b'\n_START_ARTICLE_\nPanzer III\n_START_SECTION_\nNastanak\n_START_PARAGRAPH_\nGodine 1935., na poticaj generala Heinza Guderiana, pokrenut razvoj novog tenka naoru\xc5\xbeanog protutenkovskim topom i strojnicama. Uz njega pokrenut je i razvoj tenka s topom velikog kalibra namijenjenog potpori pje\xc5\xa1a\xc5\xa1tvu. Prvi \xc4\x87e tenk naknadno ozna\xc4\x8diti kao Panzerkampfwagen III, a drugi kao Panzerkampfwagen IV. Projektom Waffenamta tra\xc5\xbeio se srednji tenk mase do 15 tona. Na poziv za dostavu prijedloga odazvali su se MAN (Nurnberg), Daimler-Benz AG (Berlin-Marienfelde), Rheinmetall-Brosig (Berlin) i Krupp AG (Essen). Samo je vozilo ozna\xc4\x8deno kao Versuchkraftfahrzeug 619, Mittlerer Traktor (srednji traktor), a potom kao 3,7 cm Geschutz-Panzerwagen (oklopno vozilo s topom). Razvoj Panzerkampfwagena III zapo\xc4\x8deo je sukobom Waffenamta (odjel za nabavu) i Inspektorata za mehanizirane snage oko odabira glavnog oru\xc5\xbeja (topa). Waffenamt je odabrao top kalibra 37 mm, dok je Inspektorat za mehanizirane snage zahtijevao ugradnju topa od 50 mm. Na kraju je ipak odabran top kalibra 37 mm, i to ponajprije zato, jer je top Pak 35/36 L/45 (kalibra 37 mm) postao standardno naoru\xc5\xbeanje topni\xc5\xa1tva njema\xc4\x8dke kopnene vojske, a time i jedini top za koji se proizvodilo protutenkovsko streljivo. Zbog toga bi razvoj novog streljiva za top kalibra 50 mm bilo preskupo i prerizi\xc4\x8dno. Me\xc4\x91utim, na zahtjev Inspektorata kupola i prsten kupole od po\xc4\x8detka su projektirani tako da u slu\xc4\x8daju potrebe kasnije omogu\xc4\x87e ugradnju topa ve\xc4\x87eg kalibra. Kako se novi tenk trebao rabiti za ofenzivna djelovanja i borbu protiv suparni\xc4\x8dkih tenkova, odlu\xc4\x8deno je da se poja\xc4\x8da \xc4\x8delni oklop, na \xc5\xa1tetu bokova, a kako bi se ostvarila \xc5\xa1to manja masa i zadr\xc5\xbeala maksimalna brzina do 40 km/h. Tenk je trebao dobiti petero\xc4\x8dlanu posadu: zapovjednik, ciljatelj, punitelj, voza\xc4\x8d i radiooperater (koji je sjedio u prednjem dijelu tijela desno od voza\xc4\x8da). Komunikacija izme\xc4\x91u posade trebale se obavljati interkomom. Tako je Panzerkampfwagen III postao prvi njema\xc4\x8dki tenk opremljen ovim sustavom. Dobra iskustva s vje\xc5\xbebi, a kasnije i iz prvih borbenih uporabi, naveli su njema\xc4\x8dku vojsku da interkome instaliraju u sve svoje tenkove._NEWLINE_Testiranja prototipova obavljena su tijekom 1936. i 1937. na poligonima Kummersdorf i Ulm. Pobjednikom je progla\xc5\xa1en prijedlog Daimler-Benza, s po\xc4\x8detkom serijske proizvodnje jo\xc5\xa1 1937. Kruppov je prijedlog pobijedio u natje\xc4\x8daju za tenk s ve\xc4\x87im topom, te je tako dobiven Panzerkampfwagen IV._NEWLINE_Daimler-Benzovi su stru\xc4\x8dnjaci Panzerkampfwagen III podijelili u tri sekcije. Prednji i sredi\xc5\xa1nji dio tijela, te kupola me\xc4\x91usobno su bili povezani, dok je motorni odjeljak bio u stra\xc5\xbenjem dijelu odvojen vatrostalnom pregradom. Kako je pogonski kota\xc4\x8d bio naprijed, pogonska se osovina protezala iz motora kroz sredi\xc5\xa1nji dio tijela u prednji dio gdje je bila mjenja\xc4\x8dka kutija i sustav za upravljanje vozilom. Ova koncepcija vozila nije se mijenjala tijekom cijele serijske proizvodnje. Ono \xc5\xa1to se mijenjalo jest debljina oklopa.\n_START_SECTION_\nPanzerkampfwagen III Ausf A\n_START_PARAGRAPH_\nNakon manjih modifikacija serijska proizvodnja prve ina\xc4\x8dice Ausf A pokrenuta je u svibnju 1937. Serijska je proizvodnja trajala do kraja 1937. i proizvedeno je tek 10 primjeraka (neki izvori navode 15 proizvedenih tenkova ove ina\xc4\x8dice), pa se slobodno mo\xc5\xbee re\xc4\x87i da su poslu\xc5\xbeili tek za uhodavanje proizvodnje. Za razliku od prvobitnih planova debljina oklopa tijela i kupole s prednje i bo\xc4\x8dnih strana bila je 15 mm. Tek je debljina oklopa sa stra\xc5\xbenje strane bila 10 mm. Usprkos tomu masa je bila 15,4 tone. Ugra\xc4\x91en je motor Maybach HL108TR V-12 snage 183,87 kW (250 KS), \xc5\xa1to je bilo dovoljno za maksimalnu brzinu od 35 km/h. Uz top od 37 mm spregnuta je strojnica kalibra 7,9 mm. Jo\xc5\xa1 je jedna strojnica istog kalibra ugra\xc4\x91ena u prednji desni dio tijela. Tek je nekoliko Panzerkampfwagena III Ausf A sudjelovalo u okupaciji Poljske, ali su zbog preslabe oklopne za\xc5\xa1tite i problema s podvozjem (posebice ovjesom) povu\xc4\x8deni iz operativne uporabe u velja\xc4\x8di 1940.\n_START_SECTION_\nPanzerkampfwagena III Ausf B\n_START_PARAGRAPH_\nProblem s ovjesom uo\xc4\x8den je jo\xc5\xa1 tijekom testiranja prototipa pa je ve\xc4\x87 1937. pokrenuta proizvodnja Panzerkampfwagena III Ausf B. U odnosu na Ausf A najve\xc4\x87a je promjena bio novo podvozje s novim ovjesom. Umjesto pet voznih kota\xc4\x8da postavljena su \xc4\x8detiri para malih kota\xc4\x8da ovje\xc5\xa1enih na lisnate opruge. Prva su testiranjam pokazala da je ovo novo rje\xc5\xa1enje, ako ne gore, onda barem jednako lo\xc5\xa1e kao i originalno na Ausfu A._NEWLINE_Izvr\xc5\xa1ene su i neke manje promjene na ispuhu motora, a zapovjednik je dobio kupolicu s tenka Panzerkampfwagen IV. Dovr\xc5\xa1eno je 15 tenkova ina\xc4\x8dice Ausf B, a pet ih je modificirano kako bi ih uporabili u razvoju samovoznog topa Sturmgeschutz III. Na kraju \xc4\x87e biti proizvedeno neusporedivo vi\xc5\xa1e Sturmgeschutza III nego Panzerkampfwagena III. Preostali Panzerkampfwageni III Ausf B raspore\xc4\x91eni su u borbene postrojbe te su sudjelovali u okupaciji Poljske. Iz operativne su uporabe povu\xc4\x8deni zajedno s Panzerkampfwagenima III Ausf A.\n_START_SECTION_\nPanzerkampfwagen III Ausf C\n_START_PARAGRAPH_\nZbog neuspjeha prve dvije ina\xc4\x8dice serijska proizvodnja Ausf C zapo\xc4\x8dela je ve\xc4\x87 u lipnju 1937., te je trajala sve do sije\xc4\x8dnja 1938. I ovaj put je naglasak bio na pobolj\xc5\xa1anju podvozja. Na Ausfu C je uporabljena komplicirana kombinacija lisnatih i spiralnih opruga koja se pokazala tek ne\xc5\xa1to boljom od prva dva rje\xc5\xa1enja. Osim \xc5\xa1to nije bila bitno bolja, ova je kombinacija bila skupa za izradu i te\xc5\xa1ka za odr\xc5\xbeavanje._NEWLINE_Voza\xc4\x8d je dobio servopokretanu spojku te pobolj\xc5\xa1an sustav za upravljanje tenka. Napravljeno je tek 15 Panzerkampfwagena III ove ina\xc4\x8dice. Prvi su Ausfi C u postrojbe do\xc5\xa1li 1938. te su sudjelovali u borbama u Poljskoj. Kako su imali isti oklop kao i prve dvije ina\xc4\x8dice, iz operativne su uporabe povu\xc4\x8deni ve\xc4\x87 u velja\xc4\x8di 1940.\n_START_SECTION_\nPanzerkampfwagen III Ausf D\n_START_PARAGRAPH_\nPanzerkampfwagen III Ausf D bio je nastavak razvoja ina\xc4\x8dice Ausf B, od koje je naslijedio i podvozje. Jedina je razlika bila da su prvi i \xc4\x8detvrti par voznih kota\xc4\x8da dobili kra\xc4\x87e lisnate opruge. Pobolj\xc5\xa1anje je bilo minorno. Unato\xc4\x8d tomu maksimalna je brzina pove\xc4\x87ana na 40 km/h._NEWLINE_Ipak, od sije\xc4\x8dnja do lipnja 1938. proizvedeno je 30 Ausfa D. Zapravo je napravljeno \xc4\x8dak 55 vozila, ali je samo 30 dobilo kupole s naoru\xc5\xbeanjem. Preostalih 25 iskori\xc5\xa1teno je za daljnja testiranja._NEWLINE_Ausfi D rabljeni su u borbama u Poljskoj. Iako su slu\xc5\xbebeno povu\xc4\x8deni iz uporabe u velja\xc4\x8di 1940., vra\xc4\x87eni su u postrojbe kako bi sudjelovali u invaziji na Norve\xc5\xa1ku.\n_START_SECTION_\nPanzerkampfwagen III Ausf E\n_START_PARAGRAPH_\nSuo\xc4\x8deni s nedostacima na prve \xc4\x8detiri ina\xc4\x8dice Daimler-Benz ih je proglasio predserijskim modelima. Tako se tek ina\xc4\x8dica Ausf E smatrala prvim serijskim Panzerkampfwagenom III. Proizvodnja je pokrenuta u prosincu 1938. a do listopada 1939. proizvedeno je 96 primjeraka._NEWLINE_Da bi kona\xc4\x8dno rije\xc5\xa1ili problem s podvozjem i ovjesom, projektanti su odustali od lisnatih opruga i odlu\xc4\x8dili se primijeniti kombinaciju \xc5\xa1est velikih voznih kota\xc4\x8da s neovisnim ovjesom s torzijskim \xc5\xa1tapovima, koje je projektirao Ferdinand Porsche za uporabu na automobilima. Na ovaj su na\xc4\x8din kona\xc4\x8dno rije\xc5\xa1eni problemi s podvozjem._NEWLINE_Jo\xc5\xa1 jedna veliko pobolj\xc5\xa1anje u odnosu na prija\xc5\xa1nje ina\xc4\x8dice bilo je pove\xc4\x87anje debljine \xc4\x8delnog i bo\xc4\x8dnog oklopa na 30 mm. Kupola je cijela izra\xc4\x91ena od \xc4\x8delika debljine 30 mm, dok je stra\xc5\xbenji dio tijela dobio oklop debljine 21 mm. \xc4\x8cak je i debljina oklopa podnice tenka pove\xc4\x87ana na 16 mm. Zanimljivo je da iako je debljina oklopa udvostru\xc4\x8dena, dostupni podaci tvrde da je masa pove\xc4\x87ana na samo 19 500 kg, ili samo 100 kg u odnosu na prija\xc5\xa1nje ina\xc4\x8dice, \xc5\xa1to je ipak malo vjerojatno. Zbog toga je vjerojatnije da je masa pove\xc4\x87ana na 19 500 kg (jedan izvor navodi masu od 21 800 kg). Zbog toga je ugra\xc4\x91en benzinski motor s dvanaest cilindara Maybach HL120TR zapremine 11,9 litara i snage 220 kW (300 KS) uz koji je i\xc5\xa1ao novi mjenja\xc4\x8d Maybach Variorex s deset brzina. Tako je zadr\xc5\xbeana maksimalna brzina od 40 km/h i 20 km/h izvan cesta. S 320 litara benzina autonomija je po dobrim cestama bila 165 km. Me\xc4\x91utim, ako je tenk morao voziti po poljima, autonomija bi pala na 105 km. U oba slu\xc4\x8daja to je trebalo biti dostatno za jedan dan ratovanja._NEWLINE_Borbeni komplet za top KwK 35/36 L/46.5 od 37 mm bio je 99 granata. Uz to u tenku je bilo i 2700 metaka za strojnice MG 34 kalibra 7,9 mm. Od kolovoza 1940. na dio tenkova ina\xc4\x8dice Ausf E zapo\xc4\x8dela je ugradnja topova KwK 38 L/42 kalibra 50 mm. Ovi su tenkovi dobili i dodatni oklop na prednjoj i bo\xc4\x8dnim stranama, pa se podatak od 21 800 kg najvjerojatnije odnosi na ove tenkove._NEWLINE_Panzerkampfwagen III Ausf E intenzivno je rabljen u bitkama u Poljskoj i Francuskoj. Tenkovi koji nisu dobili top od 50 mm pretvoreni su u izvidni\xc4\x8dka vozila. Zapravo ne postoji podatak da su Panzerkampfwageni III Ausf E slu\xc5\xbebeno povu\xc4\x8deni iz operativne uporabe, ve\xc4\x87 su vjerojatno postupno otpisivani uslijed borbenih gubitaka.\n_START_SECTION_\nPanzerkampfwagen III Ausf F\n_START_PARAGRAPH_\nU odnosu na ina\xc4\x8dicu Ausf E ina\xc4\x8dica Ausf F je imala tek minorne izmjene. Zbog toga se izvana ova dva tenka nisu mogla razlikovati. U stru\xc4\x8dnoj literaturi navodi ih se kao isti tenk, s jedinom razlikom \xc5\xa1to je Ausf F naru\xc4\x8den u znatno ve\xc4\x87im koli\xc4\x8dinama. Od rujna 1939. do srpnja 1940. proizvedeno je \xc4\x8dak 435 Ausfa F. Tako velik broj nije mogao proizvesti samo jedan proizvo\xc4\x91a\xc4\x8d pa je proizvodnja podijeljena izme\xc4\x91u Daimler-Benza, MAN-a, Alketta i FAMO-a._NEWLINE_Jedina ve\xc4\x87a razlika u odnosu na Ausf E bila je uporaba motora Maybach HL102TRM s promijenjenim uvodnicima za zrak i otvorima za hla\xc4\x91enje. Kako se nije pove\xc4\x87ala snaga motora, maksimalna brzina je ostala 40 km/h. Prvih 335 Ausfa F dobili su top KwK 35/36 L/46.5 kalibra 37 mm, te tri strojnice kalibra 7,62 mm (dvije u kupoli i jedna u tijelu). Zadnjih 100 naoru\xc5\xbeano je topom KwK 38 L/42 kalibra 50 mm. Od kolovoza 1940. ve\xc4\x87i broj Ausf F prenaoru\xc5\xbeano je topom kalibra 50 mm, te su kao i Ausf E, dobili dodatni oklop._NEWLINE_Panzerkampfwageni III Ausf F u borbene su postrojbe po\xc4\x8deli stizati potkraj 1939. U trenutku napada na Francusku operativno je bilo 348 ovih tenkova, te su \xc4\x8dinili glavninu udarne snage njema\xc4\x8dkih oklopnih snaga. Sudjelovali su u bitkama na Balkanu, Sjevernoj Africi i u Rusiji. Nikad nisu slu\xc5\xbebeno povu\xc4\x8deni iz operativne uporabe, pa se tako sigurno zna da je barem jedan bio operativan u lipnju 1944. u Norve\xc5\xa1koj._NEWLINE_Prvi serijski samovozni top Sturmgeschutz III bio je baziran na tijelu i sustavima Panzerkampfwagena III Ausf F.\n_START_SECTION_\nPanzerkampfwagen III Ausf G\n_START_PARAGRAPH_\nU travnju 1940. zapo\xc4\x8dela je proizvodnja ina\xc4\x8dice Ausf G, koja je u osnovi bila jednaka kao ina\xc4\x8dica Ausf F. Tako je prvih 50 primjeraka naoru\xc5\xbeano topom kalibra 37 mm, dok je preostalih 550 dobilo top KwK 38 L/42 kalibra 50 mm. Do kraja 1941. svi su Ausf G primjerci prenaoru\xc5\xbeani topom kalibra 50 mm. Dodana je jo\xc5\xa1 jedna strojnica MG 34 (7,9 mm) pokraj topa. Jedina razlika u odnosu na Ausf F bila je da je cijeli tenk, osim gornjeg dijela i podnice, bio napravljen od oklopa debljine 30 mm. Rezultat je bio pove\xc4\x87anje mase na 20,3 tone (dio izvora navodi masu od 21,8 t). Kako bi se kompenziralo pove\xc4\x87anje mase, umjesto dotada\xc5\xa1njih gusjenica \xc5\xa1irine 36 cm postavljene su nove \xc5\xa1irine 40 cm, tzv. Ostkette. S tenka Panzerkampfwagen IV Ausf E/F/G preuzeta je kupolica zapovjednika, koja je poslije postala standard na svim Panzerkampfwagenima III. Tenkovi poslani u Sjevernu Afriku dobili su dodatne filtere za zrak kako bi se motori za\xc5\xa1titili od pijeska. Ugra\xc4\x91en je i ja\xc4\x8di ventilator sustava za hla\xc4\x91enje. Tako modificirana vozila dobila su oznaku Ausf G(Tp). Tp je zna\xc4\x8dilo Tropisch/Trop/Tropen._NEWLINE_Manji broj tenkova ina\xc4\x8dice Ausf G bio je u operativnoj uporabi sve do rujna 1944., a vjerojatno nikad i nisu slu\xc5\xbebeno povu\xc4\x8deni iz operativne, ili bolje re\xc4\x8deno, borbene uporabe, ve\xc4\x87 su jednostavno otpisani zbog o\xc5\xa1te\xc4\x87enja ili kvarova.\n_START_SECTION_\nPanzerkampfwagen III Auf H\n_START_PARAGRAPH_\nOd listopada 1940. u serijsku je uporabu u\xc5\xa1la ina\xc4\x8dica Ausf H. Kako bi se pove\xc4\x87ala proizvodnja, ali i uhodala proizvodnja za sljede\xc4\x87e ina\xc4\x8dice, Ausf H se proizvodila u MAN-u, Alkettu, Henschelu, Wegmannu, MNH-u i MIAG-u. Zahvaljuju\xc4\x87i tako \xc5\xa1iroko raspore\xc4\x91enoj proizvodnji do travnja 1941. proizvedeno je 308 tenkova ove ina\xc4\x8dice. Ausf H je bila prva ina\xc4\x8dica Panzerkampfwagena III koja je serijski dobila top KwK 38 L/42 kalibra 50 mm._NEWLINE_Na ina\xc4\x8dici Ausf H prvi su put iskori\xc5\xa1tena i iskustva iz borbi u Poljskoj i djelomi\xc4\x8dno u Francuskoj. U praksi je to zna\xc4\x8dilo, osim ugradnje topa od 50 mm, i oja\xc4\x8danje oklopa tijela tenka za jo\xc5\xa1 30 mm - na 60 mm. Oja\xc4\x8danje je obavljeno postavljanjem \xc4\x8deli\xc4\x8dnih plo\xc4\x8da na prednji i stra\xc5\xbenji dio tenka. Na taj su na\xc4\x8din barem ti dijelovi tenka postali otporni na paljbu britanskih topova od 40 mm, sovjetskog topa kalibra 45 mm i ameri\xc4\x8dkog od 37 mm. Iako je zadr\xc5\xbean motor Maybach HL120TRM, stari je mjenja\xc4\x8d zamijenjen novim Maybach SSG 77. To je u\xc4\x8dinjeno kako bi se kompenziralo pove\xc4\x87anje mase na 21,8 tona. Oja\xc4\x8dan je i ovjes. Tijekom 1942. i 1943. topovi KwK 38 L/42 zamijenjeni su novim KwK 39 L/60, tako\xc4\x91er kalibra 50 mm, ali dulje cijevi._NEWLINE_Panzerkampfwagen III Ausf H rabljeni su u borbama na Balkanu, Sovjetskom Savezu i Sjevernoj Africi. Ne postoji podatak da su slu\xc5\xbebeno povu\xc4\x8deni iz operativne (borbene) uporabe.\n_START_SECTION_\nPanzerkampfwagen III Ausf J\n_START_PARAGRAPH_\nNjema\xc4\x8dke su oklopne snage 10. svibnja 1940. u operativnoj uporabi imali samo 381 Panzerkampfwagen III tenk, a jo\xc5\xa1 su 135 izgubili tijekom okupacije Francuske. S tako malo tenkova nikako nisu mogle obaviti napad na Sovjetski Savez. Zbog toga je njema\xc4\x8dka industrija hitno trebala pove\xc4\x87ati proizvodnju, i to za nekoliko puta. Tako je u o\xc5\xbeujku 1941. zapo\xc4\x8dela proizvodnja ina\xc4\x8dice Ausf J. Zavr\xc5\xa1no sastavljanje tenkova obavljalo se u pogonima Daimler-Benza, MAN-a, Alkette, Henschela, Wegmanna, MNH-a i MIAG-a. Do srpnja 1942., kad je obustavljena proizvodnja ove ina\xc4\x8dice isporu\xc4\x8deno je \xc4\x8dak 2616 primjeraka. S obzirom na to da se za ve\xc4\x87u brojku navode i proizvodni serijski brojevi (68001-69100 i 72001-74100), vjerojatnije je da je ipak proizvedeno vi\xc5\xa1e od 2500 tenkova ove ina\xc4\x8dice._NEWLINE_U odnosu na prija\xc5\xa1nju ina\xc4\x8dicu, Ausf J je dobio poja\xc4\x8dani oklop na prednjem dijelu vozila. Prednja strana tijela i topovski mantlet napravljeni su od \xc4\x8delika debljine 50 mm. Istu debljinu oklopa dobio je i stra\xc5\xbenji dio superstrukture (nadogradnja izme\xc4\x91u tijela tenka i kupole u kojoj su sjedili voza\xc4\x8d i radiooperater) te stra\xc5\xbenji dio tijela tenka. Ovim je izmjenama masa pove\xc4\x87ana na 21,5 tona. Zanimljivo je da su bo\xc4\x8dne stranice ostale na debljini oklopa od samo 30 mm._NEWLINE_Nakon po\xc4\x8detnih iskustava iz Sovjetskog Saveza od travnja 1942. dodatno je poja\xc4\x8dan oklop na prednjem dijelu tenka, zajedno s mantletom. Poja\xc4\x8danje je obavljeno postavljanjem plo\xc4\x8da debljine 20 mm._NEWLINE_Iako je Hitler osobno zapovjedio da se Panzerkampfwageni III Ausf J moraju naoru\xc5\xbeati topom KWK 39 L/60, njegova proizvodnja jo\xc5\xa1 nije bila dostatna da se opskrbi sve ve\xc4\x87a potra\xc5\xbenja. Zbog toga je \xc4\x8dak 1549 tenkova Ausf J isporu\xc4\x8deno s topom KwK 38 L/42, \xc4\x8dija je borbena u\xc4\x8dinkovitost jo\xc5\xa1 uvijek bila dobra. Od prosinca 1941. do srpnja 1942. isporu\xc4\x8deno je 1067 tenkova naoru\xc5\xbeanih topom KWK 39 L/60. Osim topa jedina razlika izme\xc4\x91u ovih vozila je bila da su ona s topom L/42 imala borbeni komplet s 99 granata, dok ona s topom L/60 84 granate._NEWLINE_Prvi su Panzerkampfwageni III Ausf J u\xc5\xa1li u sastav 2. i 5. oklopne divizije u rujnu 1941. Odmah su poslani u Sovjetski Savez kako bi se nadomjestili gubici (u prvoj godini borbi na sovjetskim boji\xc5\xa1tima izgubljeno je vi\xc5\xa1e od 1400 Panzerkampfwagena III). Do ljeta 1943. kombinacija gubitaka i raznoraznih konverzija uzrokovala je da je za borbu bio sposoban jo\xc5\xa1 samo 141 Ausf J.\n_START_SECTION_\nPanzerkampfwagen III Ausf L\n_START_PARAGRAPH_\nSerijska proizvodnja ina\xc4\x8dice Ausf L zapo\xc4\x8dela je u lipnju 1942. Do prosinca iste godine proizvedeno je 1942. primjerka. U odnosu na Ausf J, ina\xc4\x8dica Ausf L je dobila poja\xc4\x8dani oklop na prednjoj strani kupole (na 57 mm), te dodatne plo\xc4\x8de oklopa od 20 mm na prednjoj strani nadgradnje i mantlete. Umjesto tri ponovno su ugra\xc4\x91ivane samo dvije strojnice MK 34 kalibra 7,9 mm._NEWLINE_Ausf L je dobio i jedinstveni sustav za prijenos tople teku\xc4\x87ine za hla\xc4\x91enje motora iz jednog tenka u drugi. Vozila namijenjena Sjevernoj Africi Ausf L(Tp) dobila su dodatne filtere za zrak, nove filtere za ulje, te poja\xc4\x8dan ventilator sustav za hla\xc4\x91enje motora. Ausf L su prvi njema\xc4\x8dki tenkovi koji su dobili protuzra\xc4\x8dnu strojnicu postavljenu na krovu zapovjednikove kupolice. Ovo je rje\xc5\xa1enje naknadno primijenjeno i na sve starije ina\xc4\x8dice Panzerkampfwagena III. Ve\xc4\x87ina tenkova Ausf L naknadno je na tijelu i kupoli dobila dodatne plo\xc4\x8de oklopa debljine 5 mm.\n_START_SECTION_\nPanzerkampfwagen III Ausf M\n_START_PARAGRAPH_\nIna\xc4\x8dica Ausf M u svemu je bila identi\xc4\x8dna ina\xc4\x8dici Ausf N, osim \xc5\xa1to je imala pove\xc4\x87ani gaz s uobi\xc4\x8dajenih 0,8-0,9 m na 1,3 m. Od listopada 1942. do velja\xc4\x8de 1943. u pogonima Wegmanna, MIAG-a i MNH-a proizvedeno je 250 tenkova. Naoru\xc5\xbeanje i oklop bili su jednaki kao u ina\xc4\x8dice Ausf L. Tenkovi ina\xc4\x8dice Ausf M sudjelovali su u Kurskoj bici te u obrani Sicilije. Mnogo je tenkova ove ina\xc4\x8dice naknadno pretvoren u samovozne topove Sturmgeschutz III._NEWLINE_Od velja\xc4\x8de do travnja 1943. tvrtka MIAG je napravila 100 Ausf M tenkova koje je naknadno Wegmann pretvorio u samovozne baca\xc4\x8de plamena. Novo je vozilo dobilo oznaku PzKpfw III /F1)/Sd.Kfz 141/3, ali je bilo poznatije kao Flammpanzeri III ili Panzerflammwagen III. Na osnovno tijelo postavljen je dodatni oklop debljine od 30 do 50 mm. U svakom su vozilo bila dva spremnika ukupne zapremine 1020 litara, \xc5\xa1to je bilo dovoljno za 125 plamena du\xc5\xbeine jednu sekundu, ili 80 do 81 plamen du\xc5\xbeine tri sekunde. Najve\xc4\x87i domet plamena bio je 60 metara, ali je to umnogome ovisilo o vremenskim uvjetima. Flammpanzer III bio je namijenjen uporabi u gradskom okru\xc5\xbeenju, prije svega Staljingradu, ali ni jedan tenk nije dospio do tog grada.\n_START_SECTION_\nPanzerkampfwagen III Ausf N\n_START_PARAGRAPH_\nU lipnju 1942. zapo\xc4\x8dela je proizvodnja zadnje ina\xc4\x8dice Panzerkampfwagena III - Ausf N. Do tada su njema\xc4\x8dki tenkovski gubici u Sovjetskom Savezu bili toliki da su hitno trebali bilo kakvo oklopno vozilo. Zbog toga je proizvodnja ina\xc4\x8dice Ausf N po mnogo\xc4\x8demu jedinstvena. Osim \xc5\xa1to je to bio jedini Panzerkampfwagen III naoru\xc5\xbean topom KwK 37 L/24 kalibra 75 mm (preuzet s Panzerkampfwagena IV), proizvodnja je zapravo bila prenaoru\xc5\xbeavanje prija\xc5\xa1njih ina\xc4\x8dica. Tako su na standard Ausf N ina\xc4\x8dice podignuta tri Ausfa J, 447 Ausfa L i 213 Ausfa M. Jo\xc5\xa1 37 je dobiveno modernizacijom prija\xc5\xa1njih ina\xc4\x8dica. Zbog toga je i debljina oklopa ovisila o ina\xc4\x8dici na kojoj je napravljen. S vremenom je manji broj tenkova Ausf N na bokovima dobio \xc4\x8deli\xc4\x8dne plo\xc4\x8de debljine 5 mm, kao poku\xc5\xa1aj obrane od protutenkovskih kumulativnih projektila (Bazooka). Ausf N su u osnovi bili tek prijelazno rje\xc5\xa1enje do dolaska znatno boljih tenkova Tiger.\n_START_SECTION_\nRatno djelovanje\n_START_PARAGRAPH_\nPrvo borbeno djelovanje ovaj je tenk imao tijekom Poljske kampanje iako su tada upotrebljavani samo njegovi testni primjerci. Njegovo zami\xc5\xa1ljeno djelovanje bilo je zajedno s tenkom Panzer IV koji bi imao protupje\xc5\xa1a\xc4\x8dke du\xc5\xbenosti, za razliku od Panzera III koji bi bio zadu\xc5\xbeen za uni\xc5\xa1tenje protivni\xc4\x8dkih tenkova. Ve\xc4\x87 prvi ozbiljni pokus ovog tenka na pohodu u Francuskoj zavr\xc5\xa1ava djelomi\xc4\x8dnim neuspjehom koji rezultira nadogradnjom njegovog nedovoljno jakog topa s promjera 37 mm na onaj 50 mm. Iako je sada ovaj tenk postao ja\xc4\x8di on se pokazao preslabim u u sukobu s T-34 nakon invazije Sovjetskog Saveza. Taj doga\xc4\x91aj postaje zvono za uzbunu koja rezultira stalnim zahtjevima za boljim i novijim tenkom. Nekoliko mjeseci nakon \xc5\xa1to novi tenk popularnog imena Tigar po\xc4\x8dinje izlaziti s proizvodnih traka 1943. godine dolazi do obustave kori\xc5\xa1tenja Panzera III, a sve tvornice se prebacuju na proizvodnju njegove protutenkovske verzije bez kupole imena Stug III._NEWLINE_Masovno je rabljen na boji\xc5\xa1tima Francuske, Balkana, Sjeverne Afrike i Sovjetskog Saveza.\n_START_SECTION_\nOprema\n_START_PARAGRAPH_\nPrvobitno je bilo zami\xc5\xa1ljeno da ovaj tenk u\xc4\x91e u proizvodnju s oklopom debelim 15 mm i topom kalibra 50 mm. Protivno \xc5\xbeeljama mehaniziranog odjela Wehrmachta top je bio smanjen na 37 mm, ali je kupola u koju mo\xc5\xbee stati ve\xc4\x87i top ostala u proizvodnji tako da je kasnije on lako zamijenjen prema originalnom zahtjevu. Tijekom borbi je bila uo\xc4\x8dena i slabost oklopa tako da je on do kraja proizvodnje bio stalno uve\xc4\x87avan dok nije dostigao debljinu od 50 mm. Sveukupno je bilo proizvedeno ne\xc5\xa1to manje od 6000 primjeraka ovog tenka.\n_START_SECTION_\nPrenamjene\n_START_PARAGRAPH_\nIz dizajna ovog tenka napravljeno je najmasovnije njema\xc4\x8dko oklopno vozilo u doba drugog svjetskog rata. To je bio Stug III, proizveden u vi\xc5\xa1e od 10000 primjeraka. S druge strane Sovjetski Savez je od zarobljenih Panzera III i Stuga III napravio vi\xc5\xa1e od 1000 primjeraka svojeg oklopnog vozila imena Su-76i.\n_START_SECTION_\nKori\xc5\xa1tenje izvan Njema\xc4\x8dke\n_START_PARAGRAPH_\nManji broj ranih, slabijih verzija ovog tenka je prodano ili ustupljeno Sovjetskom Savezu, Ma\xc4\x91arskoj, Rumunjskoj, Bugarskoj, Slova\xc4\x8dkoj i Hrvatskoj. Poslije drugog svjetskog rata Panzer III ostao je u upotrebi na podru\xc4\x8dju Norve\xc5\xa1ke i dr\xc5\xbeava biv\xc5\xa1ih \xc4\x8dlanica Osovine.'