b'\n_START_ARTICLE_\nHumska zemlja\n_START_SECTION_\nO upravljanju carstvom\n_START_PARAGRAPH_\nDana\xc5\xa1njom Hercegovinom prostirale su se do 11. stolje\xc4\x87a   kne\xc5\xbeevine i to Neretvanska kne\xc5\xbeevina izme\xc4\x91u rijeke Cetine i Neretve, Zahumlje ili Humska zemlja od Neretve (a dijelom i preko nje) do Dubrovnika i Travunja od Dubrovnika do Kotora sa sjedi\xc5\xa1tem u Trebinju. Dalje na jug bila je Duklja, koja je obuhva\xc4\x87ala jug dana\xc5\xa1nje Crne Gore i grad Skadar s okolicom._NEWLINE_Papa Ivan X. pisao je u dva navrata tokom 925. pisma hrvatskom kralju Tomislavu i humskom knezu Mihajlu (lat. Michaeli excellentissimo duci Chulmorum). Prvim pismom pozvao ih je na crkveni sabor u Split, a drugim ih savjetovao da svoju mlade\xc5\xbe u\xc4\x8de latinskom, a ne barbarskom jeziku. Ne\xc5\xa1to kasnije, bizantski car Konstantin Porfirogenet (905. - 959.) napisao je, odnosno priredio svome sinu nasljedniku, djelo pou\xc4\x8dne naravi poznato pod nazivom O upravljanju carstvom. U njemu se nalaze podatci o Dalmaciji i narodima koji su je nastanjivali. Tu su sadr\xc5\xbeane i najstarije vijesti o Humu, gdje se to podru\xc4\x8dje naziva Zahumljem._NEWLINE_Posebna poglavlja posve\xc4\x87ena su: Zahumljanima, zatim Travunjanima, Konavljanima, Dukljanima i Paganima, odnosno Neretvanima, te njihovim zemljama. Porfirogenet posve\xc4\x87uje XXXIII. poglavlje Zahumljanima i zemlji u kojoj sada stanuju, te spominje gradove: Bunu (Bona), Ston (Stagnon), Hum (Khloum), Mokriskik, Josli, Galumainik i Dobroskik, te rijeku Bunu. Porfirogenet navodi Zahumljane kao dio vojske koja je sudjelovala na bizantskoj strani u frana\xc4\x8dko-bizantskom ratu 871. Zahumlje se prvotno prostiralo u slijevu lijevih pritoka Neretve, a u doba najve\xc4\x87eg opsega obuhva\xc4\x87alo je podru\xc4\x8dje dana\xc5\xa1nje Hercegovine i dio obale, od Pelje\xc5\xa1ca do Cetine. _NEWLINE_Stanovnike Huma jedino Porfirogenet ozna\xc4\x8dava kao Srbe. Ova sklavinija izlazi iz anonimnosti u vrijeme kneza Mihajla Vi\xc5\xa1evi\xc4\x87a, kojeg izvori, uklju\xc4\x8duju\xc4\x87i O upravljanju carstvom, spominju kao vladara Slavena ili Zahumljana (a on vlada ve\xc4\x87im podru\xc4\x8djem, koje uklju\xc4\x8duje i Travunju) . Pri tome je neobi\xc4\x8dno va\xc5\xbena careva vijest \xce\xbf porijeklu vladaju\xc4\x87eg roda jer ona, \xc4\x8dini se, odgovara lokalnoj tradiciji prema kojoj su Mihajlovi preci potomci Litzika, koji su \xc5\xbeivjeli uz rijeku Vislu. Ova tradicija nema nikakve veze s Konstantinovom pri\xc4\x8dom \xce\xbf seobi Srba, te je jasno da Zahumljani svoje porijeklo nisu izvodili iz srpskoga. Jo\xc5\xa1 i u 12. stolje\xc4\x87u nazivali su se jednostavno Slavenima. _NEWLINE_Hum je obuhva\xc4\x87ao podru\xc4\x8dje uz Jadransko more od u\xc5\xa1\xc4\x87a Neretve do Dubrovnika, uklju\xc4\x8duju\xc4\x87i i Pelje\xc5\xa1ac. Na sjeverozapadu je grani\xc4\x8dilo s podru\xc4\x8djem Neretvana i hrvatskom dr\xc5\xbeavom, na sjeveru s Bosnom, na istoku sa Ra\xc5\xa1kom i na jugoistoku s Travunjom i Dubrovnikom. Ston je bio sjedi\xc5\xa1te biskupije (koja se prvi put spominje 877.), a neko vrijeme vjerojatno i sjedi\xc5\xa1te Huma. Grad Buna nalazio se nad izvorom istoimene rijeke na mjestu dana\xc5\xa1njeg Blagaja, sredi\xc5\xa1ta Humske zemlje. U ranome srednjem vijeku bio je nezavisna dr\xc5\xbeava. U 10. stolje\xc4\x87u spominje se kao neovisno podru\xc4\x8dje s doma\xc4\x87im knezovima (arhontima) pod vla\xc5\xa1\xc4\x87u doma\xc4\x87e dinastije Vi\xc5\xa1evi\xc4\x87a. U prvoj polovici 10. stolje\xc4\x87a Humom je vladao Mihajlo Vi\xc5\xa1evi\xc4\x87, koji je bio u politi\xc4\x8dkim vezama s hrvatskim kraljem Tomislavom i sudjelovao u radu sabora u Splitu 925. Mleta\xc4\x8dka kronika (Ivan Mle\xc4\x8danin) spominje Mihajla, "kneza  Slavena". Jo\xc5\xa1 jasnije govori o njemu, kad pi\xc5\xa1e o du\xc5\xbedevanju Ursusa II. godine 912.: "Zatim i svu zemlju  hrvatsku, kojom vlada knez Mihajlo Vi\xc5\xa1evi\xc4\x87".  U crkvenom pogledu Hum je u prvoj polovici 11. stolje\xc4\x87a potpadao pod jurisdikciju dubrova\xc4\x8dkoga nadbiskupa. Prvotna jezgra Humskoga kne\xc5\xa1tva bila je Neretvanska kne\xc5\xbeevina, vladari koje su priznavali vazalni polo\xc5\xbeaj prema susjednim mo\xc4\x87nijim vladarima.\n_START_SECTION_\nLjetopis popa Dukljanina\n_START_PARAGRAPH_\nO narodnoj pripadnosti svih tih sklavinija postoji pouzdano svjedo\xc4\x8danstvo. Najstariji doma\xc4\x87i povijesni spis, zapravo kronika, pisana po narodnoj tradiciji, dokumentima i pam\xc4\x87enjima, jest Ljetopis popa Dukljanina, pisan upravo u tim krajevima, to\xc4\x8dnije u Baru, u drugoj polovici 12. stolje\xc4\x87a. Po njemu, sva \xc4\x8detiri od tih navedenih  podru\xc4\x8dja jesu hrvatska i \xc4\x8dine zajedno dr\xc5\xbeavu, koja se prostirala od Duvna do Dra\xc4\x8da i zvala Crvena  Hrvatska (lat: Croatia Rubea) ili Gornja Dalmacija. Njoj na sjever \xc5\xa1irila se Bijela Hrvatska sve do Vinodola odnosno rijeke Ra\xc5\xa1e u Istri. U Crvenoj Hrvatskoj su gradovi Kotor, Dubrovnik, Bar, Ulcinj itd., i \xc4\x8ditav teritorij dana\xc5\xa1nje Hercegovine. Vladari tih krajeva po Dukljaninu su Hrvati poput Prelimira i Radoslava. Oni su katoli\xc4\x8dke vjere i papinske ih bule nazivaju "predragim sinovima sv. Petra". Narod je tako\xc4\x91er bio katoli\xc4\x8dki. U njihovoj dr\xc5\xbeavi, 200 godina prije sv. Save, bilo je desetak katoli\xc4\x8dkih biskupija s Dubrovnikom i Barom na \xc4\x8delu. Stanovni\xc5\xa1tvo Dubrovnika i dukljanskog Primorja govorilo je \xc4\x8dakavskim dijalektima. Na temelju isprava vidi se, da je u Dubrovniku \xc5\xa1tokav\xc5\xa1tina istisnula staro \xc4\x8dakavsko narje\xc4\x8dje tek u 16. stolje\xc4\x87u._NEWLINE_Od 1040-ih cijelim Humom su vladali dukljanski vladari, potom je priznavao vlast hrvatskih vladara do 1102. Tijekom razdoblja samostalne vladavine humskih knezova u 12. stolje\xc4\x87u podru\xc4\x8dje njihove vlasti pro\xc5\xa1irilo se prema zapadu, obuhva\xc4\x87aju\xc4\x87i Imotski, i prema istoku, obuhva\xc4\x87aju\xc4\x87i krajeve na lijevoj obali Neretve. Od polovice 12. stolje\xc4\x87a spominju se i ra\xc5\xa1ki \xc5\xbeupani kao vladari cijelog podru\xc4\x8dja. U to je doba, prema popu Dukljaninu, Humska zemlja (Chelmania) obuhva\xc4\x87ala devet \xc5\xbeupa kao i neka podru\xc4\x8dja na desnoj obali donje Neretve. Koncem 12. stolje\xc4\x87a osvaja Stefan Nemanja Hum, Travunju i Duklju i pripaja ih Srbiji. Ipak se iz kraljevskog naslova srpskih vladara dobro osje\xc4\x87a, da su te zemlje nesto posebna i razli\xc4\x8dita od prvotnih srpskih zemalja. "Stefan po milosti Bo\xc5\xbeiej ven\xc4\x8dani Kralj vsje srpske zemlje i pomorskije" razlikuju\xc4\x87i tako srpsku zemlju Ra\xc5\xa1u od pomorske, koju sa\xc4\x8dinjavaju Hum, Travunja i Duklja. Miroslav, brat srpskog \xc5\xbeupana Stefana Nemanje, kao humski knez napadao je 1184. Dubrovnik i u pomorskoj bitki kraj Poljica bio pora\xc5\xbeen. Rat je zavr\xc5\xa1en 1186. mirovnim ugovorom. Godine 1198. Humom je zavladao hrvatski herceg Andrija (kasniji kralj Andrija II.) (1198.-1210.), ali je stvarnu vlast tijekom cijeloga 13. stolje\xc4\x87a obna\xc5\xa1ala doma\xc4\x87a dinastija. Spli\xc4\x87anin Toma Arhi\xc4\x91akon, povjesni\xc4\x8dar 13. stolje\xc4\x87a, pi\xc5\xa1e o Humu, da je pripadao Hrvatskom Kraljevstvu.\n_START_SECTION_\nSava (Rastko) Nemanji\xc4\x87\n_START_PARAGRAPH_\nRastko, najmla\xc4\x91i sin Stefana Nemanje, nakon \xc5\xa1to se zakalu\xc4\x91erio pod imenom Save, poduzeo je godine 1219. da u srpskim zemljama organizira srpsku samoupravnu crkvu pod okriljem bizantske crkve, kojoj je tada bilo sjedi\xc5\xa1te u Niceji u Maloj Aziji. U staroj domovini Srba, u Ra\xc5\xa1koj, on je osnovao sedam episkopija. Posebnu episkopiju osnovao je u benediktinskom manastiru u Prevlaci kod Kotora za Duklju, a drugu u Stonu, sjedi\xc5\xa1tu stare katoli\xc4\x8dke humske biskupije. U to doba pravoslavnih nije bilo ni u Duklji ni u Humu. _NEWLINE_U tim katoli\xc4\x8dkim i hrvatskim zemljama, Sava je osnovao srpske episkopije u nadi, da \xc4\x87e te zemlje uslijed djelovanja srpske dr\xc5\xbeavne vlasti s vremenom postati pravoslavne i srpske, ali se prevario. Srpski se episkop u Stonu nije mogao odr\xc5\xbeati ni 25 godina, jer nije imao vjernika, "ni vr\'hovine ni ima, ni biri, ni jed\'noga dohod\'ka ni otkuder\'...". Episkopija u Prevlaci \xc5\xbeivotarila je do turskih vremena, kada se preselila na Cetinje, u dana\xc5\xa1njoj Crnoj Gori. Na cijelom pak podru\xc4\x8dju tada\xc5\xa1nje Bosne, koja je bila prostorno opse\xc5\xbenija nego stara Ra\xc5\xa1ka, Sava nije osnovao ni jednu episkopiju. To nam govori, da Sava tada\xc5\xa1nji narod u Bosni nije smatrao Srbima ni pravoslavnima, niti stvarno ni potencijalno, naime, niti je dr\xc5\xbeao, da su tada bili Srbi i pravoslavni, niti da bi s vremenom takvi mogli postati.\n_START_SECTION_\nDoma\xc4\x87a dinastija i \xc5\xa0ubi\xc4\x87i\n_START_PARAGRAPH_\nTijekom 13. stolje\xc4\x87a, Zahumljem vladaju \xc4\x8dlanovi sporednog ogranka dinastije Nemanji\xc4\x87a (potomci Nemanjina brata Miroslava). Po\xc4\x8detkom 13. stolje\xc4\x87a spominje se Petar, koji se naziva "veliki knez humski", potom njegov ne\xc4\x87ak Toljen, a nakon njegove smrti 1239. i "veliki knez" Andrija. Tri humska kneza bila su, ovisno o politi\xc4\x8dkim prilikama, u prijateljskim ili neprijateljskim odnosima s dalmatinskim gradovima, osobito sa Splitom i Trogirom. Od polovice 13. stolje\xc4\x87a spominje se Andrijin sin Radoslav, ali samo s titulom \xc5\xbeupana. On se 1254. o\xc4\x8ditovao kao "vjeran kletvenik (vazal) gospodinu kralju ugarskomu" i obe\xc4\x87ao je braniti Dubrov\xc4\x8dane od srpskoga napada "i po moru i po suhu". Njihova vlast tijekom vremena slabi zbog mnogobrojnih podjela teritorija unutar dinastije. _NEWLINE_Na po\xc4\x8detku 14. stolje\xc4\x87a Humsko kne\xc5\xa1tvo osvojio je slavni hrvatski velika\xc5\xa1 i ban Pavao I. \xc5\xa0ubi\xc4\x87 Bribirski, koji je vlast nad tom zemljom predao svojim vazalima, hrvatskoj plemi\xc4\x87koj obitelji Nelip\xc4\x8di\xc4\x87ima. O vlasti bribirskih knezova nad Humom govori podatak iz 1305., prema kojem se Pavlov sin Mladen II. naziva "Hrvata i Bosne ban i vrhovni gospodin cijele humske zemlje". Nakon njegova pada 1322. do\xc5\xa1lo je do slabljenja bribirske mo\xc4\x87i. Nakon kratke okupacije trebinjskih knezova Branivojevi\xc4\x87a, ve\xc4\x87i dio Huma od 1326. za vrijeme bana Stjepana II. Kotromani\xc4\x87a pripada bosanskoj dr\xc5\xbeavi, a manji dio primorja (Ston) dolazi pod vlast Dubrovnika kao nagrada za savezni\xc5\xa1tvo protiv Branivojevi\xc4\x87a. Stjepanov vladarski naslov je glasio: "ban Bosni i Usori i Soli i gospodin Humskoj zemlji" I nakon vojnoga pohoda cara Du\xc5\xa1ana iz 1350. Humska zemlja ostala je u vlasti Kotromani\xc4\x87a sve do 1357., kada je do\xc5\xa1la pod vlast hrvatsko-ugarskog kralja Ludovika I. An\xc5\xbeuvinca. Nakon Ludovikove smrti 1382. Hum je postupno do\xc5\xa1ao pod vlast bosanskog kralja Tvrtka I. Rije\xc4\x8d je o doga\xc4\x91ajima koji su podrobnije opisani u sljede\xc4\x87im odlomcima.\n_START_SECTION_\nSrpski car Du\xc5\xa1an Silni\n_START_PARAGRAPH_\nNajve\xc4\x87i srpski narodni kralj bio je Stefan Du\xc5\xa1an, nazvan Silni (1331.-1355.). Nakon \xc5\xa1to je vi\xc5\xa1e puta pobijedio Bizantince i Bugare, i svoju dr\xc5\xbeavu pro\xc5\xa1irio do Soluna i duboko u dana\xc5\xa1nju Gr\xc4\x8dku, on se godine 1346 .okrunio i proglasio " car\' Sr\'bljem i Gr\'kom\' " Godine 1350., kada je bio u naponu svoje snage, Du\xc5\xa1an je poduzeo da svojoj dr\xc5\xbeavi pripoji Bosnu, Hum i Makarsku krajinu. Osobito mu je bio na srcu Hum, dana\xc5\xa1nja srednja i zapadna Hercegovina. To podru\xc4\x8dje je Du\xc5\xa1an smatrao "svojom zemljom", kako se vidi iz pisma Mleta\xc4\x8dke Republike od 13. travnja 1350. upravljenoga srpskom caru Stefanu Du\xc5\xa1anu. S jakom vojskom prodre Du\xc5\xa1an u srce srednjovjekovne Bosne i opsjede grad Bobovac. Bosanski ban Stjepan II. Kotromani\xc4\x87 i Bo\xc5\xa1njani nisu se osje\xc4\x87ali toliko sna\xc5\xbenima, da bi se mogli oprijeti Du\xc5\xa1anu na otvorenu polju, pa su se povukli u gorovite i tvrde gradove. Du\xc5\xa1an pobjedonosno pro\xc4\x91e srednjom Bosnom, Donjim krajima oko Jajca i Bugojna, Zavr\xc5\xa1jem preko Duvna, Imotskim, Ljubu\xc5\xa1kim, Stocem i Ljubinjem preko Huma, da preko Dubrovnika i Boke Kotorske pobjegne na istok. _NEWLINE_Kako je vjerovati, Du\xc5\xa1an je u osvojenim zemljama, napose u Humu, ostavio svoje predstavnike i vojni\xc4\x8dke posade u zgodnijim mjestima. \xc4\x8cim je Du\xc5\xa1an s glavnom vojskom ostavio Bosnu i Hum, doma\xc4\x87e plemstvo i narod digli su se na moge i protjerali Du\xc5\xa1anove ljude i uspostavili vlast bana Stjepana II. Kotromani\xc4\x87a u cijelom opsegu zemalja, kojima je ban Stjepan vladao prije Du\xc5\xa1anova pohoda. _NEWLINE_Da su srednjovjekovni Bo\xc5\xa1njani i Humljani bili Srbi i osje\xc4\x87ali narodnu zajednicu sa srpskim narodom u staroj Ra\xc5\xa1koj, oni bi bez sumnje srpskoga cara Du\xc5\xa1ana Silnoga na njegovu pohodu godine 1350. objeru\xc4\x8dke primili i ostali bi trajno u njegovoj velikoj i tada slavnoj dr\xc5\xbeavi srpskoj. Ako se oni pak kriju pred Du\xc5\xa1anom u gorovite i utvr\xc4\x91ene gradove i ako odbacuju njegovu vlast, \xc4\x8dim se on s vojskom udaljio iz Bosne i Huma, zna\xc4\x8di, da su Du\xc5\xa1ana smatrali tu\xc4\x91inom, doti\xc4\x8dno da se nisu osje\xc4\x87ali Srbima. Zabaciv\xc5\xa1i Du\xc5\xa1anovo Srpsko Carstvo, Bo\xc5\xa1njani i Zahumljani uspostavili su u svojim zemljama vlast svoga doma\xc4\x87ega bana Stjepana II. Kotromani\xc4\x87a, koji je tada priznavao vrhovni\xc5\xa1tvo ugarsko-hrvatskoga kralja Ludovika I. i \xc5\xbeivio u tada\xc5\xa1njoj dr\xc5\xbeavnoj zajednici, u kojoj se nalazili Hrvati.\n_START_SECTION_\nRat Du\xc5\xa1ana i Stjepana II.\n_START_PARAGRAPH_\nPod konac svoga \xc5\xbeivota Stjepan II. Kotromani\xc4\x87 morao je voditi te\xc5\xa1ke borbe da o\xc4\x8duva Bosnu i svoje te\xc4\x8devine. Po\xc4\x8detkom jeseni godine 1350. na nj je navalio srpski car Du\xc5\xa1an Silni \xc5\xbeelje\xc4\x87i mu oteti Hum i Neretvansku krajinu. S jakom vojskom i \xc4\x8detiri la\xc4\x91e, car je osobno upao u Zahumlje i osvojio ga. Orbini napose spominje, da je Du\xc5\xa1an zauzeo Novi na Neretvi i grad Imotski. Po\xc4\x8detkom listopada godine 1350. u Dubrovniku su se pribojavali, da Du\xc5\xa1an ne navali na Ston, ali je on iz Huma pre\xc5\xa1ao u Neretvansku krajinu i krenuo prema Cetini. Stari protivnici bana Stjepana II., Trogirani, 11. listopada su zaklju\xc4\x8dili, da \xc4\x87e cara do\xc4\x8dekati i pozdraviti zajedno sa \xc5\xa0iben\xc4\x8danima, kada stigne na rijeku Cetinu. Dubrova\xc4\x8dki ljetopisci, poimence Orbini, tvrde, da je Du\xc5\xa1an u isto vrijeme poslao drugu vojsku od 80.000 ljudi iz Podrinja u Bosnu. Ova je prodrla do Bobovca, ali ga nije mogla zauzeti. Na to i ovo odjeljenje krene na jug preko Donjih Kraja i Zavr\xc5\xa1ja i sjedini se s glavnim srpskim snagama, koje je vodio sam car. Taj je bio, kako dubrova\xc4\x8dki analisti pi\xc5\xa1u, ve\xc4\x87 prekora\xc4\x8dio Cetinu i prodro sve do rijeke Krke. Ostaviv\xc5\xa1i posade u osvojenim gradovima, Du\xc5\xa1an je krenuo natrag preko Popova polja i Trebinja. Dana 25. listopada u Dubrovniku se rije\xc5\xa1ilo, da cara pozovu u grad i sve\xc4\x8dano do\xc4\x8dekaju._NEWLINE_Me\xc4\x91u izvornim listinama bana Stjepana II. nalazi se i povelja izdana Vuku Vukoslavi\xc4\x87u, u kojoj pi\xc5\xa1e: "kada bi\xc5\xa1e c(a)r\' ra\xc5\xa1ki uzel\' kr\'v\' za me". Na koncu povelje Thalloczy je pro\xc4\x8ditao "1331. leto". Iz izvora nije poznato, da bi Du\xc5\xa1an osvajao Hum godine 1331., a usto on tada jo\xc5\xa1 nije bio car. K. Jire\xc4\x8dek je dobro zapazio na osnovu fotografskoga snimka, da je "datum 1331 stavljen od neke poznije ruke ... mesto 1351". Iz ove dakle izvorne isprave valja zaklju\xc4\x8diti, da je Stjepan II. Kotromani\xc4\x87 iza odlaska Du\xc5\xa1anova poslao vojsku u Hum, da iz njega izbaci Du\xc5\xa1anove posade. Kako je u navednoj povelji zabilje\xc5\xbeeno, dok se bosanska vojska borila pod Novim, na desnoj obali Neretve kod dana\xc5\xa1nje \xc4\x8capljine, Vuk Vukoslavi\xc4\x87 Hrvatini\xc4\x87 dopao je te\xc5\xa1kih rana, ali je grad bio zauzet i oslobo\xc4\x91en zaslugom Vukovom._NEWLINE_Poslije Novoga, bosanska je vojska, pomognuta od humskih velika\xc5\xa1a i doma\xc4\x87ega naroda, oslobodila i druge gradove u Humu i Imotskoj krajini, koje je bio Du\xc5\xa1an Silni zauzeo i osigurao sa svojim posadama. \xc4\x8citav Hum morao je biti potpuno o\xc4\x8di\xc5\xa1\xc4\x87eno od srpskih posada prije 22. studenoga 1351., kada je ban Stjepan II pisao Dubrov\xc4\x8danima, da trguju po svoj njegovoj zemlji "bez kakva straha i ne boje\xc4\x87i se nikoga". I Mavro Orbini pi\xc5\xa1e, da je Stjepan II. dr\xc5\xbeao cijeli Hum do svoje smrti i da ga je ostavio u nasljedstvo svomu ne\xc4\x87aku, banu Tvrtku.\n_START_SECTION_\nKraljevstvo u Bosni\n_START_PARAGRAPH_\nSrpski povjesni\xc4\x8dari obi\xc4\x8dno dr\xc5\xbee, da je Du\xc5\xa1an od godine 1350. pa do svoje smrti zadr\xc5\xbeao Hum, ali to nije ispravno. Na dr\xc5\xbeavnom sastanku u Milima kod Visokoga godine 1354. s drugim bosanskim zemljama bilo je zastupano i Hum. Jo\xc5\xa1 prije ovoga sastanka, za \xc5\xbeiva Tvrtkova oca Vladislava i samo koji mjesec iza smrti Stjepana II., u dvije izvorno sa\xc4\x8duvane isprave spominje se prvi posjet bana Tvrtka u Hum: "kada g(ospo)d(i)n\' ban\' Tvr\'tko gredi\xc5\xa1e naipr\'vo u Hl\'m\'sku zemlu". Ako ban Tvrtko kratko iza smrti svoga strica Stjepana II. ide mirno u posjete Hum, i ako humski velika\xc5\xa1i prisustvuju bosanskom dr\xc5\xbeavnom sastanku u Milima godine 1354. za \xc5\xbeiva cara Du\xc5\xa1ana Silnoga (20. prosinca 1355.), to govori, da nejaki ban Tvrtko nije oteo Zahumlje mo\xc4\x87nomu caru Du\xc5\xa1anu, nego da je tu zemlju naslijedio od svoga strica, koji je morao prije svoje smrti Hum osloboditi od srpskoga zaposjednu\xc4\x87a. _NEWLINE_Stjepanov sinovac i nasljednik Tvrtko I. Kotromani\xc4\x87 predao je ve\xc4\x87 1357. najve\xc4\x87i dio Humske zemlje s lukom Drijeva, odnosno kraj izme\xc4\x91u Cetine i Neretve sa Zavr\xc5\xa1jem i Imotskim u vlast hrvatsko-ugarskog kralja Ludovika I., koji je o\xc5\xbeenio njegovu ro\xc4\x91akinju, Stjepanovu k\xc4\x87i Elizabetu, kao Elizabetin miraz. Podvrgnut vlasti hrvatskog bana. Pet godina nakon Ludovikove smrti, tijekom 1387., sada ve\xc4\x87 kralj Tvrtko (okrunjen 1377.) zauzeo je uz pomo\xc4\x87 hrvatskih ustanika Klis, Omi\xc5\xa1, Vranu i Ostrovicu, te su ga kancelarije dalmatinskih gradova nazivale jo\xc5\xa1 i kraljem Hrvatske i Dalmacije. U doba vladanja bosanskog kralja Tvrtka I. u Humskoj zemlji podi\xc5\xbeu se dva nova naselja: Novi u Sutorini i Br\xc5\xa1tanik kraj dana\xc5\xa1njeg Opuzena. Za njegove vladavine neko vrijeme funkciju vojvode Huma obna\xc5\xa1ao je Vlatko Vukovi\xc4\x87._NEWLINE_Kralj Tvrtko umro je 1391., a mirom izme\xc4\x91u njegovog nasljednika bosanskog kralja  Stjepan Dabi\xc5\xa1e i ugarsko-hrvatskog kralja Sigismunda iz 1394., Hum je opet (nakratko) vra\xc4\x87en u vlast sada ve\xc4\x87 znatno oslabljenog bosanskog kralja. Od kraja 14. stolje\xc4\x87a, ja\xc4\x8da mo\xc4\x87 lokalnih velika\xc5\xa1a (Pavlovi\xc4\x87a, Radivojevi\xc4\x87a, Hrvoja Vuk\xc4\x8di\xc4\x87a Hrvatini\xc4\x87a). Kralj Sigismund tra\xc5\xbei godine 1431. od bosanskog kralja Tvrtka II. cijelo Zahumlje i Livno natrag, jer je "Humsku zemlju i druge \xc5\xbeupe posjedovao ban Hrvatskog Kraljevstva". _NEWLINE_U 15. stolje\xc4\x87u, Hum je bio izlo\xc5\xbeen \xc4\x8destim napadima Turaka. U borbama protiv njih posebno se istakao vojvoda Vlatko Vukovi\xc4\x87, \xc4\x8diji je sinovac i nasljednik Sandalj Hrani\xc4\x87 Kosa\xc4\x8da (1392. - 1435.) od svibnja 1405. vladao Zahumljem. Sandalj nije potpuno prekinuo veze s bosanskim kraljem, ali je vladao samostalno. U to vrijeme, Bosansko Kraljevstvo bilo je podijeljeno na \xc4\x8detiri podru\xc4\x8dja, kojima su potpuno samostalno vladali feudalni gospodari: bosanski kraljevi (u sredi\xc5\xa1tu), herceg Hrvoje (na zapadu), Pavlovi\xc4\x87i (na istoku) i Kosa\xc4\x8de (na jugu). Hum je bio pod vla\xc5\xa1\xc4\x87u Kosa\xc4\x8da, vojvode Sandalja Hrani\xc4\x87a Kosa\xc4\x8de i njegova nasljednika hercega Stjepana Vuk\xc4\x8di\xc4\x87a Kosa\xc4\x8de, koji su uspjeli pokoriti humsku i trebinjsku vlastelu. O stvarnoj vlasti Kosa\xc4\x8d\xc3\xa2 nad Humom u tom razdoblju svjedo\xc4\x8di podatak iz 1444. da se Stjepan Vuk\xc4\x8di\xc4\x87 Kosa\xc4\x8da, ne\xc4\x87ak Sandalja Hrani\xc4\x87a, naziva "gospodar Huma". Kao posljedica uzimanja titule hercega 1448., a nakon osmanskog osvajanja u Bosni, zemlja Stjepana Vuk\xc4\x8di\xc4\x87a Kosa\xc4\x8de po\xc4\x8dela se nazivati Hercegovinom.\n_START_SECTION_\nHercegova zemlja\n_START_PARAGRAPH_\nPrvi poznati \xc4\x8dlan obitelji Kosa\xc4\x8da bio je Vuk, rudinski \xc5\xbeupan iz prve polovice 14. stolje\xc4\x87a, a imao je sinove Vlatka I. Vukovi\xc4\x87a i Hranu Vukovi\xc4\x87a. Dok je Hrana poznat samo po imenu, Vlatko Vukovi\xc4\x87 je kao vojvoda bosanske vojske te povjerenik kralja Tvrtka I. Kotromani\xc4\x87a, znatno je pro\xc5\xa1irio obiteljske posjede zauzev\xc5\xa1i dio Huma i Konavala. Naslijedio ga je sinovac, vojvoda Sandalj Hrani\xc4\x87 Kosa\xc4\x8da. Prva Sandaljeva supruga bila je Katarina, k\xc4\x87i hrvatsko-dalmatinskoga bana Vuka Vuk\xc4\x8di\xc4\x87a Hrvatini\xc4\x87a, a druga, Jelena, k\xc4\x87i srpskog kneza Lazara. Sandaljeva bra\xc4\x87a, Vukac (u. 1432.) i Vuk (u. 1424.), koji su imali posjede u gornjem Podrinju na podrucju \xc5\xbeupe Govze i grada Jele\xc4\x8da, nisu znatnije utjecali na zbivanja u Bosni. Vukov sin Ivan Vukovi\xc4\x87 stupio je 1442. u slu\xc5\xbebu Mle\xc4\x8dana. Vukac je u braku s Katarinom (umrla poslije 1452.) imao djecu Stjepana Vuk\xc4\x8di\xc4\x87a i Teodoru. Kralj Sigismund tra\xc5\xbei godine 1431. od bosanskog kralja Tvrtka II. cijelo Zahumlje i Livno natrag, jer je "Humsku zemlju i druge \xc5\xbeupe posjedovao ban Hrvatskog Kraljevstva"._NEWLINE_Stjepan Vuk\xc4\x8di\xc4\x87 bio je najmo\xc4\x87niji dinast u Bosni i najzna\xc4\x8dajniji Kosa\xc4\x8da. Godine 1435. nasljedio je \xc4\x8ditavu Sandaljevu ba\xc5\xa1tinu. Nosio je i titulu velikog vojvode "rusaga bosanskog", ali se prema bosanskom kralju odnosio kao ravnopravan vladar. U borbi protiv svojih protivnika, kao oslonac bili su mu Osmanlije. Za vrijeme dinasti\xc4\x8dkih borbi u Ugarska i Hrvatskoj i turskog opsjedanja Beograda zauzeo je Omi\xc5\xa1 i Poljica (1440.), a sljede\xc4\x87ih godina Gornju Zetu, Bar i Trebinje. Njegov teritorij obuhva\xc4\x87ao je tada velik prostor od Lima do Cetine i od Rame do Kotorskog primorja. Godine 1446., Stjepan Toma\xc5\xa1 se izmirio sa vojvodom Kosa\xc4\x8dom i o\xc5\xbeenio njegovu k\xc4\x87i, Katarinu Kosa\xc4\x8du._NEWLINE_Stjepan Vuk\xc4\x8di\xc4\x87 Kosa\xc4\x8da, u listopadu 1448., odbacio je titulu velikog bosanskog vojvode, a proglasio se "hercegom Huma i primorja". Sljede\xc4\x87e godine, 1448., nosio je titulu "hercega od svetog Save" jer se priklonio Osmanlijama i srpskomu despotu \xc4\x90urdu Brankovi\xc4\x87u u napadu na bosanskog kralja Stjepana Toma\xc5\xa1a. Time je iskazao svoju potpunu nezavisnost. Od tada, svi krajevi, kojima je vladao, poznati su pod nazivom Hercegovina. Te\xc5\xbenje za gospodarskim osamostaljenjem Hercegovine do\xc5\xa1le su do izra\xc5\xbeaja i u njegovim naporima da Herceg Novi razvije u pomorsko i trgova\xc4\x8dko sredi\xc5\xa1te (1449. osnovao je radionicu sukna). Rat sa kraljem je potrajao nekoliko godina. _NEWLINE_Herceg Stjepan htio je svoju vlast pro\xc5\xa1iriti i na podru\xc4\x8dje Cetine, pa je u srpnju 1459. zauzeo \xc4\x8ca\xc4\x8dvinu. To je izazvalo nove sukobe s bosanskim kraljem Toma\xc5\xa1em, koji je i sam imao ambicija u tom pravcu, pa je od Hercega tra\xc5\xbeio da mu ustupi osvojeno. Herceg je poru\xc4\x8dio da bi \xc4\x8ca\xc4\x8dvinu radije dao Osmanlijama nego bosanskom kralju. Pritom je izbio rat s Kotorom i Dubrovnikom, koji je trajao od 1451. do 1454., a u njega su se upleli i hercegovi protivnici (kralj Stjepan Toma\xc5\xa1, hercegov sin Vladislav Hercegovi\xc4\x87 Kosa\xc4\x8da, vlastela Vlatkovi\xc4\x87i i pojedini hercegovi vazali). Osmanska vojna pomo\xc4\x87 upu\xc4\x87ena hercegu pokolebala je njegove protivnike pa se 1453. pomirio sa sinom Vladislavom, a 1454. s Dubrovnikom.  Nakon pada Smedereva 1459., Osmalije su po\xc4\x8dele upadati u Hercegovinu, do\xc5\xa1lo je 1461. do izmirenja s novim bosanskim kraljem Stjepanom Toma\xc5\xa1evi\xc4\x87em. _NEWLINE_Sinovi hercega Stjepana Vuk\xc4\x8di\xc4\x87a Kosa\xc4\x8de, Vladislav i Vlatko u savezu s hrvatsko-ugarskim kraljem Matija\xc5\xa1em Korvinom navaljivali su na Osmanlije i osloba\xc4\x91ali dijelove Bosanskog Kraljevstva. Vladislav i hercegova\xc4\x8dka vojska posebno su se istakli u borbama za osloba\xc4\x91anje Jajca po\xc4\x8detkom oktobra 1463. Kralj Matija\xc5\xa1 uvrstio je Vladislava me\xc4\x91u svoje velika\xc5\xa1e i dao je njemu i njegovom sinu Bal\xc5\xa1i gradove: Veselu Stra\xc5\xbeu i Prozor sa \xc5\xbeupama: Uskoplje i Rama. Snaga osmanskog oru\xc5\xbeja i nesloga zapadnog svijeta uvjetovali su skori pad Hercegovine pod tursku vlast. Osmanlije su od 1465. postupno, ali trajno zauzimali hercegove gradove u Humu i Podrinju, dok su Mle\xc4\x8dani ugrabili Neretvansku krajinu (1444.). Kralj Matija\xc5\xa1 Korvin izdaje godine 1465. potvrdu Dubrova\xc4\x8dkoj Republici, da je ona dala 800 zlatnih forinti "za uzdr\xc5\xbeavanje grada na\xc5\xa1ega Po\xc4\x8ditelja u na\xc5\xa1em Hrvatskom Kraljevstvu"_NEWLINE_Godine 1466. pao je u turske ruke i tvrdi grad Blagaj, prijestolnica Kosa\xc4\x8da. Stjepanova vlast svedena je na usko obalno podru\xc4\x8dje oko grada Herceg Novog. Kako bi i to malo sa\xc4\x8duvao bio je prisiljen dati sultanu svog najmla\xc4\x91eg sina Stjepana za taoca. Umro je 1466. u tijeku op\xc4\x87eg rasula njegova neko\xc4\x87 jakog herce\xc5\xa1tva. Zadnji hercegova\xc4\x8dki grad Novi pao je po\xc4\x8detkom 1482., a zadnje otpore Turcima su uz vojsku hercega Vlatka pru\xc5\xbeala i hrvatsko-ugarska vojska, pristigla iz Senja. Tako je nepuna dva desetlje\xc4\x87a iza Bosne, nakon \xc5\xbeestokog otpora i najve\xc4\x87i dio Hercegovine pao u turske ruke. Izvan osmanske vlasti ostalo je tek nekoliko manjih gradova u dolini Neretve i Primorju, koje su zauzeli Mle\xc4\x8dani. Hercegova\xc4\x8dka i bosanska dr\xc5\xbeava potpuno su uga\xc5\xa1ene.\n_START_SECTION_\nPisac Halkokondiles\n_START_PARAGRAPH_\nLaonik Halkokondyles (1432. - 1490.), rodom Grk iz Atene, bio je u\xc4\x8den humanist i dobar poznavalac prilika svoga doba na Balkanu i u turskom carstvu. Napisao je suvremenu Povijest Turske  na osnovu onoga, \xc5\xa1to je sam vidio, a djelomi\xc4\x8dno i prema pisanim izvorima. Osim gr\xc4\x8dkoga govorio je turski, a kako se \xc4\x8dini, poznavao je i slavenske jezike: bugarski, srpski i hrvatski. Njegova je slaba strana vremenoslovlje, on naime rijetko spominje godine i dane, a i onda, kada ih navodi, nije u tome uvijek pouzdan. Ina\xc4\x8de, on je istinoljubiv, nepristran i dobro obavije\xc5\xa1ten o stvarima, o kojima pi\xc5\xa1e._NEWLINE_Halkokondyles u svom djelu vi\xc5\xa1e puta spominje Bosnu i narod, koji u njoj \xc5\xbeivi. Prema njemu Slaveni se na Balkanu dijele u tri razli\xc4\x8dita naroda: Bugare, Srbe i Hrvate, koje on prema tada\xc5\xa1njem humanisti\xc4\x8dkom obi\xc4\x8daju naziva starim klasi\xc4\x8dnim imenima: Mezeji, Tribali i Iliri. Halkokondyles ime Tribala, pa i Ilira, negda uzimlje u \xc5\xa1irokom zna\xc4\x8denju tako, da tim imenima ozna\xc4\x8duje sve ju\xc5\xbene Slavene uop\xc4\x87e. Ali kada pobli\xc5\xbee i stvarno govori o hrvatskim i srpskim vladarima, pokrajinama i mjestima, tada on uvijek Srbe nazivlje Tribalima, a Hrvate Ilirima. Prema Halkokondilesu Tribali i Iliri, doti\xc4\x8dno Srbi i Hrvati, su dva razli\xc4\x8dita slavenska naroda, koje dijeli rijeka Dorobica, pod kojom, izgleda, jedanput razumijeva rijeku Dubravu (Dobre), koja je u  15. stolje\xc4\x87u dijelila Ma\xc4\x8dvu od srpskih zemalja, a drugi put rijeku Drinu._NEWLINE_U svakom slu\xc4\x8daju ta je razdiobna grani\xc4\x8dna rijeka le\xc5\xbeala isto\xc4\x8dno od grada Bobovca. Po Halkokondilesu Iliri, tj. Hrvati, \xc5\xbeive zapadno od Drine do Jadranskoga mora, koje on po tada\xc5\xa1njem obi\xc4\x8daju zove Jonsko more, te od Dubrovnika do Istre. Sva Bosna neposredno prije njezina pada pod Tursku i za vrijeme zaposjednu\xc4\x87a bila je naseljena isklju\xc4\x8divo Ilirima, naime narodom istovjetnim s onim, koji je tada \xc5\xbeivio u dana\xc5\xa1njoj Dalmaciji do Istre, a to zna\xc4\x8di Hrvatima. Zemlje Sandaljeve, kako Halkokondyles zove \xc5\xa1iroko podru\xc4\x8dje, kojim je u njegovo vrijeme vladao herceg Stjepan, sinovac i nasljednik Sandaljev, smje\xc5\xa1ta on u Ilirik. U toj zemlji \xc5\xbeivi isti narod, kao onaj uz dalmatinsku obalu do Istre, a to su bili Hrvati. _NEWLINE_Bosanskoga kralja Stjepana Toma\xc5\xa1evi\xc4\x87a (1461. - 1463.) Halkokondyles zove kraljem Ilira, tj. Hrvata, jer je Stjepan stvarno vladao ve\xc4\x87im dijelom tada\xc5\xa1njih hrvatskih zemalja. On dapa\xc4\x8de veli, da neki u njegovo vrijeme Ilire nazivaju Bo\xc5\xa1njanima, a to radi toga, \xc5\xa1to je u Bosni stolovao kralj, koji je imao u svojoj dr\xc5\xbeavi ve\xc4\x87inu Ilira, tj. Hrvata. Svjedo\xc4\x8danstvo Halkokondilesovo ima posebnu vrijednost, jer ono opisuje etni\xc4\x8dko stanje Bosne neposredno prije pada pod Tursku, s kojom dolazi u zemlju jak priljev stranoga narodnoga \xc5\xbeivlja.'