b'\n_START_ARTICLE_\nIstv\xc3\xa1n S\xc3\xa1ndor\n_START_SECTION_\nMladost\n_START_PARAGRAPH_\nIstv\xc3\xa1n S\xc3\xa1ndor se rodio u prvoj godini Prvog svjetskog rata, 26. listopada 1914 u gradi\xc4\x87u Szolnok u srednje-isto\xc4\x8dnom dijelu Ma\xc4\x91arske. Kr\xc5\xa1ten je bio 29. listopada u tamo\xc5\xa1njoj franjeva\xc4\x8dkoj crkvi, koja mu je ostala u lijepoj uspomeni. Tamo je ministrirao, tamo je primio prvu pri\xc4\x8dest i dobro pripremljen svetu potvrdu. Otac Stjepan (Istv\xc3\xa1n) S\xc3\xa1ndor je radio na \xc5\xbeeljeznici, majka Marija (M\xc3\xa1ria ro\xc4\x91ena Fekete) pak je unato\xc4\x8d siroma\xc5\xa1nim prilikama bri\xc5\xbeno odgajala Stjepana i kasnije ro\xc4\x91ene brate Ladislava (L\xc3\xa1szl\xc3\xb3) i Ivana (J\xc3\xa1nos)  Pu\xc4\x8dku \xc5\xa1kolu je Stjepan polazio u Szolnoku od 1924 do 1928, srednju drvno-metalnu stru\xc4\x8dnu \xc5\xa1kolu pak od 1928 do 1931 tako\xc4\x91er u Szolnoku, gdje se je izu\xc4\x8dio za metalo-varioca i bakro-ljeva\xc4\x8da. Zatim je neko vrijeme radio kao obi\xc4\x8dan radnik i \xc5\xbeeljezo-strugar.\n_START_SECTION_\nDjelovanje\n_START_PARAGRAPH_\nNa po\xc4\x8detku 1936. otputovao je u Budimpe\xc5\xa1tu, da bi se osposobio za tiskara u salezijanskoj tiskarnici u bli\xc5\xbenjem gradu R\xc3\xa1kospalota . Kao pripravnik (=aspirant) se je hitro uklju\xc4\x8dio u salezijanski odgojni rad sa mladima, naro\xc4\x8dito sa ministrantima. Za pola godine je zamolio za ulazak u novicijat, koji je zavr\xc5\xa1io 8. rujna 1940 sa privremenim zavjetima.\n_START_SECTION_\nDrugi svjetski rat\n_START_PARAGRAPH_\nPo\xc4\x8deo je Drugi svjetski rat, a njime i razdoblje puno opasnosti. 1942 su bili salezijanska subra\xc4\x87a-pomo\xc4\x87nici pozvani u vojsku \xe2\x80\x93 tako i on. Slu\xc5\xbeio je kao vezista i telegrafista po raznim mjestima, me\xc4\x91u ostalim i u Vojvodini. Od tamo su ga poslali na Isto\xc4\x8dno boji\xc5\xa1te kod rijeke Dona, gdje je u znak hrabrosti primio srebrnu medalju. Po tamo\xc5\xa1njem porazu sila osovine je njegova jedinica po\xc4\x8dela povla\xc4\x8denje na zapad, gdje je kona\xc4\x8dno u Njema\xc4\x8dkoj pao 1944 u ameri\xc4\x8dko zarobljeni\xc5\xa1tvo.\n_START_SECTION_\nSovjetska okupacija\n_START_PARAGRAPH_\nLjeti 1945 se je sretno vratio ku\xc4\x87i, i nastavio raditi kao pisaar u salezijanskoj tiskarnici. Ujedno je u R\xc3\xa1kospaloti 24. srpnja 1946 polo\xc5\xbeio vje\xc4\x8dne zavjete. Podru\xc4\x8dje njegova djelovanja je bio Clarisseum, sjedi\xc5\xa1te salezijanskog rada u novom dijelu Budimpe\xc5\xa1te zvanom \xc3\x9ajpest, kamo su salezijanci primali \xc5\xa1kolarce iz najsiroma\xc5\xa1nijih radni\xc4\x8dkih obitelji, da bi im nudili stru\xc4\x8dnu, vjersku i \xc4\x87udorednu naobrazbu._NEWLINE_U prolje\xc4\x87e 1950 su komunisti\xc4\x8dke vlasti zabranile djelovanje ve\xc4\x87ini \xc5\xbeenskih i mu\xc5\xa1kih katoli\xc4\x8dkih redova, me\xc4\x91u ostalima i salezijancima. Stjepan je na\xc5\xa1ao posao u \xc5\xbeupi kao sakristan \xe2\x80\x93 te je jo\xc5\xa1 i dalje odgajao mlade u don Boscovu duhu. Prire\xc4\x91ivao je igre, izlete i sastanke, te ih pou\xc4\x8davao u vjeronauci. Kad je tajna policija saznala ve\xc4\x87 u velja\xc4\x8di 1951 za njegovu vjersku djelatnost, po\xc4\x8deli su ga pratiti i nadzirati. Jedan od njegovih dobronamjernih povjerenika ga je o tome obavijestio; salezijansko vodstvo i prijatelji su mu nudili priliku, da se skloni u inostranstvo. Krivotvorenom putovnicom ve\xc4\x87 se je bli\xc5\xbeio zapadnoj granici, kad se iznenada predomislio. Odlu\xc4\x8dio je, da radije pretrpi smrt kao mu\xc4\x8denik, nego da ostavi povjerenu mu omladinu._NEWLINE_Vratio se u Budimpe\xc5\xa1tu; da bi izbjegao zatvor, po\xc4\x8deo je raditi pod izmi\xc5\xa1ljenim imenom kao Istv\xc3\xa1n Kiss u tvornici Persil (Persil M\xc5\xb1vek) te neprijavljen \xc5\xbeivio u stanovanju svog su-redovnika Tibora D\xc3\xa1niela. Zbog blagotvornog odgojnog utjecaja na svoju okolinu dobio je od vodstva tvornice "priznanje narodnog odgojitelja". 28. srpnja 1952 su ga zajedno sa drugovima \xe2\x80\x93 me\xc4\x91u njima su bili tako\xc4\x91er visoki \xc4\x8dlanovi Komunisti\xc4\x8dke partije - zatvorili. U zatvoru su ga zlostavljali i vi\xc5\xa1e puta pretukli; on je ipak ostao vjeran Bogu te se nije odrekao salezijanskog zvanja i katoli\xc4\x8dke vjere. Kona\xc4\x8dno su ga 23. o\xc5\xbeujka 1953 osudili na temelju la\xc5\xbenih optu\xc5\xbebi te silom iznu\xc4\x91enih priznanja zajedno sa dvojicom drugova na smrt vje\xc5\xa1anjem \xe2\x80\x93 dok su ostali dobili dugogodi\xc5\xa1nju, tako\xc4\x91er do\xc5\xbeivotnu robiju. Namje\xc5\xa1teno su\xc4\x91enje je poznato kao\xc2\xa0\xc2\xbbparnica partijske stra\xc5\xbee\xc2\xab\xc2\xa0(p\xc3\xa1rt\xc5\x91rs\xc3\xa9g pere).\n_START_SECTION_\nSmrt i \xc5\xa1tovanje\n_START_PARAGRAPH_\nStjepanovu molbu za pomilovanjem je vlast odbacila te izvr\xc5\xa1ila presudu 8. lipnja 1953. Najvjerojatnije su njegov le\xc5\xa1 bacili u zajedni\xc4\x8dki grob na "Novom javnom groblju" u R\xc3\xa1koskereszt\xc3\xbaru na parceli 301 u isto\xc4\x8dnom dijelu Budimpe\xc5\xa1te. Stjepanovu smrtnu presudu na montiranom procesu je poslije demokratskih promjena i povla\xc4\x8denju Sovjeta iz Ma\xc4\x91arske 1989 poni\xc5\xa1tio sud u Budimpe\xc5\xa1ti godine 1994 te ga posmrtno rehabilitirao. 1999 je dobio posthumno dr\xc5\xbeavno odlikovanje za hrabrost i odgojne zasluge.'