b'\n_START_ARTICLE_\nAnamneza (filozofija)\n_START_SECTION_\nFilozofija\n_START_PARAGRAPH_\nPlaton rabi ovaj nazivak u svojoj gnoseolo\xc5\xa1koj teoriji koju razvija u dijalozima Menon i Fedon.\n_START_SECTION_\nFedon\n_START_PARAGRAPH_\nU Fedonu Platon razvija svoju teoriju o anamnezi, dijelom i tako \xc5\xa1to je kombinira sa svojom teorijom ideja. Prije svega, on govori o tome kako se anamneza (prise\xc4\x87anje) mo\xc5\xbee posti\xc4\x87i. Dok se u Menonu kao jedina metoda spominje Sokratov mejeuti\xc4\x8dko-dijalekti\xc4\x8dki na\xc4\x8din ispitivanja, u Fedonu Platon govori o na\xc4\x8dinu \xc5\xbeivljenja pomo\xc4\x87u kojega mo\xc5\xbeemo zaobi\xc4\x87i obmanjuju\xc4\x87u prirodu tijela putem katarze (\xce\xba\xce\xac\xce\xb8\xce\xb1\xcf\x81\xcf\x83\xce\xb9\xcf\x82), tj. "o\xc4\x8di\xc5\xa1\xc4\x87enja". Tijelo i njegova osjetila su izvori pogrje\xc5\xa1ke: istinsko se znanje mo\xc5\xbee posti\xc4\x87i samo porabom uma, koji je jedini sposoban spoznati ideje (66 b\xe2\x80\x93d). Platon jasno razlikuje promjenljive predmete osjetilnog opa\xc5\xbeanja od vje\xc4\x8ditih ideja, koje su jedine predmeti istinske spoznaje.'