b'\n_START_ARTICLE_\nPerceptivne varke\n_START_PARAGRAPH_\nPerceptivne varke (ili iluzije) su "krivo" percipirane pojave koje \xc4\x8desto mogu biti zbunjuju\xc4\x87e. Naj\xc4\x8de\xc5\xa1\xc4\x87e su opti\xc4\x8dke iluzije, ali je razlika u tome \xc5\xa1to opti\xc4\x8dke varke uklju\xc4\x8duju samo pojave koje percipiraju o\xc4\x8di, a perceptivne uklju\xc4\x8duju sve pojave koje percipiramo (na bilo koji na\xc4\x8din). Neke su perceptivne varke uzrokovane nesavr\xc5\xa1\xc4\x87eno\xc5\xa1\xc4\x87u na\xc5\xa1ih osjetila (tromost oka, primjerice), a neke radom na\xc5\xa1eg mozga. Perceptivne varke treba razlikovati od halucinacija. One se razlikuju po tome \xc5\xa1to kod perceptivnih varki podra\xc5\xbeaj postoji, ali je krivo percipiran, dok kod halucinacija podra\xc5\xbeaja nema.\n_START_SECTION_\nTo\xc4\x8dke u re\xc5\xa1etki\n_START_PARAGRAPH_\nVrlo poznata opti\xc4\x8dka varka koja rezultira percepcijom mutnih poluprozirnih to\xc4\x8daka na presjecima elemenata re\xc5\xa1etke. "Otkrio" ju je Ludimar Hermann 1870. godine. Gledajte u neki od primjera sa strane (na desnom primjeru se bolje vidi). Na presjecima crt\xc3\xa2 re\xc5\xa1etke vidjet \xc4\x87ete crne mutne to\xc4\x8dke. Ali, ako gledate ravno u presjek, vidjet \xc4\x87ete samo prazninu (bijeli prostor) - to\xc4\x8dke se vide na presjecima u koje ne gledate direktno.\n_START_SECTION_\nNaknadne slike\n_START_PARAGRAPH_\nNaknadne slike, ili pa-slike su opti\xc4\x8dke varke koje koriste adaptaciju oka da bi se, nakon netremi\xc4\x8dnog gledanja, na neutralnoj pozadini vidio negativ doti\xc4\x8dne slike. Gledajte u sliku desno netremice dvadesetak sekunda (najlak\xc5\xa1e je "zabuljiti" se u jednu od \xc4\x8detiri okomito postavljene to\xc4\x8dke u sredini). Odmah nakon toga pogledajte u neku neutralnu (najbolje bijelu) pozadinu (prazan papir, zid ili sl.). Na pozadini \xc4\x87ete vidjeti ljudski portret (u originalu je ova varka napravljena s namjerom da prikazuje Isusa), koji zapravo ne postoji._NEWLINE_Rije\xc4\x8d je o ve\xc4\x87 spomenutoj osjetilnoj adaptaciji. Oko se automatski "privikava" na trenuta\xc4\x8dnu koli\xc4\x8dinu svjetlosti. Kod ovakvih kontrasta, pojedini se dijelovi mre\xc5\xbenice razli\xc4\x8dito privikavaju na svjetlost. Kad se pogleda u neutralnu pozadinu, dijelovi mre\xc5\xbenice jo\xc5\xa1 ostaju priviknuti na prija\xc5\xa1nje stanje, odnosno posvjetljuju dijelove koji su bili pretamni (na neutralnoj pozadini rezultiraju\xc4\x87i svjetlijim podru\xc4\x8djima), a potamnjuju dijelove koji su bili svijetli (rezultiraju\xc4\x87i tamnim podru\xc4\x8djima). Uvjetno ka\xc5\xbeemo da slika ostaje na mre\xc5\xbenici jo\xc5\xa1 neko vrijeme.\n_START_SECTION_\nRazli\xc4\x8dite percepcije geometrijskih likova\n_START_PARAGRAPH_\nKod geometrijskih objekata koji su nacrtani (dvodimenzionalni su), a mogu se percipirati kao trodimenzinalni objekti \xc4\x8desto dolazi do razli\xc4\x8ditih mogu\xc4\x87nosti percepcije. S lijeve je strane tzv. Neckerova kocka, zapravo obi\xc4\x8dna projekcija \xc5\xbei\xc4\x8danog modela kocke na dvije dimenzije. S desne strane slike nalaze se dva mogu\xc4\x87a na\xc4\x8dina percepcije - prvi je takav da je donji lijevi kvadrat prednja ploha kocke, a drugi takav da je gornji desni kvadrat prednja ploha kocke. Mogu\xc4\x87e je da vam se ta dva na\xc4\x8dina izmijenjuju dok gledate u sliku. Ako kocku percipirate na samo jedan na\xc4\x8din, probajte trepnuti. Schr\xc5\x91derove stube (desno) rade po istom principu - mogu\xc4\x87e ih je percipirati tako da je ploha A ispred plohe B i obrnuto._NEWLINE_"Trik" je u tome da se trodimenzionalni objekti ne mogu projicirati na dvodimenzionalnu povr\xc5\xa1inu bez jakog izobli\xc4\x8denja. Da je \xc5\xbei\xc4\x8dani model kocke stvarno ispred nas, zbog konvergencije o\xc4\x8diju znali bismo koja je stranica prednja. Kako je papir (ili zaslon) dvodimenzionalan, oba su kvadrata na istoj udaljenosti od oka pa to omogu\xc4\x87ava mozgu da "zamisli" obje situacije. Zanimljivo je da je mozgu gotovo nemogu\xc4\x87e zamisliti figuru kocke kao plo\xc5\xa1nu, odnosno kao skup od tri kvadrata (dva ve\xc4\x87a i jednog manjeg) i dva pravokutna trokuta. Ista stvar vrijedi i za Schr\xc5\x91derove stube.\n_START_SECTION_\nDuljine linija\n_START_PARAGRAPH_\nKoja je od prve dvije vodoravne linije na lijevoj slici dulja? Unato\xc4\x8d tome \xc5\xa1to se \xc4\x8dini da je druga linija po redu dulja, one su jednake duljine. Jednako tako, na tre\xc4\x87oj liniji odozgo ozna\xc4\x8dite sredinu, pa poslije provjerite metrom (nacrtajte na papir). Nesumnjivo \xc4\x87ete sredinu ozna\xc4\x8diti bli\xc5\xbee kraju (repu) strelice nego \xc5\xa1to ona to jest._NEWLINE_Jedno od obja\xc5\xa1njenja je to da dijelovi strelice koji "str\xc5\xa1e" iz prividno dulje crte vizualno jednostavno produ\xc5\xbeuju tu crtu. Drugo je to da mozak te crte percipira kao tordimenzionalne, a za kutove pretpostavlja da su pravi. Lak\xc5\xa1i primjer za shva\xc4\x87anje ovog obja\xc5\xa1njenja je Ponzova varka (slika desno) - mozak sliku pericpira kao tra\xc4\x8dnice (ili \xc5\xa1to sli\xc4\x8dno) pa vodoravne crte prilago\xc4\x91ava njima. Va\xc5\xbeno je napomenuti da M\xc5\xb1ller-Lyerova varka ne zavarava sve ljude. Na one koji \xc5\xbeive u okolini bez mnogo pravih kutova (malo zgrada, kru\xc5\xbene nastambe i sl.) ova varka ne\xc4\x87e utjecati, odnosno oni \xc4\x87e re\xc4\x87i da su crte jednake duljine.\n_START_SECTION_\nPolo\xc5\xbeaj i oblik linija\n_START_PARAGRAPH_\nJedna od najpoznatijih iluzija ovog tipa je tzv. iluzija zida (eng. Caf\xc3\xa9 wall illusion) Richarda Gregoryja (lijevo). Vodoravne linije zida su usporedne. Svaka "cigla" zida mora biti okru\xc5\xbeena neutralnim dijelom (u ovom slu\xc4\x8daju sive boje). Jo\xc5\xa1 jedna takva varka je Heringova iluzija (Ewald Hering, 1861.)_NEWLINE_Za obje iluzije je zaslu\xc5\xa1an na\xc5\xa1 mozak. Kod Heringove, on percipira pravce koji se sijeku u sredini (u na\xc5\xa1em slu\xc4\x8daju plave crte) kao paralelne linije koje se prividno spajaju u daljini. Crvene crte (koje jesu paralelne) zatim prilago\xc4\x91ava plavima. Iluzija zida nema veze s percepcijom dubine. Ovdje je problem u sivim crtama (koje su prividno nako\xc5\xa1ene). Ako pogledate u umanjenu verziju (npr. ovu slijeva), primijetit \xc4\x87ete da se sive linije bez problema vide na spoju crne i crne "cigle" te na spoju bijele i bijele. No, na spoju crne i bijele "cigle", crta se ne vidi dobro, odnosno izgleda kao dio crne "cigle". No, kad bi to bilo to\xc4\x8dno, sive bi se linije \xc4\x8dinile ispresijecanima. Zato mozak tra\xc5\xbei najjednostavnije rje\xc5\xa1enje, a to je da postoje ravne crte izme\xc4\x91u slojeva "cigala", ali da su one nagnute na jednu stranu.\n_START_SECTION_\nKriva percepcija boja\n_START_PARAGRAPH_\nPolja A i B na slici lijevo su potpuno iste nijanse sive boje. Ako ne vjerujete, pogledajte GIF animaciju. Za tu je varku zadu\xc5\xbean Ted Adelson, koji ju je otkrio 1995. godine.  Jednako tako, duga\xc4\x8dki pravokutnik na slici desno ne prelazi iz svjetlije u tamniju nijansu sive boje, nego je cijelom du\xc5\xbeinom jednake boje._NEWLINE_Mehanizam je u biti jednostavan - mozak stavlja boje u kontekst, \xc5\xa1to je savr\xc5\xa1eno logi\xc4\x8dno (prepoznat \xc4\x87emo boju objekta i ako je on u sjeni i ako je na svjetlu). Zato mozak u Adelsonovoj varci uzima u obzir sjenu koja prekriva polje B i prema tome odre\xc4\x91uje koje je to polje boje. Na desnoj slici se \xc4\x8dini da boja pravokutnika prelazi iz svjetlije u tamniju jer mozak (ponovo) uspore\xc4\x91uje taj pravokutnik s okolinom (koja prelazi iz tamnije u svjetliju).\n_START_SECTION_\nVi\xc5\xa1ezna\xc4\x8dne slike\n_START_PARAGRAPH_\nPostoje neke slike koje mo\xc5\xbeemo vidjeti na razne na\xc4\x8dine. Na prilo\xc5\xbeenoj slici mogu\xc4\x87e je vidjeti glavu patke (lijevo je kljun) ili zeca (lijevo su u\xc5\xa1i, desno usta)._NEWLINE_Na\xc5\xa1 mozak uvijek poku\xc5\xa1ava opti\xc4\x8dke podra\xc5\xbeaje (koji su zapravo skup boja) interpretirati kao smislene cjeline. To posti\xc5\xbee uo\xc4\x8davanjem poznatih oblika i zaklju\xc4\x8divanjem u skladu s njima. No, postoje oblici koji mogu biti interpretirani kao vi\xc5\xa1e razli\xc4\x8ditih poznatih predmeta. U ovom slu\xc4\x8daju, lijevi dio objekta mo\xc5\xbee podsje\xc4\x87ati na ze\xc4\x8dje u\xc5\xa1i ili patkin kljun. Ostatak slike je napravljen tako da se zapravo pomo\xc4\x87u obje verzije mogu percipirati smislene cjeline.\n_START_SECTION_\nNemogu\xc4\x87e slike\n_START_PARAGRAPH_\nAko pogledate sliku M.S. Eschera Slap, vidjet \xc4\x87ete da slap pada s\xc3\xa2m u sebe, odnosno, te\xc4\x8de uzvodno. Iako to u stvarnosti nije mogu\xc4\x87e, slika se na prvi pogled \xc4\x8dini potpuno normalnom. Malo se bolje usredoto\xc4\x8dite i na stupove koji dr\xc5\xbee konstrukciju kojom te\xc4\x8de voda. Zbunjeni?_NEWLINE__NEWLINE_Nemogu\xc4\x87a kocka koristi dva na\xc4\x8dina percepcije Neckerove kocke i poku\xc5\xa1ava ih spojiti u jedan, tako da je kocka podijeljena na dva dijela koji su prikazani na razli\xc4\x8dite na\xc4\x8dine percepcije. Ta je kocka u stvarnom svijetu nemogu\xc4\x87a, osim kad bi se napravila kao na donjoj slici (vidi se da su zelene stranice prerezane), a gledatelj bi zatvorio jedno oko i stao na to\xc4\x8dno odre\xc4\x91eno mjesto. Penroseov trokut i nemogu\xc4\x87e "v\xc3\xafle" koriste sli\xc4\x8dan mehanizam._NEWLINE_Nemogu\xc4\x87e slike tako\xc4\x91er koriste izobli\xc4\x8denja pri projekciji trodimenzionalnih tijela na dvodimenzionalnu povr\xc5\xa1inu, ali na takav na\xc4\x8din da je nacrtanu stvar nemogu\xc4\x87e napraviti (a ni zamisliti) u tri dimenzije.\n_START_SECTION_\nShepardov ton\n_START_PARAGRAPH_\nShepardov je ton otkrio Roger Shepard. Slu\xc5\xa1aju\xc4\x87i ga, dobiva se dojam da se ton stalno sni\xc5\xbeava ili povisuje, ali je ujedno stalno iste visine._NEWLINE_ Poslu\xc5\xa1ajte!_NEWLINE_Radi se o nekoliko dionica sinusoidnog zvu\xc4\x8dnog vala koje su razmaknute za jednu oktavu. Sve se dionice jednakom brzinom "snizuju", odnosno frekvencija im se stalno smanjuje. Dionice jedna po jedna zavr\xc5\xa1avaju, postupno se sti\xc5\xa1avaju\xc4\x87i, dok istovremeno druga dionica po\xc4\x8dinje, postupno se poja\xc4\x8davaju\xc4\x87i. Tako slu\xc5\xa1atelj ne primje\xc4\x87uje promjenu dionica, \xc5\xa1to dovodi do toga da ton zvu\xc4\x8di neprekinuto.\n_START_SECTION_\nKontinuitet prekinutog tona\n_START_PARAGRAPH_\nKad se ton (obi\xc4\x8dno povisuju\xc4\x87i ili snizuju\xc4\x87i) nakratko prekine (recimo 50ms), a u to se vrijeme ubaci jednako kratak \xc5\xa1um, na\xc5\xa1e uho ton percipira kao neprekinut. _NEWLINE_ Poslu\xc5\xa1ajte!_NEWLINE_Opet mo\xc5\xbeemo zahvaliti mozgu - bez ovoga u gradskoj gu\xc5\xbevi vjerojatno ne bismo nikoga ni\xc5\xa1ta razumijeli.\n_START_SECTION_\nPercepcija topline\n_START_PARAGRAPH_\nUzmimo tri posude i u njih stavimo redom hladnu, mlaku i toplu vodu. Jednu ruku stavimo u posudu s hladnom vodom, a drugu u posudu s toplom vodom i ostavimo tako jednu minutu. Zatim obje ruke stavimo u posudu s mlakom vodom - voda u posudi je istovremeno i topla i hladna._NEWLINE_Ponovo se radi o osjetilnoj adaptaciji. Jedna se ruka "navikla" na toplo, a druga na hladno, pa druga\xc4\x8dije reagiraju na mlaku vodu (ruci koja se "navikla" na toplo, mlaka voda je hladnija nego drugoj ruci).\n_START_SECTION_\nPercepcija mjesta podra\xc5\xbeaja\n_START_PARAGRAPH_\nJedna osoba ispru\xc5\xbei podlakticu (s dlanom prema gore) i za\xc5\xbemiri, a druga ju \xc5\xa1kaklja vrlo se polako pomi\xc4\x8du\xc4\x87i od zape\xc5\xa1\xc4\x87a do lakta. Prva osoba mora re\xc4\x87i kad druga osoba do\xc4\x91e do lakta. Ve\xc4\x87ina ljudi to ka\xc5\xbee puno ranije.\n_START_SECTION_\nVarke njuha i okusa\n_START_PARAGRAPH_\nNajpoznatija se varka ovog tipa temelji na \xc4\x8dinjenici da ono \xc5\xa1to podrazumijevamo pod okusom velikim dijelom sadr\xc5\xbei i miris. Odnosno, miris hrane ima velik udio u na\xc5\xa1oj precepciji njena okusa. Zato je vrlo te\xc5\xa1ko prepoznati o kojoj se hrani radi kad je za\xc4\x8depljen nos, odnosno kad nema podra\xc5\xbeaja mirisa. Jo\xc5\xa1 se bolje taj u\xc4\x8dinak vidi kad jedemo jednu vrstu hrane dok miri\xc5\xa1emo drugu. Probajte jesti jabuku dok vam je pod nosom vru\xc4\x87a kava!'