8c\xcf\x86\xce\xb9\xce\xbf\xce\xbd) i "okru\xc5\xbenik" (\xe1\xbc\x94\xce\xb3\xce\xba\xcf\x85\xce\xba\xce\xbb\xce\xbf\xce\xbd)._NEWLINE_Od pokrivala za glavu u tekstovima se spominje \xce\xba\xcf\x85\xce\xbd\xe1\xbf\x86 ("ko\xc5\xbena kaciga"), dok su slikama predstavljeni najraznovrsnije kape, npr. \xc5\xa1e\xc5\xa1ir \xc5\xa1irokog oboda (\xcf\x80\xce\xad\xcf\x84\xce\xb1\xcf\x83\xce\xbf\xcf\x82) na Hermesu. U odre\xc4\x91enim prilikama na glavu su se stavljali vijenci. Za \xc5\xbeene se spominje da na glavi imaju mre\xc5\xbeice (\xce\xba\xce\xb5\xce\xba\xcf\x81\xcf\x8d\xcf\x86\xce\xb1\xce\xbb\xce\xbf\xce\xb9), poveza\xc4\x8de (\xce\xbc\xce\xaf\xcf\x84\xcf\x81\xce\xb1\xce\xb9) i perike (\xce\xba\xce\xb5\xcf\x86\xce\xb1\xce\xbb\xce\xb1\xe1\xbd\xb6 \xcf\x80\xce\xb5\xcf\x81\xce\xaf\xce\xb8\xce\xb5\xcf\x84\xce\xbf\xce\xb9). _NEWLINE_\xc5\xa0to se ti\xc4\x8de obu\xc4\x87e, na slikama su glumci uglavnom predstavljeni bosi, ali to je svakako samo zbog nepa\xc5\xbenje umjetnik\xc3\xa2. U tekstovima se spominju papu\xc4\x8de od crvene ko\xc5\xbee (\xe1\xbc\x90\xce\xbc\xce\xb2\xce\xac\xce\xb4\xce\xb5\xcf\x82), zatim "lakonske" (\xce\x9b\xce\xb1\xce\xba\xcf\x89\xce\xbd\xce\xb9\xce\xba\xce\xb1\xe1\xbd\xb6) za mu\xc5\xa1karce i "perzijske" (\xce\xa0\xce\xb5\xcf\x81\xcf\x83\xce\xb9\xce\xba\xce\xb1\xe1\xbd\xb6) za \xc5\xbeene. U specijalnim prilikama glumac je u komediji nosio obu\xc4\x87u s veoma visokim drvenim \xc4\x91onom, zvanu koturn (\xce\xba\xcf\x8c\xce\xb8\xce\xbf\xcf\x81\xce\xbd\xce\xbf\xcf\x82), koja je ina\xc4\x8de bila uobi\xc4\x8dajena obu\xc4\x87a tragi\xc4\x8dnih glumaca._NEWLINE_Neka lica u komediji imala su i svoja specijalna obilje\xc5\xbeja; na primjer, kad Dioniz opona\xc5\xa1a Herakla u \xc5\xbdabama, u ruci dr\xc5\xbei toljagu i ogrnut je lavljom ko\xc5\xbeom, dok je na slikama Zeus predstavljen s munjom u ruci. Dakako, groteskni likovi bili su obu\xc4\x8deni u jednako groteskni kostim, kao npr. Pseudartabas u Aharnjanima._NEWLINE_\xc5\xa0to se ti\xc4\x8de kostima \xc4\x8dlanova hora, \xc4\x8dini se da se u staroj ati\xc4\x8dkoj komediji odje\xc4\x87a sastojala od trikoa (\xcf\x83\xcf\x89\xce\xbc\xce\xac\xcf\x84\xce\xb9\xce\xbf\xce\xbd), hitona (\xcf\x87\xce\xb9\xcf\x84\xcf\x8e\xce\xbd) i himatija (\xe1\xbc\xb1\xce\xbc\xce\xac\xcf\x84\xce\xb9\xce\xbf\xce\xbd), od kojih se ovaj posljednji skidao prije plesne to\xc4\x8dke. Naravno, kad je to zahtjevala tematika komada, horeuti su nosili naj\xc4\x8dudnovatije fantasti\xc4\x8dne ukrase, npr. u obliku osa, ptica, oblaka, \xc5\xbeaba: Aristofanove ose same ka\xc5\xbeu da imaju \xc5\xbealac, a za oblake se doznaje iz sholija da su imali \xc5\xa1arene himatije. Dio kostima \xc4\x8dlanova hora bio je, dakako, i falus, ali glumci u novoj komediji vi\xc5\xa1e ga nisu nosili. Na nogama su horeuti nosili sandale (\xcf\x83\xce\xb1\xce\xbd\xce\xb4\xce\xb1\xce\xbb\xce\xaf\xcf\x83\xce\xba\xce\xbf\xce\xb9)._NEWLINE_U novoj komediji mijenja se groteskni kostim stare komedije i jo\xc5\xa1 vi\xc5\xa1e se pribli\xc5\xbeava odje\xc4\x87i u obi\xc4\x8dnom \xc5\xbeivotu. I dalje se \xc4\x8desto nailazi na triko (\xcf\x83\xcf\x89\xce\xbc\xce\xac\xcf\x84\xce\xb9\xce\xbf\xce\xbd), ali bez napuhanih jastuka ispod njega, koji su bili karakteristi\xc4\x8dni za staru komediju. Dugi hiton obi\xc4\x8dno nose slobodni mu\xc5\xa1karci svih uzrasta, parazit te neki robovi, a kratki hiton vojnici i ve\xc4\x87ina robova. Himatij su nosili mu\xc5\xa1karci iz svih slojeva, pri \xc4\x8demu se njegov donji dio prebacivao preko lijevog ramena. Hlamidu (\xcf\x87\xce\xbb\xce\xb1\xce\xbc\xe1\xbd\xba\xcf\x82), vrstu putne kabanice, nosili su vojnici. Pastirski ogrta\xc4\x8d nazvan \xce\xba\xce\xbf\xcf\x83\xcf\x8d\xce\xbc\xce\xb2\xce\xb7 vjerojatno je bio neka vrsta marame koja bi se obavila oko tijela ili bi se prebacila preko ramena; \xe1\xbc\x90\xce\xb3\xce\xba\xcf\x8c\xce\xbc\xce\xb2\xcf\x89\xce\xbc\xce\xb1 ili \xe1\xbc\x90\xcf\x80\xce\xaf\xcf\x81\xcf\x81\xce\xb7\xce\xbc\xce\xb1 bio je bijeli pla\xc5\xa1t koji su nosili robovi i zavezivao se tako da je obje ruke ostavljao slobodnim. Na nogama su uglavnom nosili neku vrstu sku\xc4\x8denih hula-hopki, a samo rijetko svojevrsne \xc5\xa1iroke hla\xc4\x8de. Kuhari su nosili prega\xc4\x8du (\xce\xb4\xce\xb9\xcf\x80\xce\xbb\xe1\xbf\x86). Na slikama su glumci u novoj komediji uglavnom nepokrivenih glava, no vojnik se nalazi s okruglim ravnim \xc5\xa1e\xc5\xa1irom. Na nogama glumci su nosili obu\xc4\x87u sa zatvorenim prstima (\xe1\xbc\x90\xce\xbc\xce\xb2\xce\xac\xcf\x82) ili pak obu\xc4\x87u koja je ostavljala otvorene prste, a nailazi se i na \xc4\x8darape. Likovi \xc5\xbeena nosili su hiton koji je dopirao do poda i \xc4\x8desto se zvao \xcf\x83\xcf\x85\xce\xbc\xce\xbc\xce\xb5\xcf\x84\xcf\x81\xce\xaf\xce\xb1, a preko njega navla\xc4\x8dile su himatij. \xc5\xa0to se ti\xc4\x8de dodatnih rekvizita za pojedine likove, \xc4\x8dujemo da su starci imali zakrivljeni \xc5\xa1tap za \xc5\xa1etnju (\xce\xba\xce\xb1\xce\xbc\xcf\x80\xcf\x8d\xce\xbb\xce\xb7); seljaci su imali ravnu motku (\xce\xbb\xce\xb1\xce\xb3\xcf\x89\xce\xb2\xcf\x8c\xce\xbb\xce\xbf\xce\xbd), torbicu (\xcf\x80\xce\xae\xcf\x81\xce\xb1) i ko\xc5\xbenu tuniku; svodnici su imali ravnu palicu koja se zvala \xe1\xbc\x84\xcf\x81\xce\xb5\xcf\x83\xce\xba\xce\xbf\xcf\x82 parazit je imao posudicu s uljem (\xce\xbb\xce\xae\xce\xba\xcf\x85\xce\xb8\xce\xbf\xcf\x82) i strigil (\xcf\x83\xcf\x84\xce\xbb\xce\xb5\xce\xb3\xce\xb3\xce\xaf\xcf\x82), tj. strugalicu za tijelo; vojnik je imao ma\xc4\x8d._NEWLINE_Kostimi koje su nosili razli\xc4\x8diti tipski likovi razlikovali su se i po boji. Tako su, prema Juliju Poluku, starci nosili bijelu odje\xc4\x87u, mla\xc4\x91i ljudi (\xce\xbd\xce\xb5\xcf\x8e\xcf\x84\xce\xb5\xcf\x81\xce\xbf\xce\xb9) crvenu ili tamno ljubi\xc4\x8dastu (\xcf\x86\xce\xbf\xce\xb9\xce\xbd\xce\xb9\xce\xba\xe1\xbd\xb6\xcf\x82 \xe1\xbc\xa4 \xce\xbc\xce\xb5\xce\xbb\xce\xb1\xce\xbc\xcf\x80\xcf\x8c\xcf\x81\xcf\x86\xcf\x85\xcf\x81\xce\xbf\xce\xbd \xe1\xbc\xb1\xce\xbc\xce\xac\xcf\x84\xce\xb9\xce\xbf\xce\xbd), dok je odje\xc4\x87a mlade\xc5\xbei (\xce\xbd\xce\xb5\xce\xb1\xce\xbd\xce\xaf\xcf\x83\xce\xba\xce\xbf\xce\xb9) bila ljubi\xc4\x8dasta, premda Elije Donat ka\xc5\xbee da je bila \xc5\xa1arena (discolor). Paraziti su imali crne ili sive ogrta\xc4\x8de, vojnik purpurnu hlamidu, a robovi i obrtnici bijeli himatij. Starije \xc5\xbeene nosile su odje\xc4\x87u tamno plave boje (\xe1\xbc\x80\xce\xb5\xcf\x81\xce\xaf\xce\xbd\xce\xb7) ili boje zelene jabuke (\xce\xbc\xce\xb7\xce\xbb\xce\xaf\xce\xbd\xce\xb7), osim sve\xc4\x87enica, koje su se obla\xc4\x8dile u bijelo. Svodnice su oko glave omotavale ljubi\xc4\x8dastu traku. U Ateni je postojao zakon da hetere trebaju nositi odje\xc4\x87u jarkih boja, a na slikama su predstavljene u crvenom ili \xc5\xbeutom hitonu i u bijelom ili \xc5\xbeutom himatiju. Koketna djevojka (\xe1\xbc\x85\xce\xb2\xcf\x81\xce\xb1 \xcf\x80\xce\xb5\xcf\x81\xce\xaf\xce\xba\xce\xbf\xcf\x85\xcf\x81\xce\xbf\xcf\x82) nosila je bijeli hiton, a heterina slu\xc5\xbeavka (\xcf\x80\xce\xb1\xcf\x81\xce\xac\xcf\x88\xce\xb7\xcf\x83\xcf\x84\xce\xbf\xce\xbd \xce\xb8\xce\xb5\xcf\x81\xce\xb1\xcf\x80\xce\xb1\xce\xb9\xce\xbd\xce\xaf\xce\xb4\xce\xb9\xce\xbf\xce\xbd) hiton boje \xc5\xa1afrana.\n_START_SECTION_\nHor\n_START_PARAGRAPH_\nPrema glumcima stajao je hor, koji je bio i jedna od temeljnih sastavnica ati\xc4\x8dke komedije, a sastojao se od 24 \xc4\x8dlana, horeuta (\xcf\x87\xce\xbf\xcf\x81\xce\xb5\xcf\x85\xcf\x84\xce\xb1\xce\xaf), koje je predvodio horovo\xc4\x91a ili korifej (\xce\xba\xce\xbf\xcf\x81\xcf\x85\xcf\x86\xce\xb1\xe1\xbf\x96\xce\xbf\xcf\x82). Za hor se starao horeg, \xc4\x8dija se du\xc5\xbenost nazivala  horegijom i pripadala je u tzv. liturgije, tj. slu\xc5\xbebe koje je za narod obavljao bogati gra\xc4\x91anin. Horegija za tragi\xc4\x8dne predstave uvedena je nakon Klistena, a ranije su se o tragi\xc4\x8dnim horovima brinuli Pizistratidi. A "komi\xc4\x8dnim pesnicima", ka\xc5\xbee Aristotel, "arhont je tek kasno odobrio hor, a njega su ranije \xc4\x8dinili dragovoljci"; to se dogodilo izme\xc4\x91u 465. i 450. p.n.e., kad je uvedena scenografija. Arhont je odlu\xc4\x8divao kojem pjesniku \xc4\x87e se dodijeliti koji horeg kako bi spremio hor. Horeg je morao hor sastaviti, opremiti i prona\xc4\x87i mu frula\xc5\xa1e i u\xc4\x8ditelja koji \xc4\x87e ga uvje\xc5\xbebati. Demetrije Faleranin ukinuo je sustav horegije 310. p.n.e. i postavio jednog agonoteta na mandat od godinu dana, koji je za Velike Dionizije prilikom svih nadmetanja vr\xc5\xa1io funkcije i arhonta i horega.\n_START_SECTION_\nPublika\n_START_PARAGRAPH_\nPravo posje\xc4\x87ivati kazali\xc5\xa1ne predstave imali su u Ateni gra\xc4\x91ani, meteci i stranci, a robovi najvjerojatnije samo kao pratitelji svojih gospodara. Postavljalo se pitanje o tome je li \xc5\xbeenama bilo dopu\xc5\xa1teno prisustvovati komi\xc4\x8dnim predstavama, kao \xc5\xa1to su svakako mogle prisustvovati tragi\xc4\x8dnim. \xc4\x8cini se da je zakon dopu\xc5\xa1tao \xc5\xbeenama prisustvo komi\xc4\x8dnim predstavama, a da su one tu mogu\xc4\x87nost i koristile vidimo, na primjer, za staru komediju po jednom stihu u Aristofanovom Miru, za novu komediju po jednom fiktivnom Menandrovom pismu iz pera Alkifronova, a za rimsko doba po tome \xc5\xa1to su odre\xc4\x91ena mjesta u Dionizovom kazali\xc5\xa1tu bila namijenjena sve\xc4\x87enicama. Osim toga, tragedija i komedija \xc4\x8dinile su jedinstveni, povezani doga\xc4\x91aj, pa je dopusnica za prisustvo tragi\xc4\x8dnim nadmetanjima prirodno podrazumijevala dopusnicu i za komi\xc4\x8dne predstave. Ali to ne zna\xc4\x8di da su sve \xc5\xbeene i prisustvovale, a mo\xc5\xbee se pretpostaviti da su npr. mnoge djevojke iz uglednih obitelji izbjegavale takve predstave. Da sve \xc5\xbeene nisu prisustvovale mo\xc5\xbee se mo\xc5\xbeda pretpostaviti na osnovi jednog odlomka iz Ptica. De\xc4\x8daci su svakako prisustvovali.\n_START_SECTION_\nBa\xc5\xa1tina gr\xc4\x8dke komedije\n_START_PARAGRAPH_\nAristofanova politi\xc4\x8dka komedija nije na\xc5\xa1la neposredne nastavlja\xc4\x8de u kasnijoj gr\xc4\x8dkoj komediji, ali se odjeci i utjecaji njegovog djela osje\xc4\x87aju od 16. stolje\xc4\x87a. Andreas Divus preveo je 1528. u Veneciji njegove komedije na latinski, i ti su se prijevodi u doba renesanse \xc4\x8ditali diljem Europe. U Francuskoj je Jean Racine napisao svoju komediju Les Plaideurs (1668.) inspiriran Osama, a na Aristofana \xc4\x87e se ugledati i \xc3\x89mile Augier, Victorien Sardou, Edmond Rostand i drugi; u Engleskoj Ben Jonson, Francis Beaumont i John Fletcher, te Thomas Middleton, Henry Fielding, sir George Otto Trevelyan i drugi, a u Njema\xc4\x8dkoj August von Platen-Hallerm\xc3\xbcnde, Goethe, Ludwig Tieck, Heinrich Hoffmann i Robert Prutz. Goethe, koji je u Aristofana na\xc5\xa1ao topliju i \xc5\xbeivahniju vrstu komedije od one koju je vidio kod Terencija i Plauta, priredio je kratku dramu Die V\xc3\xb6gel ugledaju\xc4\x87i se na Ptice i prikazao je u Weimaru. Tijekom 19. i 20. stolje\xc4\x87a Aristofanu su se okretali i konzervativci i revolucionari: Anatolij Luna\xc4\x8darski, prvi sovjetski komesar za kulturu i obrazovanje, izjavio je da \xc4\x87e Aristofan uvijek imati svoje mjesto u proleterskom kazali\xc5\xa1tu, dok su, s druge strane, konzervativni pruski intelektualci Aristofana smatrali duhovitim protivnikom dru\xc5\xa1tvene promjene. _NEWLINE_Nova komedija, dodu\xc5\xa1e preko Plauta i Terencija, izvr\xc5\xa1ila je sna\xc5\xbean utjecaj na europsku knji\xc5\xbeevnost, koji je posebno izra\xc5\xbeen u komedijama Williama Shakespearea, Bena Jonsona, Williama Congrevea i Williama Wycherleya, kao i Moli\xc3\xa8rea, Goldonija i drugih dramskih pisaca. U krajnjoj liniji, svaka suvremena romanti\xc4\x8dna komedija i komedija intrige duguje mnogo toga senzibilitetu nove ati\xc4\x8dke komedije.'