b'\n_START_ARTICLE_\nOrganum\n_START_PARAGRAPH_\nOrganum (srednjovjekovni latinski < klasi\xc4\x8dni latinski organum: orgulje, glazbalo), je u glazbi skupni naziv za razli\xc4\x8dite tipove vi\xc5\xa1eglasja u razdoblju od kasnoga 9.stolje\xc4\x87a do polovice 18. stolje\xc4\x87a. Broj glasova koji sudjeluju u izvedbi utjecao je na naziv organuma, pa se razlikuju organum duplum (dvoglasni), triplum (troglasni) i quadruplum (\xc4\x8detveroglasni). Najzastupljeniji su tipovi organuma paralelni i slobodni organumi. Paralelni organum obilje\xc5\xbeava usporedno kretanje dvaju glasova u intervalima kvarte, kvinte i oktave, te izrazita silabi\xc4\x8dnost. U tom je tipu organuma vode\xc4\x87a dionica (cantus ili vox principalis) u gornjem glasu, dok je prate\xc4\x87i glas (vox organalis) u donjoj dionici. Kod slobodnog organuma vode\xc4\x87i je glas u donjoj dionici, a nad njim se poput slobodne improvizacije kre\xc4\x87e gornji melizmati\xc4\x8dni glas. Taj tip organuma \xc4\x8desto se povezuje s na\xc4\x8dinom pjevanja u samostanu sv. Marcijala u francuskom gradu Limogesu. Primjeri najranijih organuma nalaze se u teoretskim traktatima De institutione harmonica, Ad organum faciendam, De organo i Musica enchiriadis. Najve\xc4\x87a rukopisna zbirka organuma nastala je za uporabu u katedrali Notre-Dame u Parizu i naziva se Magnus liber organi. Najve\xc4\x87i su majstori pari\xc5\xa1kog organuma bili L\xc3\xa9onin i P\xc3\xa9rotin.'