b'\n_START_ARTICLE_\nDekolonizacija Afrike\n_START_PARAGRAPH_\nDekolonizacija Afrike proces je koji je zahvatio taj kontinent poslije Drugog svjetskog rata. Prije toga cijelom su Afrikom vladali Ujedinjeno Kraljevstvo, Portugal, Francuska i Belgija._NEWLINE_Premda je ideja svjetske dekolonizacije realizirana nakon Drugog svjetskog rata, ona se pojavila mnogo prije. Tako je recimo, britanski parlament ve\xc4\x87 1935. u Zakonu o upravljanju Indijom predvidio neovisnost toga podru\xc4\x8dja._NEWLINE_Afri\xc4\x8dka dekolonizacija po\xc4\x8dela je 1922. neovisno\xc5\xa1\xc4\x87u Egipta, a zavr\xc5\xa1ila 1994. slomom apartheida.\n_START_SECTION_\nPoliti\xc4\x8dka pozadina\n_START_PARAGRAPH_\nKada su kolonijalne sile pretrpjele \xc5\xa1ok pobjede i razaranja nakon 1945. godine, one su blagonaklono gledale na afri\xc4\x8dke kolonije zbog njihove podr\xc5\xa1ke u ratu i doprinosa savezni\xc4\x8dkoj pobjedi. \xc5\xbdeljele su i dalje ra\xc4\x8dunati na stalnu lojalnost, kao i na afri\xc4\x8dka prirodna bogatstva u Hladnom ratu koja su se upravo koristila protiv Sovjetskog Saveza i njegovih saveznika. Europsko javno mi\xc5\xa1ljenje bilo je uveliko protiv kolonijalizma. UK je vrlo brzo, 1947. godine prihvatilo neovisnost Indije i Pakistana. Francuska i Nizozemska su se u me\xc4\x91uvremenu odlu\xc4\x8dile boriti za opstanak u jugoisto\xc4\x8dnoj Aziji, ali bez uspjeha. Nizozemski neuspjeh u te\xc5\xbenji za ponovnim osvajanjem Indonezije bio je o\xc4\x8dit 1950. godine, dok je francuska vojska do\xc5\xbeivjela spektakularni poraz u Indokini kod Dien Bien Phua 1954. Novi raspored svjetskih sila postao je o\xc4\x8dit, mada je to bilo nagovije\xc5\xa1teno jo\xc5\xa1 dvadesetih godina 20. st. u Rifskom ratu. \xc4\x8cak i tada europske sile nisu postale svjesne novog poretka. Francuzi su morali ponovno nau\xc4\x8diti lekciju u Al\xc5\xbeiru tijekom pedesetih godina 20. st., a SAD su to ponovile u Vijetnamu (iako Ju\xc5\xbeni Vijetnam nije bio ameri\xc4\x8dka kolonija) tijekom \xc5\xa1ezdesetih godina._NEWLINE_Gledano iz duge povijesne perspektive europsko osvajanje i dekolonizacija Afrike odigrali su se velikom brzinom. Samo u tri desetlje\xc4\x87a od 1880. do 1910. izvr\xc5\xa1ena su glavna osvajanja, a samo su dva desetlje\xc4\x87a bila potrebna (1955.-1975.) kako bi se pobijedio imperijalizam. Mnogi osnovni uzroci osvajanja sada su se preokrenuli. Poslije 1945. godine kolonijski teritorij nije vi\xc5\xa1e imao zna\xc4\x8dajnu ulogu u me\xc4\x91usobnom europskom suparni\xc5\xa1tvu. Sovjetski Savez i Sjedinjene Ameri\xc4\x8dke Dr\xc5\xbeave bacili su europske sile u sjenu, a oni nisu imali kolonije u Africi. Ideolo\xc5\xa1ko opravdanje kolonijalne vladavine oslabjelo je nestajanjem rasizma i kulturnog \xc5\xa1ovinizma koji su bili iznimno jaki pokreti krajem 19. st. Vi\xc5\xa1e se nije smatralo moralnim \xc4\x8dinom "civilizirati primitivne narode na drugim kontinentima". Naprotiv, svjetsko javno mi\xc5\xa1ljenje protivilo se dr\xc5\xbeanju kolonija protiv njihove volje. Tako\xc4\x91er, broj afri\xc4\x8dkih \xc4\x8dlanica UN-a rastao je svake godine._NEWLINE_Ovo su, me\xc4\x91utim, bili samo sporedni \xc4\x8dimbenici u usporedbi s mijenjanjem ravnote\xc5\xbee vojnih rashoda. Krajem 19. st. poznata korist od afri\xc4\x8dkih kolonija koju je imala europska sila nije bila tako velika, ali su tro\xc5\xa1kovi osvajanja bili neusporedivo manji. U tre\xc4\x87oj \xc4\x8detvrtini 20. st. korist od europskih poseda u Africi bila je bolje poznata ali je i dalje bila mala, a tro\xc5\xa1kovi borbe protiv organiziranog osloboditeljskog pokreta bili su veoma veliki. Europska carstva i neeuropska sekundarna carstva imala su golemu prednost od lokalnog monopola na suvremeno naoru\xc5\xbeanje. Tijekom pedesetih godina 20. st. prednost se promijenila u korist gerilskog ratovanja gdje se i mali broj gerilskih pobunjenika mogao boriti protiv vi\xc5\xa1estruko ja\xc4\x8de konvencionalne vojske. Primjeri Indonezije, Indokine i Al\xc5\xbeira uslijedili su kratko jedan za drugim. Nijedna europska dr\xc5\xbeava nije mogla dugo podnositi tolike rashode mada je trebalo dosta vremena kako bi se ta \xc4\x8dinjenica priznala.\n_START_SECTION_\nPrimarni otpor\n_START_PARAGRAPH_\nNeki oblik afri\xc4\x8dkog otpora kolonijalnoj vlasti postojao je od samog po\xc4\x8detka. Taj otpor pru\xc5\xbeale su pretkolonijalne dr\xc5\xbeavne tvorevine i on je uglavnom bio slab i kratkotrajan. Primarni otpor obuhva\xc4\x87ao je i jedan podtip otpora stvaranju dr\xc5\xbeave, gdje je vodstvo trebalo izgraditi novu politi\xc4\x8dku strukturu. O\xc4\x8digledni primjeri ovih podtipova su Abdel Kader u Al\xc5\xbeiru, ustanak Pobuna Mad\xc5\xbei-Mad\xc5\xbei u Tanganjici i, u kasnijem razdoblju, pobune naroda \xc5\xa0ona i Ndebele u Rodeziji. Kona\xc4\x8dna pobjeda u borbi  za afri\xc4\x8dku neovisnost imala je svakako korijene u suvremenom nacionalizmu, obliku politi\xc4\x8dke organizacije preuzetog sa zapada ili prilago\xc4\x91enog drugim neeuropskim zemljama (kao \xc5\xa1to je Indija) s ciljem preuzeti kolonijalnu dr\xc5\xbeavu kao okvir za obnovljeni i neovisni afri\xc4\x8dki politi\xc4\x8dki \xc5\xbeivot._NEWLINE_Primarni otpor je prestao u ve\xc4\x87em dijelu Afrike prije Prvog svjetskog rata i suvremeni nacionalizam je po\xc4\x8deo bilje\xc5\xbeiti pobjede tek nakon Drugog svjetskog rata. Jedna neprikladna tre\xc4\x87a kategorija vladala je u tijeku me\xc4\x91uratnog razdoblja, ali je bila toliko raznovrsna da ju je te\xc5\xa1ko nazvati kategorijom. Neku vrstu otpora organizirale su elitne politi\xc4\x8dke stranke kao \xc5\xa1to su Zapadnoafri\xc4\x8dki nacionalni kongres ili Afri\xc4\x8dki nacionalni kongres u Ju\xc5\xbenoj Africi. Ostale vrste prosvjeda bile su razli\xc4\x8dite: \xc5\xa1trajkovi, pobune, vjerski pokreti ili mirni otpor kolonijalnoj vlasti izra\xc5\xbeen preko tiska ili politi\xc4\x8dkih procesa. I pored velike raznovrsnosti oni se ne mogu svrstati ni u primarni otpor ni u suvremeni nacionalizam.\n_START_SECTION_\nReligija kao pokreta\xc4\x8d otpora\n_START_PARAGRAPH_\nZajedni\xc4\x8dka religija bila je jedan izvor jedinstva mnogo obuhvatniji od bilo kojeg dru\xc5\xa1tvenog okupljanja. Bez sumnje to je jedan od razloga \xc5\xa1to su najuspje\xc5\xa1nija nastojanja za stvaranje dr\xc5\xbeave \xe2\x80\x94 od Abdel Kadera u Al\xc5\xbeiru, preko Sanusija do Muhameda Abdelhasana u Somaliji bila zasnovana na religiji s univerzalnim zahtjevima._NEWLINE_Kolonijalni slu\xc5\xbebenici stoga su obra\xc4\x87ali veliku pa\xc5\xbenju na islam kao na mogu\xc4\x87u ujedinjuju\xc4\x87u silu. U sjevernoj Africi su Francuzi bili posebno aktivni u vjerskoj politici sprje\xc4\x8davaju\xc4\x87i neke vo\xc4\x91e, ali poma\xc5\xbeu\xc4\x87i druge koji su se \xc4\x8dinili naklonjeni europskoj vlasti._NEWLINE_Poziv u ime islama mogao je biti prijetnja i islamskim upravama. Niz vjerskih pobuna u 19. stolje\xc4\x87u u cijelom Sudanu razvidno pokazuje kako religija mo\xc5\xbee ujediniti narod bez obzira na razli\xc4\x8ditost pritu\xc5\xbebi i ciljeva. Sli\xc4\x8dni pokreti nisu se pretvorili u op\xc4\x87u vjersku pobunu u tijeku kolonijalnog razdoblja, ali pokreti kakvi su bili Hamalija u francuskom Sudanu (kasnije Maliju) i muslimanska bratstva u Egiptu od \xc4\x8detrdesetih godina 20. stolje\xc4\x87a osvjetljuju po\xc4\x8detnu snagu koja je u odgovaraju\xc4\x87im uvjetima mogla pretvoriti se u op\xc4\x87u pobunu._NEWLINE_Kr\xc5\xa1\xc4\x87anske sekte, koje su se odvojile od europskih misionara i europske ina\xc4\x8dice kr\xc5\xa1\xc4\x87anskog pravovjerja mogle su se okrenuti protiv re\xc5\xbeima. Ba\xc5\xa1 pred Prvi svjetski rat u Njasalendu (sada Malavi), Elliot Kamwana organizirao je Promatra\xc4\x8dki pokret po ugledu na ameri\xc4\x8dku sektu Jehovinih svjedoka. Kao prvo osnovano dru\xc5\xa1tvo, Kamwana je propovijedao o drugom Kristovom dolasku. Pokret se prenio i na druge kolonije. Me\xc4\x91utim, dobio je protueuropsku narav kada je Kamwana nagovijestio dugi dolazak za 1914. godinu kada \xc4\x87e Kristov dolazak dovesti do odlaska Europljana, kraja oporezivanja i vra\xc4\x87anja afri\xc4\x8dke samouprave. Uprava Njasalenda je protjerala Kamwanu i poku\xc5\xa1ala ugu\xc5\xa1iti njegovu sljedbu, me\xc4\x91utim nije uspjela. Promatra\xc4\x8dki pokret je propovijedao po cijeloj sredi\xc5\xa1njoj Africi i zadr\xc5\xbeao je jako protueuropsko raspolo\xc5\xbeenje sve do kraja kolonijalnog razdoblja._NEWLINE_Dalje ka sjeveru, u donjem Kongu, oko 1920. godine drugi kr\xc5\xa1\xc4\x87anski vo\xc4\x91a Simon Kimbangu dobio je prve sljedbenike zbog svoje iscjeliteljske mo\xc4\x87i. Me\xc4\x91utim, 1921. neki njegovi sljedbenici nagovijestili su da \xc4\x87e nebeska vrata istrijebiti Europljane. Drugi su tvrdjeli da \xc4\x87e se Afroamerikanci vratiti i osloboditi svoju bra\xc4\x87u i sestre. Belgijske vlasti su osudile Kimbangu na do\xc5\xbeivotni zatvor, ali je pokret nastavljen uz povremeno iskazivanje protueuropskih osje\xc4\x87aja. \xc4\x8cak su i pravoslavne kr\xc5\xa1\xc4\x87anske crkve mogle doprinijeti otporu. Godine 1915. sve\xc4\x87enik John Chilembwe iz Njasalenda koristio je svoju pastvu kao jezgru otvorene pobune koju je uprava ubrzo ugu\xc5\xa1ila.\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdenski pokret\n_START_PARAGRAPH_\n\xc4\x8cak je i spol ponekad mogao imati ulogu u okupljanju naroda u prosvjedu protiv kolonijalne vlasti. Najpoznatiji je primjer iz 1929./1930. godine bio je niz pobuna u jugoisto\xc4\x8dnoj Nigeriji poznatih kao rat \xc5\xbeena iz plemena Aba. Mnoge su \xc5\xbeene, ako ne i ve\xc4\x87ina sudjelovale. Posebna akcija \xc5\xbeena bila je mogu\xc4\x87a jer je narod Igbo imao posebne organizacije \xc5\xbeena. Neke od pritu\xc5\xbebi \xc5\xbeena bile su protiv Igbo mu\xc5\xa1karaca, posebno onih koji su prihvatili polo\xc5\xbeaj ovla\xc5\xa1tenog poglavice pod kolonijalnom upravom. \xc5\xbdene su osje\xc4\x87ale prijetnju kao prema \xc5\xbeenskom bi\xc4\x87u, pogotovo u pogledu njihove plodnosti i opstanka njihove djece. Bile su uvjerene da kolonijalne postrojbe ne \xc4\x87e pucati u njih \xc5\xa1to bi u\xc4\x8dinile pobunjenim mu\xc5\xa1karcima. Na taj na\xc4\x8din \xc5\xbeene su se osjetile sigurnim od vrste sile koja je prije dva desetlje\xc4\x87a porazila mu\xc5\xa1karce._NEWLINE_Pokret se oslanjao na pritu\xc5\xbebe koje su bile stare koliko i osvajanje, i na jasno sje\xc4\x87anje na masovnu smrtnost u tijeku poslijeratne epidemije gripe 1919. godine. Prodiranje zapadne kulture preko kr\xc5\xa1\xc4\x87anskih misija ili nametanje ovla\xc5\xa1tenih poglavica bili su znaci daljnjeg uznemiravanja. Prve akcije \xc5\xbeena uslijedile su 1925. godine kada su skupine \xc5\xbeena u znak prosvjeda po\xc4\x8dele plesati i pjevati pred prebivali\xc5\xa1tem ovla\xc5\xa1tenih poglavica. One su govorile narodu da se vrati starom na\xc4\x8dinu \xc5\xbeivota, da odbaci zapadni na\xc4\x8din odijevanja i novac kolonizatora. Neke su obe\xc4\x87avale da \xc4\x87e odbacivanje zapadne kulture natjerati Britance na povla\xc4\x8denje. Britanci su zatim, 1928. godine prvi put uveli oporezivanje mu\xc5\xa1karaca. Sljede\xc4\x87e godine po\xc4\x8deli su prebrojavati i mu\xc5\xa1karce i \xc5\xbeene radi popisa. \xc5\xbdene su smatrale da to zna\xc4\x8di da \xc4\x87e i one biti oporezovane. Jo\xc5\xa1 vi\xc5\xa1e ih je uznemiravalo to \xc5\xa1to je lokalni obi\xc4\x8daj dopu\xc5\xa1tao samo popisivanje roblja. U najgorem slu\xc4\x8daju to je zna\xc4\x8dilo da su i mu\xc5\xa1karci i \xc5\xbeene robovi. \xc5\xa0tovi\xc5\xa1e, brojenje slobodnih ljudi bilo je izazivanje duhova, isku\xc5\xa1avanje ubijati \xc5\xbeive kao \xc5\xa1to su to o\xc4\x8dito \xc4\x8dinili u doba epidemije 1919. godine._NEWLINE_Godine 1929. \xc5\xbeene su organizirale niz pobuna uni\xc5\xa1tavaju\xc4\x87i domoroda\xc4\x8dke sudove koje su Britanci osnovali i plja\xc4\x8dkaju\xc4\x87i lokalne trgovine britanskih poduze\xc4\x87a. Na vrhuncu pobune u jednom mjestu se okupilo 10 000 \xc5\xbeena s licima obojenim plavom bojom i \xc5\xa1tapovima obavijenim papratom u rukama, predstavljaju\xc4\x87i jedinstvo i opasnost. U ovom slu\xc4\x8daju vojnici su pucali i ubili vi\xc5\xa1e od pedeset \xc5\xbeena. Tada je uprava poduzela neke mejre kako bi ubla\xc5\xbeila neke od njihovih pritu\xc5\xbebi i pokret se ugasio, iako je ostala duboka ogor\xc4\x8denost \xc5\xbeena sve do duboko u novo desetlje\xc4\x87e.\n_START_SECTION_\nGospodarski pokreti\n_START_PARAGRAPH_\nZajedni\xc4\x8dki gospodarski interes bio je jo\xc5\xa1 jedan razlog za solidarnost i zajedni\xc4\x8dku akciju. Potro\xc5\xa1a\xc4\x8di su se mogli ujediniti protiv visokih cijena ili niske kvalitete, a proizvo\xc4\x91a\xc4\x8di su mogli to u\xc4\x8diniti iz najmanje dva razloga. S jedne strane, vlasnici farmi kakaoa, radnici na farmama i posjednici mogli su se ujediniti protiv niske cijene kakaoa. Nadni\xc4\x8dari su se mogli ujediniti tra\xc5\xbee\xc4\x87i vi\xc5\xa1e nadnice._NEWLINE_U ve\xc4\x87em dijelu kolonijalne Afrike industrija je bila nerazvijena i razbacana. Nadni\xc4\x8dari su bili samo mali dio ukupnog stanovni\xc5\xa1tva tako da je ujedinjena akcija radnika obuhva\xc4\x87ala samo malen broj ljudi. Prosvjedi protiv odmjeravanja cijena imaju \xc5\xa1iru osnovu, mada je bilo te\xc5\xa1ko da budu podr\xc5\xbeavani imali su va\xc5\xbenu ulogu u razvoju pokreta za neovisnost. Ovi prosvjedi posebno su bili uobi\xc4\x8dajeni u vremenu visokih uvoznih cijena od 1945. do 1950. i \xc4\x8desto su imali vid gradskih pobuna, uz plja\xc4\x8dku trgovina stranaca i stovari\xc5\xa1ta trgova\xc4\x8dkih kompanija. Neki su bili mnogo obuhvatniji i imali su podr\xc5\xa1ku. U sije\xc4\x8dnju 1948. Odbor za borbu protiv inflacije na Zlatnoj obali organizirao je potro\xc5\xa1a\xc4\x8de kako ne bi kupovali pamu\xc4\x8dne tkanine, mesne konzerve, bra\xc5\xa1no i alkoholna pi\xc4\x87a gotovo mjesec dana. Kampanja je kona\xc4\x8dno primorala trgova\xc4\x8dke kompanije smanjiti zaradu i istodobno je podr\xc5\xbeala politi\xc4\x8dke stranke koje su se borile za samoupravu, pomogav\xc5\xa1i da Kwame Nkrumah bude izabran na polo\xc5\xbeaj predsjednika vlade 1951. godine._NEWLINE_Zajedni\xc4\x8dku akciju proizvo\xc4\x91a\xc4\x8da bilo je te\xc5\xbee organizirati. Najuspje\xc5\xa1niji primjer u me\xc4\x91uratnom razdoblju je tako\xc4\x91er na Zlatnoj obali. Godine 1937. cijena kakaoa bila je vrlo niska, ali su se velike trgova\xc4\x8dke kompanije dogovorile podijeliti tr\xc5\xbei\xc5\xa1te i time jo\xc5\xa1 vi\xc5\xa1e smanjiti cijene. Proizvo\xc4\x91a\xc4\x8di su odlu\xc4\x8dili pod vodstvom tradicionalnih politi\xc4\x8dkih vlasti, uz op\xc4\x87u podr\xc5\xa1ku svih ljudi iz regije gdje se proizvodio kakao zadr\xc5\xbeati cijelu \xc5\xbeetvu dok velika poduze\xc4\x87a ne podignu cijenu. Ovaj poku\xc5\xa1aj nije donio neku veliku neposrednu dobit, ali je uznemirio kompanije koje su dr\xc5\xbeale monopol._NEWLINE_Aktivnost obi\xc4\x8dnih radni\xc4\x8dkih sindikata mogla se lak\xc5\xa1e organizirati jer je bilo obuhva\xc4\x87eno puno manje ljudi. Afri\xc4\x8dki sindikati bili su nezakoniti u Ju\xc5\xbenoj Africi, najvi\xc5\xa1e industrijaliziranijoj regiji. Nakon propasti sindikata industrijskih i komercijalnih radnika Clementsa Cadalie dvadesetih godina 20. stolje\xc4\x87a samo europski sindikati imali su pravo glasa, i oni su bili sna\xc5\xbeni instrumenti za odr\xc5\xbeavanje rasne diskriminacije u industriji i velikih razlika izme\xc4\x91u nadnica Europljana i Afrikanaca. U Magrebu i Africi pod francuskim nadzorom postoje\xc4\x87i sindikati te\xc5\xbeili su pridru\xc5\xbeiti se nekoj od postoje\xc4\x87ih sindikalnih organizacija u Francuskoj. Najraniji veliki \xc5\xa1trajk zapo\xc4\x8deli su gra\xc4\x91evinski i lu\xc4\x8dki radnici Orana i Al\xc5\xbeira u razdoblju od 1927. do 1929. godine. Najzna\xc4\x8dajniji prosvjedi me\xc4\x91uratnog razdoblja izbili su 1936. godine uz rje\xc5\xa1avanje spora izme\xc4\x91u socijalista i komunista i stvaranje Jedinstvenog fronta u samoj Francuskoj. Tada je ozbiljna sindikalna aktivnost mogla prije\xc4\x87i iz gradova u sela, ne samo u Al\xc5\xbeiru ve\xc4\x87 i u Maroku i Tunisu. Tropska Afrika, s druge strane imala je razmjerno malen broj nadni\xc4\x8dara, ali zajedni\xc4\x8dko djelovanje u zapadnoafri\xc4\x8dkim lu\xc4\x8dkim gradovima postojalo je bar od devedesetih godina 19. stolje\xc4\x87a, a ne\xc5\xa1to kasnije i u ve\xc4\x87im isto\xc4\x8dnoafri\xc4\x8dkim lukama kao \xc5\xa1to je Mombasa. \xc4\x8cak i u Rodeziji, radni\xc4\x8dka akcija 1899. godine izazvala je financijske gubitke rudnika, kojima je veoma lo\xc5\xa1e upravljano, jednostavno zato \xc5\xa1to su sezonski radnici odbili raditi. Sindikalna aktivnost u Rodeziji izme\xc4\x91u ratova uglavnom je bila bezna\xc4\x8dajna._NEWLINE_Poslije 1945. godine sindikati su dobili novi zna\xc4\x8daj, \xc4\x8desto povezan s politi\xc4\x8dkim strankama pokreta za neovisnost. Nacionalne vo\xc4\x91e i sindikati pokazali su te\xc5\xbenju razdvojiti se tijekom pedesetih godina 20. stolje\xc4\x87a, djelomi\xc4\x8dno i zbog toga \xc5\xa1to je pokret za neovisnost sada imao stvarnu snagu izvan gradske radni\xc4\x8dke klase te nije bio ograni\xc4\x8den na ovako uzak krug prista\xc5\xa1a. Od vo\xc4\x91a za neovisnost samo je Ahmed S\xc3\xa9kou Tour\xc3\xa9 iz Gvineje Bisau do\xc5\xa1ao na vlast preko sindikalnog pokreta.\n_START_SECTION_\nEtni\xc4\x8dka pripadnost i nacionalizam\n_START_PARAGRAPH_\nOsje\xc4\x87aj posjedovanja zajedni\xc4\x8dke kulture i povijesnog iskustva bio je jo\xc5\xa1 jedna osnova za djelovanje na putu ka neovisnosti. Europsko shva\xc4\x87anje nacionalne pripadnosti izraslo je iz sli\xc4\x8dnih korijena, ali ono \xc5\xa1to je predstavljeno kao nacionalizam u Africi bilo je druk\xc4\x8dije naravi. Elitu s europskim obrazovanjem koja je predvodila prve nacionalne pokrete povezivalo je zajedni\xc4\x8dko iskustvo kao Afrikanaca, a ne kao pripadnika odre\xc4\x91ene etni\xc4\x8dke skupine. Panafri\xc4\x8dko gledi\xc5\xa1te pretvorilo se u nacionalne zahtjeve za bolje postupanje prema svim Afrikancima ili za ispravak posebnih nepravdi. \xc4\x8cak su i nacionalna neovisnost ili potpuna rasna ravnopravnost u dr\xc5\xbeavi bili tako daleki ciljevi da su rijetko spominjani prije 1945. godine.\n_START_SECTION_\nPromjenivost etni\xc4\x8dke pripadnosti\n_START_PARAGRAPH_\nNovinarska praksa tako\xc4\x91er nagovje\xc5\xa1tava kako osje\xc4\x87aj Afrikanaca o etni\xc4\x8dkoj samobitnosti postoji od pamtivijeka, kako su etni\xc4\x8dke razlike nepromjenjive i kako svakako moraju djelovati u politi\xc4\x8dkom \xc5\xbeivotu. Ustvari, stanovnici Afrike mogu naglo promijeniti svoj nacionalni identitet. Godine 1924. u Zanzibaru 33 944 osobe izjasnile su se kao Svahili prilikom popisa. Samo sedam godina kasnije taj broj je spao na 2 066. Oni su i dalje govorili jezikom svahili, ali vi\xc5\xa1e nije bilo u modi koristiti svahili kao stup osobnog identiteta. U prvim godinama vladavine u Kongu Belgijanci su priznavali Bangale kao jedno od velikih plemena du\xc5\xbe rijeke Kongo. Godine 1958. belgijski etnografi zaklju\xc4\x8dili su da takvo pleme ne postoji iako je lingala ostao zna\xc4\x8dajan trgova\xc4\x8dki jezik.\n_START_SECTION_\nManipulacija etni\xc4\x8dkom pripadno\xc5\xa1\xc4\x87u\n_START_PARAGRAPH_\nKolonijalna dr\xc5\xbeava \xc4\x8desto je poku\xc5\xa1avala manipulirati ljudima preko njihovih etni\xc4\x8dkih osje\xc4\x87aja. Od 1948. godine Ju\xc5\xbenoafri\xc4\x8dka unija je svjesno poku\xc5\xa1ala stvoriti domovine za razli\xc4\x8dita plemena u nastojanju oja\xc4\x8dati etni\xc4\x8dki osje\xc4\x87aj i time smanjiti mogu\xc4\x87nost jedinstvenog djelovanja Afrikanaca kao Afrikanaca ve\xc4\x87 prije kao pripadnika Kosa ili Zulu. Ovo je sli\xc4\x8dno politici koju je provodio Sovjetski Savez u srednjoj Aziji._NEWLINE_Posredna vladavina u Tropskoj Africi nastojala je posti\xc4\x87i iste ciljeve i vjerojatno je oja\xc4\x8dala lokalnu solidarnost, kao \xc5\xa1to je osje\xc4\x87aj pripadnosti narodu A\xc5\xa1ante, nasuprot lojalnosti Zlatnoj obali. Svakako je to uspjela u Ugandi gdje je narod Ganda dobio i svoju predstavni\xc4\x8dku skup\xc5\xa1tinu. Oni su mogli izraziti svoje nezadovoljstvo kada su bila posrijedi njihova drevna gandska prava, ali ne kao uop\xc4\x87eni niz afri\xc4\x8dkih pritu\xc5\xbebi na kolonijalnu dr\xc5\xbeavu. U doba neovisnosti uska solidarnost naroda Ganda bila je ozbiljna prjepreka za nacionalno ujedinjenje za ve\xc4\x87i ugandski protektorat._NEWLINE_U Magrebu su Francuzi poku\xc5\xa1ali iskoristiti suparni\xc5\xa1tvo jezika na sli\xc4\x8dan na\xc4\x8din. Oni su osje\xc4\x87ali kako je ve\xc4\x87ina koja govori arapskim jezikom najzna\xc4\x8dajnija prijetnja njihovoj vlasti, ako bi mogla ujediniti zemlju u cjelosti. U Maroku su se okrenuli prema manjini koja je govorila berberskim jezikom. Godine 1930. francuska uprava izdala je Berberski dahir u sultanovo ime. To je dekret kojim se daje prednost tradicionalnim berberskim zakonima u odnosu na islamski \xc5\xa1erijat. Pokazalo se da je to bila pogrje\xc5\xa1na odluka. Umjesto da okupi Berbere za francusku stvar on je okupio muslimane svih vrsta protiv kolonijalnog re\xc5\xbeima i doveo do prvog organiziranog okupljanja koje \xc4\x87e kasnije dovesti do pokreta za neovisnost.\n_START_SECTION_\nSjedinjavanje i razdvajanje\n_START_PARAGRAPH_\nNeki primjeri sve ve\xc4\x87eg isticanja etni\xc4\x8dke pripadnosti bili su neposredna posljedica djelovanja dr\xc5\xbeave. Prije kolonijalnog utjecaja narod Kikuju u centralnoj Keniji nije imao neki duboki osje\xc4\x87aj zajedni\xc5\xa1tva, mo\xc5\xbeda zato \xc5\xa1to su \xc5\xbeivjeli na odvojenim planinskim zaravnima, imali lokalne povijesne predaje i nisu imali jedinstveni politi\xc4\x8dki sustav. Tada je kolonijalna vlast u njihovoj sredini zapo\xc4\x8dela  izgradnju Nairobija, dovela mnoge kr\xc5\xa1\xc4\x87anske misionare i oduzimala mnogo crna\xc4\x8dke zemlje kako bi stvorila zaravan bijelaca. Obi\xc4\x8daj zakletve kojim se potvr\xc4\x91ivala njihova suglasnost za jedinstvene akcije bio je njihova najzna\xc4\x8dajnija zajedni\xc4\x8dka institucija mada nisu imali centraliziranu politi\xc4\x8dku vlast. Kada su kona\xc4\x8dno reagirali na kolonijalno ugnjetavanje pobunom Mau-Mau 1953. godine zakletva je \xc4\x8duvala jedinstvo, tajnost i disciplinu. Kolonijalno ugnjetavanje probudilo je ose\xc4\x87aj zajedni\xc4\x8dke pripadnosti narodu Kikuju koji je oja\xc4\x8dao zbog novih povezivanja u gradskom okru\xc5\xbeenju i koji je kona\xc4\x8dno iskovan u borbi protiv Britanaca._NEWLINE_Me\xc4\x91utim, zajedni\xc4\x8dka kultura u svakom slu\xc4\x8daju nije bila dovoljna kako bi sama po sebi stvorila etni\xc4\x8dku solidarnost. Kolonijalno ugnjetavanje moglo je razdvojiti ljude sli\xc4\x8dne po kulturi. To se dogodilo narodu Luba Kasai i Lulula u Belgijskom Kongu. Oni i dalje govore istim jezikom, a kulturne razlike u pretkolonijalnom razdoblju bile su zanemarive. Me\xc4\x91utim, u tijeku kolonijalnog doba me\xc4\x91u njima se razvilo \xc5\xbeestoko neprijateljstvo. Prvo, narod Luba Kasai do\xc5\xbeivio je drasti\xc4\x8dnije promjene u vremenu trgovine robljem i sekundarnog carstva poslije sredine 19. stolje\xc4\x87a. Po\xc5\xa1to su istjerani iz svog prirodnog stani\xc5\xa1ta oni su \xc4\x8de\xc5\xa1\xc4\x87e nego pripadnici naroda Lulua odlazili u europske \xc5\xa1kole, dok je narod Lulua zadr\xc5\xbeao stari obrazac obrazovanja za poljoprivredu. Stoga su pripadnici naroda Luba Kasai dobijali najbolja mjesta u rudnicima Katange. Oni su postajali uspje\xc5\xa1niji jer je \xc5\xbeeljeznica prolazila kroz teritorije koje su oni naseljavali tako da su mogli prodavati svoje proizvode. Pedesetih godina javila se nesta\xc5\xa1ica zemlje me\xc4\x91u narodom Lulua tako da su i oni morali potra\xc5\xbeiti posao u rudnicima gdje su zatekli pripadnike naroda Luba Kasai kako ve\xc4\x87 dr\xc5\xbee najbolja mjesta. Narod Lulua reagirao je tako \xc5\xa1to su 1952. godine formirali etni\xc4\x8dku udrugu posve\xc4\x87enu unaprje\xc4\x91enju njihovih mogu\xc4\x87nosti. Godine 1959. neprijateljstvo se pretvorilo u strahovitu gradsku gerilsku borbu. Lulue su istjerale pripadnike naroda Luba Kasai iz Lubumbashija. Gospodarsko suparni\xc5\xa1tvo nadja\xc4\x8dalo je etni\xc4\x8dke sli\xc4\x8dnosti kanalirane solidarno\xc5\xa1\xc4\x87u koja je stvorena tijekom kolonijalnog razdoblja, a nije naslije\xc4\x91ena iz pro\xc5\xa1losti.\n_START_SECTION_\nEtni\xc4\x8dka pripadnost u borbi za neovisnost\n_START_PARAGRAPH_\nS obzirom na zna\xc4\x8daj narodnosti u europskoj politici, \xc4\x8dini se pomalo \xc4\x8dudnim da osje\xc4\x87aj etni\xc4\x8dke pripadnosti me\xc4\x91u Afrikancima nije bio puno vi\xc5\xa1e razvijen. Od prvih pokreta za neovisnost do nedavne pro\xc5\xa1losti afri\xc4\x8dki su narodi tra\xc5\xbeili neki oblik prevage, bilo u okviru ili van kolonijalnih dr\xc5\xbeava, koji \xc4\x87e dovesti do statusa neovisnosti. Nacionalni oslobodila\xc4\x8dki pokret A\xc5\xa1antea na Zlatnoj obali 1954. i 1955. godine nakratko je zaustavio gansku neovisnost. Malo kasnije, stanovni\xc5\xa1tvo Freetowna i njegove okoline, koje govori krio jezikom, tra\xc5\xbeilo je neovisnost, ne \xc5\xbeele\xc4\x87i biti u sastavu Sijere Leone. Nedavno je stranka slobode Inkata u Ju\xc5\xbenoj Africi branila prava naroda Zulu protiv programa multirasne i multietni\xc4\x8dke dr\xc5\xbeave za koju se borio Afri\xc4\x8dki nacionalni kongres._NEWLINE_Samo je Somalija uspjela ujediniti dvije prethodne kolonije, britansku i talijansku, u zajedni\xc4\x8dku dr\xc5\xbeavu zasnovanu na kulturnom i jezi\xc4\x8dnom identitetu. Jedinstvo je trajlo izvjesno vrijeme ali se devedesetih godina 20. stolje\xc4\x87a somalski etni\xc4\x8dki identitet raspao na sastavne dijelove i zamijenile su ga srodni\xc4\x8dki zasnovane potpodjele somalske nacije. U ostalim dijelovima Afrike granice kolonijalnih dr\xc5\xbeava postale su granice neovisnih dr\xc5\xbeava koje su ih naslijedile usprkos \xc4\x8dinjenici da te granice \xc4\x8desto razdvajaju afri\xc4\x8dke etni\xc4\x8dke skupine. Poslije dobijanja neovisnosti neki pokreti za odvajanje postali su stvarna prijetnja jedinstvu odre\xc4\x91ene dr\xc5\xbeave. Po\xc4\x8detkom \xc5\xa1ezdesetih godina 20. stolje\xc4\x87a Katanga (sad Shaba) prijetila je odvajanjem od Zaira, ali je poku\xc5\xa1aj propao. Kasnije je narod Ibo iz isto\xc4\x8dne Nigerije vodio gra\xc4\x91anski rat za neovisnost Bijafre kao etni\xc4\x8dke dr\xc5\xbeave, ali i taj poku\xc5\xa1aj je propao. Uglavnom islamsko stanovni\xc5\xa1tvo ju\xc5\xbenog dijela Republike Sudan poku\xc5\xa1alo je izboriti svoju neovisnost, ali ni oni nisu uspjeli ostvariti svoj cilj sve do 2011. godine. Jedino je Eritreja uspjela dobiti neovisnost od Etiopije._NEWLINE_Nema op\xc4\x87eg obja\xc5\xa1njenja za sve ove neuspjehe, ali je svakako zna\xc4\x8dajno da gotovo svaka afri\xc4\x8dka dr\xc5\xbeava ima te\xc5\xa1ko\xc4\x87a s etni\xc4\x8dkim pokretima za odvajanje i stoga sve dr\xc5\xbeave te\xc5\xbee ujediniti se protiv takvih izazova. Pokret za neovisnost bio je prije svega nastojanje okon\xc4\x8dati europsku vlast. Zajedni\xc4\x8dka etni\xc4\x8dka pripadnost bila je snaga jedinstva do izvjesne mjere. Mogla je biti iskori\xc5\xa1tena zajedno s narodom A\xc5\xa1ante kako bi se stvorila ujedinjena oporba kolonijalizmu, ali je istodobno sama \xc4\x8dinjenica jedinstva naroda A\xc5\xa1ante mogla sprije\xc4\x8diti ve\xc4\x87e jedinstvo stanovni\xc5\xa1tva \xc4\x8ditave Zlatne obale protiv Britanaca. Politi\xc4\x8dke vo\xc4\x91e u doba neovisnosti su to shvatile i poku\xc5\xa1ale sti\xc5\xa1ati etni\xc4\x8dka suparni\xc5\xa1tva koja su mogla oslabiti zajedni\xc4\x8dku te\xc5\xbenju ka neovisnosti.\n_START_SECTION_\nEtni\xc4\x8dke podjele i politi\xc4\x8dko organiziranje\n_START_PARAGRAPH_\nMada su etni\xc4\x8dka, gospodarska i vjerska solidarnost imale svoju ulogu u pokretima za neovisnost stvarne organizacije koje su dovele Afriku do neovisnosti bile su politi\xc4\x8dke stranke organizirane po europskom obrascu. Stranke su \xc4\x8desto poku\xc5\xa1avale umanjiti zna\xc4\x8daj svojih veza s odre\xc4\x91enom etni\xc4\x8dkom skupinom iako su te veze ponekad mogle biti jake. Mnogi Ju\xc5\xbenoafrikanci povezivali su Afri\xc4\x8dki nacionalni kongres s narodom Kosa, jer je Nelson Mandela bio podrijetlom iz jedne poznate obitelji Kosa kao i mnoge druge vo\xc4\x91e Afri\xc4\x8dkog nacionalnog kongresa. Bez obzira na to kongres je svim silama poku\xc5\xa1avao umanjiti etni\xc4\x8dke i rasne podjele._NEWLINE_Mora se istaknuti jedna va\xc5\xbena politi\xc4\x8dka \xc4\x8dinjenica da je bilo malo afri\xc4\x8dkih etni\xc4\x8dkih skupina koje su imale veliku ve\xc4\x87inu u okviru kolonijalne dr\xc5\xbeave (ili njene nasljednice nakon stjecanja neovisnosti). Da bi do\xc5\xa1la na vlast uz narodnu volju i izbornu politiku bilo je neophodno da stranku prihvati \xc5\xa1to je mogu\xc4\x87e vi\xc5\xa1e razli\xc4\x8ditih skupina stanovni\xc5\xa1tva. Isto tako bilo je neophodno da stranka smanji svoje veze s nekom gospodarskom silom kao \xc5\xa1to je organizirana radna snaga. S druge strane, u stvarnosti, ako ne i u teoriji, politi\xc4\x8dka stranka je mogla iskoristiti etni\xc4\x8dku pripadnost da bi naglo stvorila veliki broj sljedbenika u seoskim podru\xc4\x8djima. Tri glavne stranke u Nigeriji neposredno prije i poslije dobijanja neovisnosti bile su zagovornici nigerijske neovisnosti, ali je svaka od njih predstavljala odre\xc4\x91enu regiju ili jednu od tri glavne jezi\xc4\x8dke skupine (igbo, joruba i hausa). Kao i sve druge stranke u svijetu stranki mo\xc5\xbee dobiti podr\xc5\xa1ku ve\xc4\x87ine samo ako ima sljedbenike s veoma razli\xc4\x8ditim ciljevima i raznovrsnim potrebama.\n_START_SECTION_\nRano politi\xc4\x8dko organiziranje\n_START_PARAGRAPH_\nPoliti\xc4\x8dke stranke postojale su u Africi, kako sjeverno tako i ju\xc5\xbeno od Sahare \xc4\x8dak i prije po\xc4\x8detka glavnih kolonijalnih osvajanja osamdesetih godina 19. stolje\xc4\x87a. One su nastavile postojati i u kolonijalnom razdoblju svuda gdje je  predstavni\xc4\x8dka politika bila dopu\xc5\xa1tena i one su ponekad mogle djelovati kao va\xc5\xbene skupine za vr\xc5\xa1enje pritiska van slu\xc5\xbebenog politi\xc4\x8dkog \xc5\xbeivota. Politi\xc4\x8dke stranke nastale su u Egiptu pred samo preuzimanje od strane Britanaca 1882. godine, u povla\xc5\xa1tenim zajednicama Senegala i u nekim britanskim zapadnoafri\xc4\x8dkim gradovima s izbornom op\xc4\x87inskom upravom. Me\xc4\x91u aktivnim skupinama koje su vr\xc5\xa1ile pritisak na zakonodavce u Ju\xc5\xbenoj Africi Afri\xc4\x8dki nacionalni kongres osnovan je 1919. godine  Unija industrijskih i trgova\xc4\x8dkih radnika Clementsa Cadaliea bila je aktivna dvadesetih godina 20. stolje\xc4\x87a. Tu je bio i Zapadnoafri\xc4\x8dki nacionalni kongres, a Generalni kongres diplomata osnovan je u britansko-egipatskom Sudanu 1938. godine._NEWLINE_Do 1940. godine politi\xc4\x8dke stranke, skupine koje su vr\xc5\xa1ile politi\xc4\x8dki pritisak, ili neslu\xc5\xbebene organizacije nacionalista postojale su u gotovo svim afri\xc4\x8dkim kolonijama. Ali gotovo u svim slu\xc4\x8dajevima \xc4\x8dlanstvo je bilo ograni\xc4\x8deno na europski obrazovanu srednju klasu gradskog afri\xc4\x8dkog stanovni\xc5\xa1tva koja je poznavala ustrojstvo kolonijalne dr\xc5\xbeave i shvatila kako je sudjelovanje u radu u okviru same dr\xc5\xbeave najbolji na\xc4\x8din dostizanja neovisnosti i preuzimanja nadzora, bilo silom ili pregovorima. U politi\xc4\x8dkoj klimi prije Drugog svjetskog rata neovisnost se \xc4\x8dinila toliko dalekom da su se nacionalisti usredoto\xc4\x8dili na manje ciljeve kao \xc5\xa1to su ve\xc4\x87e ovlasti samouprave, ostavljaju\xc4\x87i pravo na neovisnost negdje u pozadini._NEWLINE_Zatim je do\xc5\xa1lo do Drugog svjetskog rata koji je u Africi bio katalizator pokreta za neovisnost. On je ponekad doprinosio da dr\xc5\xbeanje o\xc4\x8dvrsne, ponekad da se promjeni, ali svuda je poo\xc5\xa1travana te\xc5\xbenja ka daljim socijalnim, gospodarskim i politi\xc4\x8dkim promjenama. Pronala\xc5\xbeenje na\xc4\x8dina usmjerenja i uskla\xc4\x91ivanja zahtjeva toliko skupina i slojeva u okviru dru\xc5\xa1tva bilo je velika pote\xc5\xa1ko\xc4\x87a. Uop\xc4\x87eno re\xc4\x8deno rje\xc5\xa1enje se nalazilo u pro\xc5\xa1irivanju postoje\xc4\x87ih malih stranki srednje klase obuhva\xc4\x87anjem gradskih radnika i seoskih masa.\n_START_SECTION_\nPokreti nakon Drugog svjetskog rata\n_START_PARAGRAPH_\nU pojedinim kolonijama do\xc5\xa1lo je do tranzicije. Iskustvo Al\xc5\xbeira postalo je primjer za cijeli Magreb. U Al\xc5\xbeiru je prvi poku\xc5\xa1aj stvaranja masovnih stranaka krenuo s Narodnim frontom u Francuskoj koji je prvi put 1937. donio razmjernu izbornu slobodu Al\xc5\xbeiru, ali je stvarni proboj uslijedio tek nakon rata. Godine 1946. Masali Had\xc5\xbe udru\xc5\xbeio se s ostalima da bi stvorili Pokret za pobjedu demokratskih sloboda. Nakon promjena u vodstvu i organizaciji jedna frakcija ovog pokreta postaje Front nacionalnog oslobo\xc4\x91enja koji se borio protiv Francuske od 1954. do 1962. godine u  ratu za neovisnost i ostao na vlasti dugo poslije dobijanja neovisnosti._NEWLINE_Egipat je svakako imao dugu tradiciju politi\xc4\x8dkog \xc5\xbeivota u kojem se politika postupno \xc5\xa1irila ka obuhvatnijim sektorima stanovni\xc5\xa1tva, ali su se prve masovne stranke u britansko-egipatskom Sudanu pojavile tek 1943. godine. Jedna od njih stranka A\xc5\xa1ik pro\xc5\xa1irila se na \xc5\xa1iroke mase preko neslu\xc5\xbebenog povezivanja s vjerskim bratstvom Katmija dok je druga Uma djelovala preko Mahdijevog sina. Ove dvije stranke preuzele su stara suparni\xc5\xa1tva izme\xc4\x91u sudanskih najva\xc5\xbenijih vjerskih bratstava i svaka od njih je predvi\xc4\x91ala novu vrstu sudanskih odnosa s Britanijom i Egiptom nakon rata._NEWLINE_U drugim krajevima ju\xc5\xbeno od Sahare, prve masovne stranke stvorene su u zapadnoj Africi gdje su elitne stranke igrale vode\xc4\x87u ulogu. Na Zlatnoj obali glavna postnacionalisti\xc4\x8dka stranka bila je Ujedinjeni kongres Zlatne obale, skupina zapadno obrazovane gradske elite i nekih poglavica ju\xc5\xbene Zlatne obale. Godine 1949. Kwame Nkrumah, mladi\xc4\x87 koji se vratio sa \xc5\xa1kolovanja u Americi, odvojio se s nekolicinom mla\xc4\x91ih \xc4\x8dlanova i osnovao Stranku narodnog kongresa, koja je ubrzo zadobila veliki broj prista\xc5\xa1a. U Nigeriji je Namdi Azikive osnovao 1944. godine Nacionalni kongres Nigerije i Kameruna, \xc4\x8diju je osnovu \xc4\x8dinio narod Igbo, ali s ciljem privu\xc4\x87i sve Nigerijce. Do po\xc4\x8detka pedesetih godina nije zadobio ve\xc4\x87insku podr\xc5\xa1ku koju je Stranka narodne konvencije u\xc5\xbeivala na Zlatnoj obali._NEWLINE_U francuskoj zapadnoj Africi razmjerno elitne stranke postale su masovne \xc4\x8dak i kasnije. Politi\xc4\x8dka aktivnost bila je mogu\xc4\x87a u svim dijelovima francuske zapadne Afrike tek nakon 1946. godine i tada se odnosila na predstavljanje u Narodnoj skup\xc5\xa1tini Francuske u Parizu. Politi\xc4\x8dke stranke koje su se pojavile bile su nazovi-savezi lokalnih stranaka. Afri\xc4\x8dka demokratska zajednica bila je najja\xc4\x8da i najvi\xc5\xa1e rasprostranjena od ova tri rana saveza. \xc5\xa0iroki narodni pokreti nisu se ravnomjerno pojavljivali na svim teritorijima. Na nekim jedva da su postojali u vrijeme stjecanja neovisnosti, ali je op\xc4\x87a pokretna snaga pokreta za neovisnost bila dovoljno jaka kako bi ponijela cijele saveze kao \xc5\xa1to su francuska zapadna Afrika i francuska ekvatorijalna Afrika usprkos nedovoljnim prethodnim pripremama u kolonijama koje \xc4\x87e postati \xc4\x8cad, Niger ili Srednjoafri\xc4\x8dka Republika._NEWLINE_Masovne stranke su se mnogo sporije razvijale u dijelovima isto\xc4\x8dne i sredi\xc5\xa1nje Afrike, mada je neovisnost Gane 1957. godine dala primjer i podstrek. Stvaranje masovnih stranki po\xc4\x8delo je gotovo svuda 1958. godine._NEWLINE_Kasna pojava masovnih stranki i izborne politike bile su od najve\xc4\x87e va\xc5\xbenosti za sudbinu i neovisnost Afrike. Afri\xc4\x8dki otpor postoji od po\xc4\x8detka kolonijalnog razdoblja, ali je politi\xc4\x8dki instrument koji \xc4\x87e dovesti ve\xc4\x87i dio sjeverne i tropske Afrike do neovisnosti stvoren tek na samom kraju. Vrijednost europskog tutorstva ogledala se u kolonijalnoj rje\xc4\x8ditosti kao pripremi za kona\xc4\x8dnu neovisnost, ali je to tutorstvo u izbornoj politici bilo prije Drugog svjetskog rata neznatno, a kasnije neravnomjerno. Suprotnosti izme\xc4\x91u Indije i britanskih afri\xc4\x8dkih kolonija bile su znatne. Britanska Indija krenula je ka ograni\xc4\x8denoj samoupravi jo\xc5\xa1 1917.-1919., bar trideset godina prije britanskih afri\xc4\x8dkih kolonija. Ve\xc4\x87ina Afrikanaca se prilagodila svjetskoj privredi na na\xc4\x8din na koji su morali to u\xc4\x8diniti. Mnogi su imali prilike upoznati se sa zapadnom kulturom prihva\xc4\x87aju\xc4\x87i i njene prednosti i njene mane. Ali, mogu\xc4\x87nost provo\xc4\x91enja izborne politike po demokratskoj tradiciji bila je doista ograni\xc4\x8dena sve do pedesetih godina 20. stolje\xc4\x87a. Prije svega, afri\xc4\x8dke vo\xc4\x91e su nau\xc4\x8dile kako iskoristiti politi\xc4\x8dke organizacije za dobijanje mo\xc4\x87i. Oni nisu imali mnogo mogu\xc4\x87nosti isprobati te\xc5\xbei na\xc4\x8din mirnog predavanja vlasti poslije izbornog poraza. Stoga je taj neuspjeh bio zna\xc4\x8dajan razlog za slabost demokratskih institucija u postkolonijalnoj Africi.\n_START_SECTION_\nPoliti\xc4\x8dko delovanje u ju\xc5\xbenoj Africi\n_START_PARAGRAPH_\nPrisustvo doseljenika u ju\xc5\xbenoj Africi usmjeravalo je afri\xc4\x8dki nacionalni pokret u ne\xc5\xa1to druk\xc4\x8dijem pravcu, ali on ipak nije bio potpuno razli\xc4\x8dit. I tamo je poslije Drugog svjetskog rata stvoreno dosta militantnije politi\xc4\x8dko ozra\xc4\x8dje. U tijeku rata Afri\xc4\x8dki nacionalni kongres i dalje je postojao, ali nije bio djelotvoran. Godine 1944. skupina mladih intelektualaca uklju\xc4\x8duju\xc4\x87i Waltera Sisulua, Anthona Lembedea, Olivera Tamboa i Nelsona Mendelu, postaje aktivna i uspjeva da 1949. godine ostvariti nadzor nad ANK. Njihov novi program obuhva\xc4\x87ao je \xc5\xa1trajkove, gra\xc4\x91ansku neposlu\xc5\xa1nost i odbijanje suradnje kako bi natjerali vladu na ukidanje diskriminacijskih zakona. Godine 1952. oni su izabrali Alberta Lutulija za generalnog predsjednika Kongresa. Sli\xc4\x8dna pomicanja ka borbenosti odvijala su se i u Ju\xc5\xbenoafri\xc4\x8dkom industrijskom kongresu i Politi\xc4\x8dkoj organizaciji obojenih._NEWLINE_Me\xc4\x91utim od 1948. godine oni su djelovali protiv jo\xc5\xa1 \xc4\x8dvr\xc5\xa1\xc4\x87e uprave bijelaca, Burske nacionalisti\xc4\x8dke stranke. Tijekom pedesetih godina 20. stolje\xc4\x87a ANK je djelovao u sporazumu s druge dvije udruge i \xc4\x8desto s liberalnim europskim ili multirasnim organizacijama. Oni su zapo\xc4\x8deli niz mirnih kampanja, bez nasilja. Glavna taktika bila je otvoreno suprotstavljanje diskriminacijskim zakonima. Na taj na\xc4\x8din izazivali su hitanja: u prvoj kampanji 1952. godine uhi\xc4\x87eno je 8 000 ljudi, a u drugoj 1955. hitanja su bila jo\xc5\xa1 masovnija i uvedeno je jo\xc5\xa1 represivnije zakonodavstvo. Ovog puta vlada Nacionalisti\xc4\x8dke stranke uhitila je vodstvo stranke i optu\xc5\xbeila ih za veleizdaju, ali vlada nije uspjela izboriti izricanje presude protiv optu\xc5\xbeenih._NEWLINE_Sredinom pedesetih godina 20. stolje\xc4\x87a neki Afrikanci zagovornici nasilnijeg pristupa po\xc4\x8deli su sumnjati u djelotvornost multirasnog saveza i zagovarati \xc4\x8disto afri\xc4\x8dki pokret posve\xc4\x87en oslobo\xc4\x91enju afri\xc4\x8dke ve\xc4\x87ine svim sredstvima, nasilnim ili bilo kojim drugim. Kada zagovornici nasilnih metoda nisu uspjeli preuzeti nadzor nad ANK 1959. godine, oni su se odvojili i osnovali novi Panafri\xc4\x8dki kongres pod vodstvom Roberta Sobukwea. Godine 1960. PAK je krenuo u kampanju tra\xc5\xbee\xc4\x87i od velikog broja Afrikanaca izazvati hitanje neno\xc5\xa1enjem svoje propusnice pri odlasku u policijsku postaju koju su obvezno morali nositi svi Afrikanci izvan rezervata. U policijskoj postaji u Sharpevilleu blizu Johannesburga policija je otvorila vatru na masu i ubila 69 Afrikanaca koji su prosvjedovali._NEWLINE_Broj ubojstava nije bio tako velik, ali je \xc5\xa0arpvilski pokolj bio dio velikog niza politi\xc4\x8dkih promjena koje su krenule od 1959. godine. On je izazvao prosvjede podr\xc5\xa1ke u cijeloj zemlji. Cijeli svijet je bio uznemiren i iznena\xc4\x91en. Vlada je izvratila dono\xc5\xa1enjem zakona kojima se ukidaju ANK, PAK pa \xc4\x8dak i umjerena multirasna Liberalna stranka. Na unutarnjem planu Ju\xc5\xbena Afrika je po\xc4\x8dela i\xc4\x87i ka izdvajanju iz Commonwealtha u kojem su se novi neovisni \xc4\x8dlanovi poput Indije protivili ju\xc5\xbenoafri\xc4\x8dkoj rasisti\xc4\x8dkoj politici. Godine 1961. Ju\xc5\xbena Afrika postala je republika. U tijeku nekoliko sljede\xc4\x87ih godina Ujedinjeni narodi poku\xc5\xa1ali su staviti embargo na prodaju oru\xc5\xbeja Ju\xc5\xbenoafri\xc4\x8dkoj Republici i slu\xc5\xbebeno i neuspje\xc5\xa1no ukinule su mandat Lige naroda kojim je Namibija stavljena pod nadzor Ju\xc5\xbene Afrike. Onda su povu\xc4\x8deni potezi kojima je Ju\xc5\xbenoafri\xc4\x8dka Republika izba\xc4\x8dena iz svjetske zajednice bez obzira koliko neuspje\xc5\xa1no, ali je time uni\xc5\xa1tena bilo kakva nada ka otvorenoj ili zakonskoj oporbi u dogledno vrijeme. Obnova afri\xc4\x8dke oporbe od sredine sedamdesetih i tijekom osamdesetih godina 20. stolje\xc4\x87a pripada povijesti postkolonijalne Afrike.\n_START_SECTION_\nNeovisnost Egipta\n_START_PARAGRAPH_\nPrvi proboj ka neovisnosti dogodio se na sjeveru, to\xc4\x8dno tamo gdje su Europljani zadr\xc5\xbeali bar privid vr\xc5\xa1enja protektorata nad neeuropskom vladom. \xc5\xa0to se toga ti\xc4\x8de, Egipat je bio slu\xc5\xbebeno neovisan prije 1914. godine i ponovno 1922. godine, mada je u stvarnosti britanska vladavina trajala od 1882. godine i, u izvjesnim vidovima, nastavila se sve do sredine pedesetih godina 20. st. Trideset godina poslije dobijanja slu\xc5\xbebene neovisnosti UK je sporazumom zadr\xc5\xbealo pravo nadzora nad egipatskom obranom, vanjskim i sudanskim poslovima - zajedno s pravom me\xc4\x91unarodnog prolaza preko Egipta kroz Sueski kanal. Novinarska fraza za ova produ\xc5\xbeena prava koja su slijedila period slu\xc5\xbebene kolonizacije je neokolonijalizam ali stvarnost se jedva razlikovala od vrste neslu\xc5\xbebenog carstva koje je tako \xc4\x8desto prethodilo slu\xc5\xbebenom pripajanju._NEWLINE_Usporedba razdoblja od prije 1914. godine i poslije 1922. u Egiptu jo\xc5\xa1 su upadljivija. U oba razdoblja postoje\xc4\x87e parlamentarne institucije nisu imale uspjeha u svojim odnosima s kraljem koji je zadr\xc5\xbeao stvarnu mo\xc4\x87. A jo\xc5\xa1 neuspje\xc5\xa1niji bili su u odnosu na britansku okupaciju. Prvo nacionalno suprotstavljanje britanskoj okupaciji 1882. godine proveli su vojni \xc4\x8dasnici koji su podr\xc5\xbeali pu\xc4\x8d Urbi-pa\xc5\xa1e i koji su se poku\xc5\xa1ali vojno oduprijeti usprkos slabostima Egipta. Taj poku\xc5\xa1aj je propao, ali je kona\xc4\x8dno suprotstavljanje Britaniji po\xc4\x8delo 1952. godine kada je druga skupina vojnih \xc4\x8dasnika koju je ovaj put predvodio Gamal Abdel Naser uzela vlast u drugom vojnom udaru kojim je svrgnuta monarhija. Novi parlament je ponovno pregovarao s Britanijom te je tako zavr\xc5\xa1ena britanska vladavina nad Sudanom, s tim \xc5\xa1to je Sudan mogao birati izme\xc4\x91u saveza s Egiptom i potpune neovisnosti. Sudan je izabrao neovisnost i 1956. godine postao prva nova neovisna dr\xc5\xbeava ju\xc5\xbeno od Sahare. U me\xc4\x91uvremenu je drugim okon\xc4\x8dana britanska vojna nazo\xc4\x8dnost u zoni Sueskog kanala od 1955. godine, \xc4\x8dime je obilje\xc5\xbeen slu\xc5\xbebeni kraj britanske neslu\xc5\xbebene vlasti u Egiptu.\n_START_SECTION_\nNeovisnost Etiopije\n_START_PARAGRAPH_\nEtiopija je ponovno dobila neovisnost u sli\xc4\x8dno vrijeme kad i Egipat. Po\xc4\x8detkom Drugog svjetskog rata britanska mornarica odsjekla je talijansku isto\xc4\x8dnu Afriku od metropole. Britanska vojska je 1941. godine po\xc4\x8dela ulaziti iz Kenije i Sudana, \xc5\xa1to je dovelo do talijanske predaje i povratka cara Haile Selasije 1942. godine. Ali, Etiopija je ostala neslu\xc5\xbebeno britanski protektorat sve do kraja rata, a \xc4\x8dak i u prvim poslijeratnim godinama. Kona\xc4\x8dni koraci ka dekolonizaciji na Rogu Afrike poduzeti su 1949. godine kada su UN stavile talijansku Somaliju pod talijansko tutorstvo za sljede\xc4\x87ih deset godina. Istodobno su dale biv\xc5\xa1u talijansku koloniju Eritreju carevini Etiopiji po\xc4\x8dev od 1952. godine. Time je zavr\xc5\xa1ena dekolonizacija etiopskih planinskih podru\xc4\x8dja \xc5\xa1to se Europe ti\xc4\x8de ali je to tek bio po\xc4\x8detak duge i produ\xc5\xbeene borbe za neovisnost Eritreje od Etiopije.\n_START_SECTION_\nNeovisnost Libije\n_START_PARAGRAPH_\nLibija je bila jo\xc5\xa1 jedna biv\xc5\xa1a talijanska kolonija koju su osvojili saveznici u tijeku Drugog svjetskog rata. Nakon rata Saveznici su razmatrali tri mogu\xc4\x87nosti: vratiti ju Italiji pod nekim vidom tutorstva, zadr\xc5\xbeati ju pod vlastitim nadzorom ili predati ju pod lokalnu upravu odgovaraju\xc4\x87eg zna\xc4\x8daja kao \xc5\xa1to je etiopski car u Etiopiji. Ona je izabrala monarha  Muhameda Idriza al Sanusija, starje\xc5\xa1inu vjerskog reda Sanusija koji je sudjelovao u borbi protiv talijanskih osvaja\xc4\x8da. Britanske i neke ameri\xc4\x8dke postrojbe ostale su kao okupacijske snage tako da je Libija zapo\xc4\x8dela svoju slu\xc5\xbebenu neovisnost s izra\xc5\xbeenim elementom neokolonijalizma. Ona je imala naftu koja je mogla donijeti bogastvo onima koji njome vladaju. Godine 1969. kapetan Moamer Gadafi organizirao je vojni pu\xc4\x8d, svrgnuo kralja i sam postao diktator koji je godinama imao zna\xc4\x8dajnu ulogu u afri\xc4\x8dkoj i bliskoisto\xc4\x8dnoj politici u postkolonijalnom razdoblju.\n_START_SECTION_\nNeovisnost zemalja Magreba\n_START_PARAGRAPH_\nPokreti za neovisnost u Magrebu po\xc4\x8deli su u me\xc4\x91uratnim godinama. Najbolje organiziran bio je pokret u Tunisu pod vodstvom Habiba Burgibe, a najslabiji u Maroku. Bez obzira na to, Tunis i Maroko su gotovo istodobno dobili neovisnost uglavnom zbog podr\xc5\xa1ke marokanskog sultana Muhameda V. nacionalnom interesu, s tim \xc5\xa1to je zadr\xc5\xbeao mo\xc4\x87 i ugled svog polo\xc5\xbeaja. Francuske uprave su poku\xc5\xa1ale razne manevre: poslati kralja u progonstvo za izvjesno vrijeme i potra\xc5\xbeiti druge saveznike u marokanskom dru\xc5\xa1tvu, ali su pokreti na selu produ\xc5\xbeeni i ja\xc4\x8dali su po\xc4\x8detkom pedesetih godina 20. stolje\xc4\x87a. Al\xc5\xbeirski rat za neovisnost primorao je Francusku 1954. prestati s gubicima u svoja dva protektorata i odobriti samoupravu Tunisu 1955., a neovisnost 1956., kada je Maroko postao neovisan pod Muhamedom V._NEWLINE_Francuzi su imali druk\xc4\x8diji stav prema Al\xc5\xbeiru. On je zakonito bio dio Francuske, ne samo protektorat, i u njemu je \xc5\xbeivio daleko ve\xc4\x87i broj europskih doseljenika. Prva poslijeratna pobuna izbila je u regiji Konstantin 1945. godine, ali je imala lokalni zna\xc4\x8daj, trajala kratko i lako je ugu\xc5\xa1ena, pogibijom nekoliko tisu\xc4\x87a Al\xc5\xbeiraca. Kona\xc4\x8dni rat zapo\xc4\x8deo je 1954. godine kada su se razli\xc4\x8diti pokreti za neovisnost ujedinili i osnovali Front nacionalnog oslobo\xc4\x91enja Al\xc5\xbeira i pozvali na op\xc4\x87i ustanak. Vojne operacije bile su skromne u po\xc4\x8detku, ali nakon 1958. godine Francuzi su morali dr\xc5\xbeati vi\xc5\xa1e od pola milijuna vojnika u Al\xc5\xbeiru. Kako je vrijeme odmicalo rat je postajao sve nepopularniji u francuskom javnom mnijenju. Pari\xc5\xa1ka vlada postupno je izgubila nadzor nad al\xc5\xbeirskim operacijama u korist neslu\xc5\xbebenog i efikasnog saveza izme\xc4\x91u francuske vojske i europskih kolonista._NEWLINE_Kona\xc4\x8dno, 1958. francuska vojska u Al\xc5\xbeiru pobunila se protiv \xc4\x8cetvrte republike. Osnovana je nova Peta republika, na \xc4\x8delu s energi\xc4\x8dnim Charlesom de Gaulleom. On, me\xc4\x91utim nije bio zadrti imperijalist na kojeg su doseljenici ra\xc4\x8dunali. Kao vo\xc4\x91a pokreta otpora u Francuskoj Slobodna Francuska za vrijeme Drugog svjetskog rata bio je simbol domoljublja. Stoga je on mogao popustiti tamo gdje drugi nisu imali politi\xc4\x8dku snagu to u\xc4\x8diniti. On je postupno, u tijeku nekoliko godina povukao francuske postrojbe iz Al\xc5\xbeira mada je prijetila opasnost ponovne vojne pobune. Kada je kona\xc4\x8dno, 1962. godine do\xc5\xa1lo do neovisnosti doseljenici i ekstremno vojno rukovodstvo osnovali su tajnu vojnu organizaciju koja je bezuspje\xc5\xa1no poku\xc5\xa1ala izvesti posljednji pu\xc4\x8d. Gotovo svi doseljenici su pobjegli u Francusku boje\xc4\x87i se odmazde zbog svojih posljednjih teroristi\xc4\x8dkih akcija.\n_START_SECTION_\nNeovisnost zemalja ju\xc5\xbeno od Sahare\n_START_PARAGRAPH_\nPokret za neovisnost ju\xc5\xbeno od Sahare kretao se sasvim druk\xc4\x8dije od pokreta za nezavisnost u Egiptu i Magrebu. U prvoj fazi od 1951. do 1960. do\xc5\xa1lo je do op\xc4\x87eg mirnog sporazuma o neovisnosti za britansku zapadnu Afriku, Madagaskar, francusku Afriku ju\xc5\xbeno od Sahare i Belgijski Kongo. U drugoj fazi koja se neznatno preklapala i zahvatila po\xc4\x8detak 1960ih neovisnost su dobile britanska isto\xc4\x8dna i sredi\xc5\xa1nja Afrika, Ruanda i Burundi i tri do tada britanska teritorija u ju\xc5\xbenoj Africi (Bocvana, Lesoto i Svazi). Tek nakon deset godina u tre\xc4\x87oj fazi koja je zapo\xc4\x8dela 1974./1975., neovisnost su dobile portugalske kolonije s tim \xc5\xa1to su Namibija (biv\xc5\xa1a njema\xc4\x8dka jugozapadna Afrika), Ju\xc5\xbenoafri\xc4\x8dka Republika i Rodezija (Zimbabve) bile jedini zna\xc4\x8dajni ostaci europske mo\xc4\x87i._NEWLINE_Zbog brzog i kona\xc4\x8dnog kraja kolonijalne vladavine sasvim se zaboravlja da ishod nije bio onakav kao \xc5\xa1to su svi o\xc4\x8dekivali. Britanija i Francuska koje su bile suglasne da je neophodna kolonijalna reforma iz rata su izi\xc5\xa1le s druk\xc4\x8dijim ciljevima. Britanci su prihvatili ideju preleska kolonija na samoupravu, a zatim i na nezavisnost u okviru Commonwealtha. Nedavni primjeri Indije i Pakistana bili su o\xc4\x8diti. Europljani su vjerovali kako \xc4\x87e taj proces u afri\xc4\x8dkim kolonijama biti dug, ali su o\xc4\x8dekivali da \xc4\x87e do njega do\xc4\x87i. Me\xc4\x91utim, oni su \xc5\xbeeljeli praviti razliku izme\xc4\x91u zapadne Afrike s razmjerno malim brojem doseljenika i ostalih teritorija kao \xc5\xa1to su Kenija i Rodezija gdje su doseljenici i to samo oni imali politi\xc4\x8dka prava. Te\xc5\xa1ko\xc4\x87e oko namirivanja Europljana i jo\xc5\xa1 ve\xc4\x87e hinduske manjine u Keniji i Tanganjici nagovje\xc5\xa1tavale su kako do neovisnosti mo\xc5\xbee do\xc4\x87i tek poslije dugog razdoblja postupne pripreme i obilja nagodbi._NEWLINE_U Francuskoj neovisnost nije prihva\xc4\x87ena tako spremno. Poslijeratno razdoblje obnovilo je preobra\xc4\x87eni\xc4\x8dke ideje 19. stolje\xc4\x87a i nadu kako \xc4\x87e se francuske kolonije ubrzo izjedna\xc4\x8diti s Francuskom i stvoriti \xc5\xa1iru francusku uniju (kasnije nazvanu Francuska zajednica), sli\xc4\x8dnu Commonwealthu i s mnogo slu\xc5\xbebenijim vezama. Stoga su novi politi\xc4\x8dki ustavi donijeti 1946. za Afriku po\xc4\x8deli s otklanjanjem zloporaba pro\xc5\xa1losti kao \xc5\xa1to su prisilni rad i neki oblici pravne nejednakosti. Oni su osnovali nova parlamentarna tijela kao za\xc4\x8detak zakonodavstva na Madagaskaru i u svakoj od kolonija koje su bile u sastavu dva velika saveza Francuske zapadne Afrike i Francuske ekvatorijalne Afrike._NEWLINE_Me\xc4\x91utim, najupe\xc4\x8datljiviji napredak bilo je pro\xc5\xa1irenje afri\xc4\x8dkog predstavljanja u Narodnoj skup\xc5\xa1tini Francuske. U Parizu je bilo samo nekoliko desetaka predstavnika francuskih kolonija, ali je ova skupina afri\xc4\x8dkih politi\xc4\x8dara dobila osje\xc4\x87aj mo\xc4\x87i u \xc5\xa1irokom okru\xc5\xbeenju. Oni su bili u francuskim vladinim institucijama, pomagali u vo\xc4\x91enju politike Francuske i kolonija, ne glasovanjem kao kolonijalni blok ve\xc4\x87 u savezu s nekoliko razli\xc4\x8ditih skupina u francuskom politi\xc4\x8dkom \xc5\xbeivotu. To sudioni\xc5\xa1tvo se isplatilo u vidu ve\xc4\x87e jednakosti s Francuskom u postupnom pro\xc5\xa1irenju gra\xc4\x91anskih prava, \xc5\xa1irenju samouprave na op\xc4\x87inskoj razini i drugim posebnim prednostima. To se isplatilo i Francuskoj jer su Afrikanci podr\xc5\xbeali rat u Indokini i kasnije u Al\xc5\xbeiru. Sredinom pedesetih godina mnogi francuski politi\xc4\x8dari osvrtali su se s ponosom na svoje uspjehe u kro\xc4\x87enju snaga nacionalizma koje su dovele do mnogih o\xc4\x8ditih nemira u politi\xc4\x8dkom \xc5\xbeivotu britanskih kolonija._NEWLINE_Nemiri su bili posebno vidljivi u Nigeriji i na Zlatnoj obali u godinama neposredno poslije rata bilo zbog sna\xc5\xbenog lokalnog tiska, gospodarskog nezadovoljstva ili zbog novih masovnih stranaka. Britanci su bili voljni krenuti ka postupnoj neovisnosti kolonija. Postoje\xc4\x87a elita seoskih poglavica i zapadno obrazovane vo\xc4\x91e u gradu bili su suglasni prihvatiti taj umjereni korak, ali ne i mladi ljudi okupljeni oko CPP na Zlatnoj obali i oko Azikivinog NKNK u Nigeriji. Oni su bili odlu\xc4\x8dni primijeniti pritisak kako bi skratili to razdoblje, ali i dalje bez otvorene pobune. Britanci su se na\xc5\xa1li pred izborom ili ubrzati put ka neovisnosti kolonija i povu\xc4\x87i se bez posljedica ili suo\xc4\x8diti se s represijama i ogor\xc4\x8denjem. Oni su odlu\xc4\x8dili povu\xc4\x87i se 1951. godine uz simboli\xc4\x8dnu gestu. Kwame Nkrumah je tada bio u zatvoru kao politi\xc4\x8dki zatvorenik ali je njegova Stranka narodne konvencije pobijedila na izborima na Zlatnoj obali. Guverner mu je dopustio izi\xc4\x87i iz zatvora i preuzeti svoje mjesto novoizabranog predsjednika vlade. Slijedilo je pripremno razdoblje samouprave i Zlatna obala je 1957. postala neovisna pod novim imenom Gana. Nigerija, Sijera Leone i Gambija postale su neovisne u tijeku narednih nekoliko godina._NEWLINE_U me\xc4\x91uvremenu 1956. godine francuska tropska Afrika pribli\xc5\xbeila se korak bli\xc5\xbee samoupravi u okviru Francuske zajednice izglasavanjem novog ustavnog zakona. On je doveo do raznovrsnih novih reformi na osnovi kojih je svaka kolonija bila neposredno povezana sa Francuskom i pove\xc4\x87an je broj predstavnika kolonija u Parizu. Me\xc4\x91utim, afri\xc4\x8dki pristanak na samoupravu koja je zna\xc4\x8dila mnogo manje od pune neovisnosti bio je potkopan progla\xc5\xa1enjem neovisnosti Maroka i Tunisa 1956. i Gane 1957. i vojnom pobunom koja je dovela generala De Gaullea na vlast 1958. godine. Zajedno sa svojom ponudom Al\xc5\xbeiru na samoopredijeljenje, De Gaulle je ponudio tropskoj Africi izbor izme\xc4\x91u trenutne neovisnosti uz trenutni prestanak svake francuske pomo\xc4\x87i ili postupni razvoj samouprave u okviru Francuske zajednice. U rujnu 1958. glasa\xc4\x8di u svakoj koloniji izvr\xc5\xa1ili su izbor na posebnom referendumu na kojem se samo Gvineja odlu\xc4\x8dila na trenutnu neovisnost, ali o\xc4\x8dit uspjeh ideje o afro-francuskoj zajednici bio je kratkotrajan._NEWLINE_Godine 1960. pokreti za neovisnost imali su vidljiv uspjeh na britanskim i belgijskim teritorijima u zapadnoj i sredi\xc5\xa1njoj Africi. Tada je i Francuska odlu\xc4\x8dila ne zadr\xc5\xbeavati kolonije ju\xc5\xbeno od Sahare. Biv\xc5\xa1e francuske kolonije su jedna za drugom 1960. i 1961. postajale neovisne uz daljnju pomo\xc4\x87 i blagoslov Francuske i njenu nadu kako \xc4\x87e lijepa gesta sa\xc4\x8duvati dobru volju i stvoriti neslu\xc5\xbebenu sferu francuskog neokolonijalnog utjecaja.\n_START_SECTION_\nDruga faza: Kongo i isto\xc4\x8dna Afrika\n_START_PARAGRAPH_\nDruga faza pokreta za neovisnost u isto\xc4\x8dnoj i srednjoj Africi po\xc4\x8dela je prosvjedima koji su postali sve glasniji tijekom pedesetih godina 20. stolje\xc4\x87a. Britanija i Belgija su i dalje odbijale ustupke u isto\xc4\x8dnoj i sredi\xc5\xa1njoj Africi. Prije 1955. belgijska vlada je poku\xc5\xa1ala sprije\xc4\x8diti nalet promjena u Kongu i nije u\xc4\x8dinila ni\xc5\xa1ta kako bi ga pripremila za neovisnost za koju su drugi smatrali kako mora do\xc4\x87i ranije ili kasnije. Izolacija nije uspjela. Prosvjedni pokreti bili su bolje organizirani i postali su nasilniji tijekom 1958. Po\xc4\x8detkom 1959. postalo je razvidno kako \xc4\x87e neovisnost uslijediti uskoro ili \xc4\x87e se Belgija suo\xc4\x8diti sa skupim ratom po uzoru na onaj u Al\xc5\xbeiru. Belgijska vlada je tada unaprijed odredila nadnevak neovisnosti i sredinom \xc5\xa1ezdesetih godina 20. stolje\xc4\x87a dala neovisnost Kongu. U tijeku sljede\xc4\x87e dve godine slijedile su ga Ruanda i Burundi._NEWLINE_U britanskoj isto\xc4\x8dnoj Africi nemiri me\xc4\x91u narodom Kikuju iz Kenije tijekom razdoblja od 1952. do 1956. pretvorili su se u gerilski pokret, da bi prerasli u otvoreni bunt koji su Britanci nazvali Mau-Mau. Oni su ugu\xc5\xa1ili bunt, ali je pobuna ukazala na te\xc5\xa1ko\xc4\x87e s kojim se suo\xc4\x8davaju Europljani u prekomorskim zemljama koji su bili neznatna manjina te vladali privredom. Jedno rje\xc5\xa1enje bilo je odustati i oti\xc4\x87i kao \xc5\xa1to su u\xc4\x8dinili al\xc5\xbeirski doseljenici 1962. godine. Drugo rje\xc5\xa1enje je bilo da Britanija odobri neovisnost na osnovi na\xc4\x8dela jedan \xc4\x8dovjek, jedan glas i da o\xc4\x8dekuje kako \xc4\x87e budu\xc4\x87e afri\xc4\x8dke vlasti pokazati blagonaklonost prema europskoj i hinduskoj manjini. Krajem pedesetih godina britanska politika je poku\xc5\xa1ala izbje\xc4\x87i oba rje\xc5\xa1enja i dala je prednost uspostavljanju posebnih uvjeta za za\xc5\xa1titu manjina nakon dobijanja neovisnosti._NEWLINE_Me\xc4\x91utim 1960. godine postalo je razvidno kako je pokret za neovisnost sna\xc5\xbean i kako bilo kakve ustavne mjere donijete prije dobijanja neovisnosti ne mogu jam\xc4\x8diti \xc5\xa1to \xc4\x87e se dogoditi kada jednom do neovisnosti do\xc4\x91e. Jedan za drugim, tri isto\xc4\x8dnoafri\xc4\x8dka teritorija postala su neovisne na osnovi na\xc4\x8dela jedan \xc4\x8dovjek, jedan glas. Njih su slijedili Zambija i Malavi. Godine 1965. europska rodezijska vlada donijela je jednoglasnu odluku o neovisnosti od Britanije kako bi sa\xc4\x8duvala rasni monopol svoje mo\xc4\x87i. Ovoga puta se Britanija suo\xc4\x8dila s pobunom svojih doseljenika. Ona je odbacila svaku neovisnost Rodezije koja se zasniva na rasnoj neravnopravnosti, ali je odustala od uporabe sile. Rodezijski Europljani ostali su na vlasti sve do 1980. godine.\n_START_SECTION_\nTre\xc4\x87a faza: portugalske kolonije, Rodezija i JAR\n_START_PARAGRAPH_\nDo 1974. crta dobijanja neovisnosti ustalila se na sjevernim granicama Angole, Mozambika i Rodezije. Portugalci i  doseljeni\xc4\x8dke vlade Rodezije i Ju\xc5\xbenoafri\xc4\x8dke Republike nisu htjele povu\xc4\x87i se bez borbe. Gerilski pokreti po\xc4\x8deli su dugu borbu za oslobo\xc4\x91enje  protiv portugalske vlasti u Gvineji Bisau, Mozambiku i Angoli. Organizacija afri\xc4\x8dkog jedinstva poku\xc5\xa1ala je stvarati me\xc4\x91unarodni pritisak. Afri\xc4\x8dki \xc4\x8dlanovi Ujedinjenih naroda poku\xc5\xa1ali su uvesti sankcije Rodeziji ali SAD nisu podr\xc5\xbeale ovaj prijedlog, a JAR i Portugal su podr\xc5\xbeale Rodeziju. Gerilski pokreti su tijekom godina imali sve vi\xc5\xa1e uspjeha i 1974. godine dio Gvineje Bisao i veliki dijelovi Mozambika bili su u rukama pobunjenika. Tada se portugalska vojska pobunila u Portugalu, zbacila diktaturu u travnju 1974. i zapo\xc4\x8dete su socijalne i gospodarske reforme uklju\xc4\x8duju\xc4\x87i i dekolonizaciju. Tako su prije kraja 1975. neovisnost dobile Gvineja Bisao, zatim Mozambik, Zelenortska Republika, Sveti Toma i Princip i kona\xc4\x8dno Angola._NEWLINE_Rodezijska vlada se na\xc5\xa1la u neugodnom polo\xc5\xbeaju zbog prebijega Portugala. Jo\xc5\xa1 1934. u Rodeziji je formiran Afri\xc4\x8dki nacionalni kongres, ali je bio slab i nakon Drugog svjetskog rata.  Godine 1963. on se podijelio na dvije neprijateljske frakcije, Uniju afri\xc4\x8dkog naroda Zimbabvea i Afri\xc4\x8dku nacionalnu uniju Zimbabvea, podijeljene iz ideolo\xc5\xa1kih, osobnih i nekih etni\xc4\x8dkih razloga. Iz svoje baze u Zambiji i Mozambiku obje su po\xc4\x8dele slati gerilske postrojbe u Rodeziju koje su postajale sve ja\xc4\x8de od 1975. godine. Europljani u Rodeziji postali su ovisni o pomo\xc4\x87i Ju\xc5\xbenoafri\xc4\x8dke Republike, ali je i JAR po\xc4\x8dela sumnjati u mudrost dugoro\xc4\x8dne podr\xc5\xa1ke vladi koju podr\xc5\xbeava svega 5% stanovni\xc5\xa1tva i koju ne priznaje nijedna vlada na svijetu. Vlada SAD-a se upla\xc5\xa1ila da bi rat na rasnoj osnovi u Rodeziji mogao ohrabriti Sovjetski Savez ili Kinu umije\xc5\xa1ati se i stati na stranu Afrikanaca. Godine 1976. pod pritiskom JAR-a i SAD-a Rodezija je zapo\xc4\x8dela pregovore koji \xc4\x87e dovesti do neovisnosti 1980. godine._NEWLINE_Neovisnost Angole izvr\xc5\xa1ila je pritisak na JAR posebno u pogledu Namibije koja je jo\xc5\xa1 1919. ustupljena Ju\xc5\xbenoj Africi kao teritorij pod mandatom Lige naroda. Poslije Drugog svjetskog rata i ona je trebala krenuti putem neovisnosti kao i drugi teritoriji pod skrbni\xc5\xa1tvom, ali JAR se usprotivila. U me\xc4\x91uvremenu su Ujedinjeni narodi priznali Organizaciju jugozapadnog afri\xc4\x8dkog naroda kao jedinog legitimnog predstavnika jugozapadne Afrike i ova organizacija je otpo\xc4\x8dela gerilsku borbu. Ova borba i me\xc4\x91unarodni pritisak primorali su JAR odobriti nezavisnost Namibiji 1989. godine._NEWLINE_Kona\xc4\x8dni kraj posljednje izravne nadmo\xc4\x87i Europljana u Africi dogodio se 1994. godine izbornom pobjedom Afri\xc4\x8dkog nacionalnog kongresa u Ju\xc5\xbenoafri\xc4\x8dkoj Republici.'