b'\n_START_ARTICLE_\nPetar Vid Gvozdanovi\xc4\x87\n_START_SECTION_\nObitelj i po\xc4\x8detak vojne karijere\n_START_PARAGRAPH_\nBarun podmar\xc5\xa1al Petar Vid Gvozdanovi\xc4\x87 je ro\xc4\x91en 12. lipnja 1738. u Pavlancima na \xc5\xbdumberku u obitelji poru\xc4\x8dnika Petra Gvozdanovi\xc4\x87a i Magdalene ro\xc4\x91. Milakovi\xc4\x87. Djetinjstvo je proveo u rodnom zaseoku Pavlanci sa trojicom bra\xc4\x87e: Pavlom, Mihajlom i Danijelom. Otac mu je poginuo 1757. u bitci kod Kolina u  Sedmogodi\xc5\xa1njem ratu. Vojnu je slu\xc5\xbebu po\xc4\x8deo 1752. godine sa 14 godina kao dobrovoljac u reduciranoj "Vara\xc5\xbedinskoj kraji\xc5\xa1koj husarskoj pukovniji". Barun Gvozdanovi\xc4\x87 je sudjelovao u prodoru do Berlina i bitkama kod Hochkircha, Bamberga, Maxena, Torgaua i Nossena. Zbog zasluga u ratu napredovao je sve do \xc4\x8dina hauptmann-a (satnika). 1770. slu\xc5\xbeio je kao major (bojnik) u "Karlova\xc4\x8dkoj kraji\xc5\xa1koj husarskoj pukovniji", a 1773. promaknut je u \xc4\x8din oberstleutnant-a (potpukovnik) i postao zapovjednik karlova\xc4\x8dkih husara. Jo\xc5\xa1 1770. carica Marija Terezija potvrdila mu je posjede u \xc5\xbdumberku, a 1773. i plemi\xc4\x8dki naslov.\n_START_SECTION_\nRat za bavarsko naslije\xc4\x91e i Austrijsko-turski rat\n_START_PARAGRAPH_\nS "Karlova\xc4\x8dkom husarskom pukovnijom" barun Gvozdanovi\xc4\x87 se borio u Ratu za bavarsko naslije\xc4\x91e (1778.-1779.). Na polo\xc5\xbeajima kod \xc5\xa0estajovica u nekoliko je navrata odbio neprijateljske poku\xc5\xa1aje prijelaza preko rijeke Mette, nanijev\xc5\xa1i mu velike gubitke. Tijekom 15. srpnja i 16. srpnja 1778. barun Gvozdanovi\xc4\x87 je izveo protunapad kod Frankensteina i napao neprijateljski tabor. U tom protunapadu neprijatelj je pretrpio goleme gubitke, te je barun Gvozdani\xc4\x87 prognao mnogo ja\xc4\x8de neprijateljske odjele iza njihovih baterija. Kod Hradec Kr\xc3\xa1lov\xc3\xa9 uspjelo mu je u \xc5\xa1ahu dr\xc5\xbeati \xc4\x8ditav pruski korpus generala Johanna Jakoba von Wunscha tako da on nije mogao ni\xc5\xa1ta poduzeti, a potom je sa svojim husarima odbacio "Grenadirsku bojnu Pitterisch" preko Haufena i zarobio pet neprijateljskih topova. Na polo\xc5\xbeajima kod Weisskirchena 26. studenoga 1778. bBarun Gvozdanovi\xc4\x87 je zaustavio pruski napad pred o\xc4\x8dima pruskoga kralja Fridrika II. Velikog, te je isti nakon vi\xc5\xa1esatne borbe odbacio natrag. Ne manje slavno dr\xc5\xbeao se i kod Taubnitza. Neprijatelj je nastupao prema podmar\xc5\xa1alu Gvozdanovi\xc4\x87u sa nadmo\xc4\x87nijom vojskom, ali on nije \xc4\x8dekao neprijateljski napad ve\xc4\x87 je jurnuo na njega. Najprije je odbacio neprijateljsko konjani\xc5\xa1tvo i natjerao ih u bijeg, a potom je prisilio i pje\xc5\xa1a\xc5\xa1tvo da se povu\xc4\x8de pod za\xc5\xa1titu vlastitog topni\xc5\xa1tva. Taj i brojni drugi pothvati u kojima je iskazao osobitu sr\xc4\x8danost, uvi\xc4\x91avnost i lukavost donijeli su mu 1779. promaknu\xc4\x87e u \xc4\x8din oberst-a (pukovnik) i imenovanje za zapovjednika "Slavonske kraji\xc5\xa1ke husarske pukovnije", te Vite\xc5\xa1ki kri\xc5\xbe Reda Marije Terezije. Odlikovanje mu je dodijeljeno na 13. promociji 19. svibnja 1779. Iste godine dobio je ugarski barunat, a 1780. i zapovjedni\xc5\xa1tvo nad "Gradi\xc5\xa1kom kraji\xc5\xa1kom pje\xc5\xa1a\xc4\x8dkom pukovnijom" sa kojom je sudjelovao u Austrijsko-turskom ratu (1787.-1792.). Tijekom opsade Bosanske Gradi\xc5\xa1ke barun Gvozdanovi\xc4\x87 je predvodio prvu kolonu, sastavljenu od "8. satnije pje\xc5\xa1a\xc5\xa1tva" i 150 dobrovoljaca, u juri\xc5\xa1u na neprijateljski tabor, gdje je za\xc5\xa1ao neprijatelju iza le\xc4\x91a. Turci su pru\xc5\xbeali sna\xc5\xbean otpor i tek nakon tre\xc4\x87eg ponovljenog juri\xc5\xa1a su napustili tabor. Barun Gvozdanovi\xc4\x87 je 6. listopada 1788. promaknut u \xc4\x8din generalmajor-a (general bojnika) i primio je zapovjedni\xc5\xa1tvo utvrde u Staroj Gradi\xc5\xa1ci.\n_START_SECTION_\nFrancuski revolucionarni ratovi\n_START_PARAGRAPH_\nU prvom koalicijskom ratu protiv Francuske zapovijedao je na po\xc4\x8detku brigadom, a kako je 20. prosinca 1793. unaprije\xc4\x91en u \xc4\x8din podmar\xc5\xa1ala, dobio je ubrzo zapovjedni\xc5\xa1tvo divizije. Iako se mnogo puta istaknuo tijekom ratovanja od 1792. do 1795., proslavio se u okr\xc5\xa1aju kod Handschuhsheima, sjeverno od Heidelberga, 24. rujna 1795. Barun Gvozdanovi\xc4\x87 je u tom sukobu zapovijedao trima brigadama (sastavljenima od 10 bojni i 18 eskadrona, oko 8.000 vojnika) sa kojima je dr\xc5\xbeao desnu obalu rijeka Rajne i Neckar. Brigada generala Adama Bajali\xc4\x87a bila je raspore\xc4\x91ena kod Neuenheima i Handschuhsheima, te Heidelberga. Druga brigada generala Michaela von Fr\xc3\xb6hlicha nalazila se kod Kirchheima, a brigada generala Andreasa Karaczaya de V\xc3\xa1lyesz\xc3\xa1ka kod Wieslocha. Njih su napale dvije mnogo nadmo\xc4\x87nije francuske divizije ("7. divizija Dufour" i "8. divizija Ambert") "Rajnske armije Pichegrus" s oko 12.000 vojnika pod zapovjedni\xc5\xa1tvom divizijskog generala Guillaume-Henri Dufour. Barun Gvozdanovi\xc4\x87 je branio svoje polo\xc5\xbeaje sa velikom postojano\xc5\xa1\xc4\x87u, a vlastitom je hrabro\xc5\xa1\xc4\x87u i odva\xc5\xbeno\xc5\xa1\xc4\x87u odu\xc5\xa1evljavao vojnike, tako da je neprijatelj bio potu\xc4\x8den sa velikim gubicima. Na bojnom polju je ostavio vi\xc5\xa1e od tisu\xc4\x87u mrtvih i ranjenih, a me\xc4\x91u njima bio je i smrtno ranjeni francuski brigadni general Dusirat. Zaplijenjeno je osam topova s predpregom, mnogo kola i prtljage, 19 \xc4\x8dasnika i 500 vojnika, a zarobljen je te\xc5\xa1ko ranjeni francuski general Dufour. Posljedice te pobjede bile su va\xc5\xbene. Mar\xc5\xa1al grof Fran\xc3\xa7ois S\xc3\xa9bastien Charles Joseph de Croix, Count of Clerfayt, zapovjednik austrijske vojske na Donjoj Rajni, vi\xc5\xa1e nije morao brinuti o svojoj pozadini i vezi sa zapovjednikom vojske na Gornjoj Rajni generalom konjani\xc5\xa1tva grofom Dagobertom Sigmundom von Wurmserom. Naime, Barun Gvozdanovi\xc4\x87 se sa njime sjediniti kod Nidda i bo\xc4\x8dnim manevrom ugroziti pozadinu Sambre-Maas armije francuskog mar\xc5\xa1ala Jean-Baptiste Jourdana, a koja je jo\xc5\xa1 4. rujna pre\xc5\xa1la Rajnu kod D\xc3\xbcsseldorfa i Uerdingena. Stoga je mar\xc5\xa1al Jourdan bio prisiljen na potpuno povla\xc4\x8denje preko Rajne. Za izniman pothvat kod Handschuhsheima barun Gvozdanovi\xc4\x87 je odlikovan Zapovjedni\xc4\x8dkim kri\xc5\xbeem Reda Marije Terezije koji mu je dodijeljen na 35. promociji 2. listopada 1795._NEWLINE_Barun Gvozdanovi\xc4\x87 je u lipnju 1796. upu\xc4\x87en s grofom von Wurmserom na rati\xc5\xa1te u sjevernoj Italiji. Na po\xc4\x8detku operacije usmjerene na slamanje opsade, koju je oko austrijske utvrde Mantove podigao francuski vojskovo\xc4\x91a-car Napoleon Bonaparte, grof von Wurmser je povjerio barunu Gvozdanovi\xc4\x87u zapovjedni\xc5\xa1tvo "Prve kolone austrijske Lombardijske armije". Ona se sastojala od 16 bojni i 7 satnija pje\xc5\xa1a\xc5\xa1tva, 2 satnije pionira i 13 1/4 konjani\xc4\x8dkih eskadrona zajedno sa 24 topa, i sveukupno 17.600 vojnika. Dok je grof von Wurmser sa glavninom snaga, oko 24.000 vojnika Lombardijske armije, napredovao od Trenta ju\xc5\xbeno, barun Gvozdanovi\xc4\x87 je sa svojom kolonom trebao napredovati prema Mantovi zapadnom obalom Gardskog jezera. Saznav\xc5\xa1i za dolazak austrijske vojske car Napoleon je zakratko prekinuo opsadu Mantove i uputio se prvo prema koloni baruna Gvozdanovi\xc4\x87a koja je ugro\xc5\xbeavala komunikacije francuske vojske sa Milanom. U sukobu 2. i 3. rujna 1796. kod Lonata, na ju\xc5\xbenom kraju jezera Gardo, mar\xc5\xa1al Andr\xc3\xa9 Mass\xc3\xa9na je porazio austrijsku vojsku i natjerao je u bijeg sve do Tirola, uz austrijske gubitke od 3000 vojnika i 20 topova. Po\xc4\x8detkom 1797. barun Gvozdanovi\xc4\x87 je zapovijedao sa 6.000 do 7.000 vojnika pete kolone austrijske vojske pod zapovjedni\xc5\xa1tvom feldzeugmeister-a (general topni\xc5\xa1tva) J\xc3\xb3zsefa Alvinczia u bitci kod Rivolija 14. i 15. sije\xc4\x8dnja 1797. Ta kolona \xc5\xa1titila je bolni\xc4\x8dku opremu i te\xc5\xa1ku prtljagu. Barun Gvozdanovi\xc4\x87 je ubrzo, 28. velja\xc4\x8de 1797., umirovljen.\n_START_SECTION_\nSmrt i pokop\n_START_PARAGRAPH_\nBarun Gvozdanovi\xc4\x87 je umro je 13. kolovoza 1802. u svom dvorcu u \xc4\x8cei\xc4\x87ima kraj Grabra na rodnom \xc5\xbdumberku, a pokopan je u grkokatoli\xc4\x8dkoj \xc5\xbeupnoj crkvi sv. Ivana.'