b'\n_START_ARTICLE_\nEnrico Caviglia\n_START_SECTION_\nVojna karijera\n_START_PARAGRAPH_\nEnrico Caviglia je ro\xc4\x91en 4. svibnja 1862. godine u malom ribarskom mjestu Finalmarina. \xc5\xa0esti je sin Pietra Caviglie i Antonine Caviglia ro\xc4\x91. Saccone. Nakon osnovnog \xc5\xa1kolovanja u Fanalmarini, u listopadu 1877. po\xc4\x8dinje poha\xc4\x91ati Vojnu \xc5\xa1kolu u Milanu. Nakon zavr\xc5\xa1etka iste, od listopada 1880., poha\xc4\x91a Vojnu akademiju u Torinu. Po zavr\xc5\xa1etku \xc5\xa1kolovanja sa \xc4\x8dinom poru\xc4\x8dnika raspore\xc4\x91en je na slu\xc5\xbebu u 20. artiljerijsku pukovniju sa kojom od 1888. slu\xc5\xbei u Eritreji. Potom od 1891. poha\xc4\x91a Ratnu \xc5\xa1kolu, nakon \xc4\x8dega je 1893. promaknut u \xc4\x8din satnika, te raspore\xc4\x91en na slu\xc5\xbebu u Glavni sto\xc5\xbeer. Dvije godine poslije, 1895., raspore\xc4\x91en je na slu\xc5\xbebu u Diviziju Perugia, te upu\xc4\x87en u Afriku gdje sudjeluje u Prvom talijansko-etiopskom ratu. U tom ratu sudionik je Bitke kod Adue u kojom je talijanska vojska pretrpjela te\xc5\xbeak poraz od etiopskih snaga. I nakon zavr\xc5\xa1etka rata ostaje u Africi gdje se isti\xc4\x8de u borbama protiv sudanskih dervi\xc5\xa1a. Po povratku u Italiju raspore\xc4\x91en je u sto\xc5\xbeer divizije smje\xc5\xa1tene u Catanzaru._NEWLINE_Godine 1901. unaprije\xc4\x91en je u \xc4\x8din bojnika. U to vrijeme bio je poznat zbog svojih radova o geografiji. Po\xc4\x8detkom 1904. imenovan je talijanskim vojnim ata\xc5\xa1eom u Tokiju gdje je kao vojni promatra\xc4\x8d opservirao japanske operacije tijekom Rusko-japanskog rata. Nakon te du\xc5\xbenosti obna\xc5\xa1a du\xc5\xbenost vojnog ata\xc5\xa1ea u Pekingu. Godine 1908. vra\xc4\x87a se u Italiju gdje je u rujnu promaknut u \xc4\x8din potpukovnika, te raspore\xc4\x91en u sto\xc5\xbeer XX. korpusa smje\xc5\xa1tenog u Napulju. Godine 1912. upu\xc4\x87en je u Libiju kako bi nadgledao povla\xc4\x8denje turskih snaga nakon okon\xc4\x8danja Talijansko-turskog rata. U velja\xc4\x8di 1913. imenovan je ravnateljem Vojnog geografskog instituta u Firenzi, dok je godinu dana poslije, u velja\xc4\x8di 1914., unaprije\xc4\x91en u \xc4\x8din pukovnika.\n_START_SECTION_\nPrvi svjetski rat\n_START_PARAGRAPH_\nNakon ulaska Italije u rat na strani Antante u kolovozu 1915. promaknut je u \xc4\x8din general bojnika, te mu je dodijeljeno zapovjedni\xc5\xa1tvo nad Brigadom Bari sa kojom sudjeluje u borbama na Krasu. U prolje\xc4\x87e 1916. imenovan je zapovjednikom 29. divizije sa kojom je premje\xc5\xa1ten sa so\xc4\x8danskog dijela boji\xc5\xa1ta u Tirol radi zaustavljanja Tirolske ofenzive. U lipnja 1917. sudjeluje u Bitci na Ortigari nakon \xc4\x8dega je imenovan zapovjednikom XXIV. korpusa koji se nalazio na so\xc4\x8danskom boji\xc5\xa1tu. Istodobno sa tim imenovanjem unaprije\xc4\x91en je u \xc4\x8din general poru\xc4\x8dnika. Zapovijedaju\xc4\x87i XXIV. korpusom isti\xc4\x8de se u Jedanaestoj bitci na So\xc4\x8di u kojoj, zahvaljuju\xc4\x87i dobroj pripremi i elementu iznena\xc4\x91enja, uspijeva potisnuti austrougarske snage koji uspjeh nije me\xc4\x91utim, bio iskori\xc5\xa1ten zbog nedostatka pri\xc4\x8duva._NEWLINE__NEWLINE_Tijekom austro-njema\xc4\x8dke Kobaridske ofenzive Caviglia sa svojim korpusom uspje\xc5\xa1no odbija po\xc4\x8detni napad. Me\xc4\x91utim, talijanski polo\xc5\xbeaji su probijeni kod susjednog XXVII. korpusa kojim je zapovijedao Pietro Badoglio, tako da je i Caviglia prisiljen na povla\xc4\x8denje pri \xc4\x8demu mu je povjereno i zapovjedni\xc5\xa1tvo nad tri divizije XVII. korpusa. Usprkos napadima uspijeva uredno provesti povla\xc4\x8denje najprije na rijeku Tagliamento, a potom na rijeku Piave, pri \xc4\x8demu je sa\xc4\x8duvao ve\xc4\x87inu svojih jedinica. Me\xc4\x91utim, nakon zavr\xc5\xa1etka ofenzive nije raspu\xc5\xa1ten Badogliov XXVII. korpus, ve\xc4\x87 Caviglijin XXIV., \xc5\xa1to je razljutilo Cavigliju koji je smatrao da se radi o osveti Badoglija, koji je u me\xc4\x91uvremenu postao zamjenik na\xc4\x8delnika Glavnog sto\xc5\xbeera. Caviglia preuzima zapovjedni\xc5\xa1tvo nad VIII. korpusom, nakon \xc4\x8dega u o\xc5\xbeujku 1918. postaje zapovjednikom X. korpusa. Sa istim sudjeluje u Bitci na Piavi, ali tijekom bitke preuzima zapovjedni\xc5\xa1tvo nad 8. armijom zamijeniv\xc5\xa1i na tom mjestu smijenjenog Giuseppea Pennellu. Nakon zaustavljanja austrougarske ofenzive Caviglia sudjeluje u planiranju napada na austrougarske snage koje su ve\xc4\x87 bile iscrpljene dugotrajnim ratovanjem. Napad koji je zapo\xc4\x8deo 24. listopada 1918., a koji je kasnije nazvan Bitkom kod Vittorija Veneta Caviglijina 8. armija uspijeva prva probiti neprijateljske polo\xc5\xbeaje, te prodrijeti u dubinu protivni\xc4\x8dkog teritorija. Navedeno je uzrokovalo moralnu i vojnu krizu u austrougarskoj vojsci koja se po\xc4\x8dela raspadati, \xc5\xa1to je dovelo do potpisivanja primirja.\n_START_SECTION_\nIzme\xc4\x91u dva rata\n_START_PARAGRAPH_\nNakon zavr\xc5\xa1etka rata Caviglia je prilikom rekonstrukcije Orlandove Vlade imenovan ministrom rata sa zadatkom izrade demobilizacijskog programa u skladu sa ekonomskim i politi\xc4\x8dkim prilikama u ratom iscrpljenoj zemlji. Navedenu du\xc5\xbenost obna\xc5\xa1a do lipnja 1919. kada Orlanda na mjestu predsjednika Vlade zamjenjuje Francesco Nitti. U me\xc4\x91uvremenu je, 22. velja\xc4\x8de 1919., imenovan do\xc5\xbeivotnim senatorom. U studenom te iste godine zajedno sa Badogliom, Pecori Giraldijem i Giardinom promaknut je u \xc4\x8din generala armije, tada najvi\xc5\xa1i vojni \xc4\x8din u talijanskoj vojsci. Od 21. prosinca 1920. obna\xc5\xa1a du\xc5\xbenost komesara i zapovjednika jedinica u Julijskoj krajini zamijeniv\xc5\xa1i na toj du\xc5\xbenosti Pietra Badoglia. Navedenim jedinicama u razdoblju od 24. do 31. prosinca 1920. u tzv. Krvavom Bo\xc5\xbei\xc4\x87u provodi Rapalski ugovor sklopljen izme\xc4\x91u Italije i Kraljevstva SHS koji je predvi\xc4\x91ao formiranje Slobodne dr\xc5\xbeave Rijeka, te izbacuje D\'Anunnzijeve jedinice koje navedeni ugovor nisu priznavale._NEWLINE_U sije\xc4\x8dnju 1922. zajedno sa Diazom, Badogliom, Giardinom, Pecori Giraldijem i vojvodom od Aoste imenovan je u Vojno vije\xc4\x87e koje je pomagalo Vladi prilikom dono\xc5\xa1enja odluka koje su se odnosile na pitanja vojske. Po\xc4\x8detkom 1925. zajedno sa ostalim najvi\xc5\xa1im generalima, protivi se reformi vojske koju je predlo\xc5\xbeio ministar rata Antonino Di Giorgio, koji prijedlog na kraju nije prihva\xc4\x87en, \xc5\xa1to je rezultiralo ministrovom ostavkom. Te iste godine, u lipnju, promaknut je od fa\xc5\xa1isti\xc4\x8dkih vlasti u novoustrojeni \xc4\x8din mar\xc5\xa1ala Italije, najvi\xc5\xa1i \xc4\x8din talijanske vojske. Idu\xc4\x87ih godina Caviglia je marginaliziran od fa\xc5\xa1isti\xc4\x8dkih vlasti, te u razdoblju od 1930. do 1934. sudjeluje u izradi tri sveska Povijesti Prvog svjetskog rata. U rujnu 1939. imenovan je od strane Mussolinija zapovjednikom zapadnih granica, \xc5\xa1to mu je bila prva slu\xc5\xbeba nakon 1925.\n_START_SECTION_\nDrugi svjetski rat\n_START_PARAGRAPH_\nTijekom Drugog svjetskog rata i talijanskih poraza tijekom 1942. i 1943. Caviglia se zavaravao idejom da Italija izi\xc4\x91e iz rata uz istodobno progla\xc5\xa1avanje neutralnosti. Dana 8. rujna 1943. Badoglio je objavio da je Italija potpisala primirje sa saveznicima, te su kralj i Vlada napustili zemlju pred nadolaze\xc4\x87im Nijemcima. _NEWLINE_Caviglia se u tom trenutku zbog privatnih razloga nalazio u Rimu. U takvoj konfuznoj situaciji preuzeo je zapovjedni\xc5\xa1tvo vojnih snaga u Rimu, te je  sa njema\xc4\x8dkim feldmar\xc5\xa1alom Albertom Kesselringom dogovorio predaju talijanskih snaga u Rimu u zamjenu za po\xc5\xa1tovanjem statusa Rima kao "otvorenog grada".\n_START_SECTION_\nSmrt\n_START_PARAGRAPH_\nNakon toga Caviglia se povukao u svoju vilu u Finale Ligureu koju je nazvao Vila Vittorio Veneto. Tu je i preminuo 22. o\xc5\xbeujka 1945. godine u 83. godini \xc5\xbeivota. Pokopan je u Bazilici Svetog Ivana Krstitelja u Finale Liguri, ali mu je tijelo 22. lipnja 1952. premje\xc5\xa1teno u mauzolej sagra\xc4\x91en na Rtu San Donato isto\xc4\x8dno od Finale Ligurea na ceremoniji na kojoj su prisustvovali tada\xc5\xa1nji predsjednik Republike Luigi Einaudi i biv\xc5\xa1i predsjednik Vlade Vittorio Orlando, kao slu\xc5\xbebeni govornik.'