b'\n_START_ARTICLE_\nHrvatski povijesni prostor prije doseljenja Hrvata\n_START_SECTION_\nKameno doba\n_START_PARAGRAPH_\nStarije kameno doba (paleolitik) je najstarije i najdu\xc5\xbee razdoblje ljudske povijesti; naziv paleolitik prvi je upotrijebio John Lubbock 1865. razdvojiv\xc5\xa1i kameno doba na paleolitik i neolitik. U Europi se paleolitik podudara s geolo\xc5\xa1kim razdobljem pleistocena (po\xc4\x8dinje prije 2,5 milijuna god.), dok u Africi zapo\xc4\x8dinje ve\xc4\x87 u pliocenu; prije 4 milijuna god. Zavr\xc5\xa1io je sa zadnjim ledenim dobom 10 000 god. pr. Kr. U gospodarskom smislu to je razdoblje lova i skupljanja plodova, nomadskoga na\xc4\x8dina \xc5\xbeivota, pa se arheolo\xc5\xa1ki ostatci nalaze uglavnom u \xc5\xa1piljama, pripe\xc4\x87cima, ali i na otvorenom. Najranije po\xc4\x8detke posvjedo\xc4\x8duju kamene rukotvorine izra\xc4\x91ene cijepanjem sedimentnih, metamorfnih i eruptivnih stijena te minerala. Starije kameno doba se dijeli na donje (starije), srednje i gornje (mla\xc4\x91e). Na podru\xc4\x8dju Hrvatske postoje mnogobrojna paleoliti\xc4\x8dka nalazi\xc5\xa1ta. Najstariji nalaz predstavlja jednostavni udara\xc4\x8d od okresanog poto\xc4\x8dnog oblutka iz \xc5\xa1pilje \xc5\xa0andalje I. kraj Pule. Kameni ru\xc4\x8dni klinovi iz razdoblja starijeg paleolitika prona\xc4\x91eni su u Ponikvama kraj Ivanca, Golubovcu i Donjem Pazari\xc5\xa1tu u Lici. Najpoznatije nalazi\xc5\xa1te u Hrvatskoj je brdo Hu\xc5\xa1njakovo kraj Krapine gdje su na\xc4\x91eni ostaci neandertalaca (varijanta poznata pod imenom krapinski pra\xc4\x8dovjek) uz artefakte iz srednjeg paleolitika. Ostaci neandertalaca na\xc4\x91eni su i u \xc5\xa1pilji Veternici kraj Zagreba, u Vindiji kraj Ivanca i Velikoj pe\xc4\x87ini kraj Trako\xc5\xa1\xc4\x87ana. U Hrvatskoj zasad nema tragova paleoliti\xc4\x8dke umjetnosti, ali postoje drugi nalazi iz razdoblja mla\xc4\x91ega paleolitika. Uz ostatke Homo sapiens sapiensa prona\xc4\x91ena su kamena i ko\xc5\xa1tana oru\xc4\x91a i oru\xc5\xbeja iz toga razdoblja u Romualdovoj pe\xc4\x87ini kraj Rovinja, Vergottinovoj pe\xc4\x87ini kraj Pore\xc4\x8da, Pupi\xc4\x87inoj pe\xc4\x87i,  Vindiji, Velikoj pe\xc4\x87ini, na lokalitetu \xc5\xa0andalje II., Cresu, Lo\xc5\xa1inju, Krku, Rabu, Dugom otoku. Paleoliti\xc4\x8dki nalazi na\xc4\x91eni su i u pe\xc4\x87ini Bukovac u Gorskom kotaru, Cerova\xc4\x8dkoj \xc5\xa1pilji u Lici i kanjonu \xc4\x8cikole. _NEWLINE_Srednje kameno doba (mezolitik) je prapovijesno razdoblje lova\xc4\x8dko-skuplja\xc4\x8dkih zajednica i njihove kulture od kraja ledenoga doba (pleistocena) do pojave neolitika u ranom i srednjem holocenu; naziv mezolitik uveo je Hodder M. Westropp 1872. Trajalo je pribli\xc5\xbeno od 10 000. do 6500. pr. Kr. Razli\xc4\x8dite \xc2\xbbetni\xc4\x8dke\xc2\xab\xc2\xa0seobe dovele su do usitnjavanja kulturne slike Europe. Zbog promjene klimatskih prilika, tj. zatopljivanja i otapanja snijega, u mezolitiku je prevladavao lov na sitne \xc5\xbeivotinje i ribolov. Osim karakteristi\xc4\x8dnih mikrolita, po\xc4\x8dela se izra\xc4\x91ivati nova vrsta oru\xc5\xbeja, harpun. Ljudi sa zna\xc4\x8dajkama dana\xc5\xa1njega \xc4\x8dovjeka, postupno su pripitomljivali \xc5\xbeivotinje (goveda, ovce i koze), te s nomadskoga prelazili na \xc5\xbeivot u stalnim naseljima. Prijelazno razdoblje, srednje kameno doba, tj. mezolitik, u Hrvatskoj je nedovoljno istra\xc5\xbeeno i o njemu se malo pi\xc5\xa1e. Gravettienska je kultura postupno prelazila u razli\xc4\x8dite faze epipaleolitika i mezolitika. To je o\xc4\x8dito u \xc5\xa0andalji II, a pojedina\xc4\x8dni nalazi zabilje\xc5\xbeeni su u Oporovini na U\xc4\x8dki, Vergottinovoj pe\xc4\x87ini na Pore\xc5\xa1tini, Klanj\xc4\x8devoj pe\xc4\x87ini na \xc4\x86i\xc4\x87ariji, Podosojnoj pe\xc4\x87ini u Mo\xc5\xa1\xc4\x87eni\xc4\x8dkoj Dragi i na otvorenome nalazi\xc5\xa1tu u Savudriji. Istra\xc5\xbeivanjima u Pupi\xc4\x87inoj pe\xc4\x87ini u Veloj dragi otkriveni su va\xc5\xbeni nalazi datirani u gornji paleolitik i mezolitik. Uz malo oru\xc4\x91e i oru\xc4\x91e slo\xc5\xbeenoga tipa, prona\xc4\x91eno je i nekoliko ljudskih kostiju. R. Battaglia prona\xc5\xa1ao je 1944. lubanje u pe\xc4\x87ini kraj Baderne (Dan\xc4\x8deva pe\xc4\x87ina). Sondiranjima u kvartarnim naslagama pe\xc4\x87ine Oporovina, M. Malez je u sloju \xc2\xbbe\xc2\xab\xc2\xa0prona\xc5\xa1ao ostatke pokopa u pe\xc4\x87inskome prostoru, odnosno ve\xc4\x87i dio ljudskoga kostura s ukrasima od dijelova jelenjega roga. U Klanj\xc4\x8devoj pe\xc4\x87ini iznad Bresta prona\xc4\x91ena su uz mezolitsko kameno i ko\xc5\xa1tano oru\xc4\x91e i dva \xc4\x8dovje\xc4\x8dja vratna kralje\xc5\xa1ka. Najbolje o\xc4\x8duvano mezoliti\xc4\x8dko naselje sjedila\xc4\x8dkoga na\xc4\x8dina \xc5\xbeivota, \xc5\xa1to je ina\xc4\x8de zna\xc4\x8dajka neolitika, jest Lepenski vir na Dunavu, Srbija._NEWLINE_Mla\xc4\x91e kameno doba (neolitik) je razdoblje prvih prapovijesnih zajednica utemeljenih na proizvodnji hrane, odnosno kultivaciji biljaka i domestikaciji \xc5\xbeivotinja; naziv (engleski Neolithic) uveo je 1865. britanski antropolog John Lubbock. Uz to razdoblje usko je povezan i sjedila\xc4\x8dki na\xc4\x8din \xc5\xbeivota u trajnim naseljima, u kojima se podi\xc5\xbeu prvi \xc4\x8dvrsti stambeni objekti. Najtipi\xc4\x8dnija kulturna novina izradba je predmeta od keramike te primjena novih tehnika gla\xc4\x8danja i bru\xc5\xa1enja kamena. Pojava metala, njegova razvijena proizvodnja, \xc5\xa1ira uporaba i primjena, obilje\xc5\xbeavaju kraj neoliti\xc4\x8dkoga razdoblja. U europskim razmjerima to je polovica IV. tisu\xc4\x87lje\xc4\x87a pr. Kr. (3500 god. pr. Kr.). Prve izrazito neoliti\xc4\x8dke kulture u Hrvatskoj, star\xc4\x8deva\xc4\x8dku i impressokerami\xc4\x8dku, naslje\xc4\x91uju sopotska i korenovska kultura u kontinentalnoj Hrvatskoj, a danilska, hvarska i velolu\xc4\x8dka na jadranskoj obali, otocima i u zale\xc4\x91u. Krajem mla\xc4\x91ega kamenog doba u najisto\xc4\x8dnije dijelove Hrvatske prodire i vin\xc4\x8danska kultura, a u sjeverozapadne regionalna ina\xc4\x8dica lengyelske kulture. Obje spomenute pojave ve\xc4\x87 imaju i odre\xc4\x91ena obilje\xc5\xbeja bakrenoga doba, odnosno eneolitika. Neoliti\xc4\x8dko doba dobro je istra\xc5\xbeeno u kontinentalnoj Hrvatskoj (Vinkovci, Sarva\xc5\xa1, Vu\xc4\x8dedol, Zadubravlje i Igra\xc4\x8d kraj Slavonskog Broda te Pepelana kraj Virovitice s naseljima star\xc4\x8deva\xc4\x8dke kulture; Malo Korenovo, Kani\xc5\xa1ka Iva, Toma\xc5\xa1ica i Drljanovac s naseljima linearnotrakaste kulture; Sopot, Bapska, Vinkovci\xe2\x80\x93Ervenica, Osijek i Kloko\xc4\x8devik kraj Slavonskog Broda s naseljima sopotske kulture; Ozalj s naseljem lengyelske kulture). Nalazi\xc5\xa1ta impresso kulture na Jadranu predstavljaju Grap\xc4\x8deva i Markova \xc5\xa1pilja na Hvaru, Smil\xc4\x8di\xc4\x87, Bribir, Vagana\xc4\x8dka \xc5\xa1pilja na Velebitu, Jami na Sredi na Cresu te Vi\xc5\xbeula u Medulinu. Danilsku i hvarsku kulturu predstavljaju Danilo, Smil\xc4\x8di\xc4\x87, Vela spila na Kor\xc4\x8duli, Markova i Grap\xc4\x8deva \xc5\xa1pilja te Gudnja na Pelje\xc5\xa1cu.\n_START_SECTION_\nBakreno doba\n_START_PARAGRAPH_\nBakreno doba ili eneolitik (halkolitik, kuprolitik), prapovijesno razdoblje izme\xc4\x91u neolitika i bron\xc4\x8danoga doba kojemu obilje\xc5\xbeje daje preradba i uporaba bakra u izradbi oru\xc4\x91a, oru\xc5\xbeja i nakita. Po\xc4\x8detak bakrenoga doba mo\xc5\xbee se okvirno datirati u IV. tisu\xc4\x87lje\xc4\x87e s trajanjem do pred kraj III. tisu\xc4\x87lje\xc4\x87a pr. Kr., tj. do otkri\xc4\x87a i uporabe bron\xc4\x8dane slitine kao nove sirovine. U bakreno doba mo\xc5\xbee se datirati i za\xc4\x8detak stvaranja kasnijih prapovijesnih i povijesnih etni\xc4\x8dkih skupina. Nova religijska shva\xc4\x87anja usko su povezana s novim obredima ukapanja pokojnika, tj. osim inhumacije utvr\xc4\x91ena je incineracija (spaljivanje) kao i grobovi tumuli. Bakreno doba razdoblje je nastanka patrijarhalnih i plemenskih zajednica. Za\xc4\x8detak rudarstva i obradbe bakra, zlata i srebra mogu se dr\xc5\xbeati za\xc4\x8detcima novog obrta i danas nezamisliva \xc5\xbeivota bez kovinske industrije. Zato bakreno doba ima obilje\xc5\xbeje kulturne prijelomnice u povijesti civilizacije \xc4\x8dovje\xc4\x8danstva. Eneoliti\xc4\x8dko doba zastupljeno je u kontinentalnoj Hrvatskoj nalazi\xc5\xa1tima lasinjske kulture (Lasinja, Beketinec, Cerje Tu\xc5\xbeno, \xc5\xa1pilja Vrlovka, Drljanovac i Ozalj), badenske kulture (Bapska, Vu\xc4\x8dedol, Sarva\xc5\xa1, Donji Salo\xc5\xa1 kraj Slavonskog Broda), kostola\xc4\x8dke kulture (u Vu\xc4\x8dedolu, A\xc5\xa1ikovcima, Ceri\xc4\x87u kraj Vinkovaca, Grabrovcu kraj \xc4\x90akova i Slav\xc4\x8di kraj Nove Gradi\xc5\xa1ke), vu\xc4\x8dedolske kulture (Vu\xc4\x8dedol, Vinkovci, Sarva\xc5\xa1, Opatovac, Staro \xc4\x8ci\xc4\x8de).\n_START_SECTION_\nBron\xc4\x8dano doba\n_START_PARAGRAPH_\nBron\xc4\x8dano doba je prapovijesno razdoblje kojemu obilje\xc5\xbeje daje uporaba bronce u izradbi oru\xc4\x91a, oru\xc5\xbeja i nakita. Uporaba bronce po\xc4\x8dinje u jugoisto\xc4\x8dnoj Europi sredinom, a u srednjoj u drugoj polovici III. tisu\xc4\x87lje\xc4\x87a pr. Kr. Bron\xc4\x8dano doba uglavnom zavr\xc5\xa1ava oko 800. do 700. pr. Kr. Glavne su djelatnosti sto\xc4\x8darstvo i ratarstvo; izum i primjena plugova, koje su obi\xc4\x8dno vukli volovi, znatno je utjecao na proizvodnju hrane. Iskori\xc5\xa1tavanje rudnih bogatstava utjecalo je na razvoj kovinske proizvodnje, obrta, trgovine, umjetni\xc4\x8dkih ostvarenja u graditeljstvu, slikarstvu i umjetni\xc4\x8dkom obrtu te nizu promjena u strukturi \xc5\xbeivljenja dotada\xc5\xa1njih dru\xc5\xa1tvenih zajednica. Bron\xc4\x8dano doba u Hrvatskoj zapo\xc4\x8dinje u posljednjim stolje\xc4\x87ima III. tisu\xc4\x87lje\xc4\x87a i traje do VIII. st. pr. Kr. Na podru\xc4\x8dju sjeverne Hrvatske razvija se u rano bron\xc4\x8dano doba vinkova\xc4\x8dka kulturna skupina, a na jugu, uz tok rijeke Cetine, izdvaja se cetinska kulturna skupina, poznata po mnogobrojnim kamenim grobnim humcima. U srednje bron\xc4\x8dano doba u kontinentalnoj Hrvatskoj, u savsko-dravskom me\xc4\x91urje\xc4\x8dju, razvijaju se vatinska skupina, skupine s skupine s litzenskom i panonskom inkrustiranom keramikom te kultura grobnih humaka. U Istri zapo\xc4\x8dinje izgradnja utvr\xc4\x91enih gradina (kasteljeri \xe2\x80\x93 Makadanj, Vr\xc4\x8din). Kasno bron\xc4\x8dano doba u kontinentalnoj Hrvatskoj obilje\xc5\xbeava kultura polja sa \xc5\xbearama te mnogobrojne i vrlo bogate ostave s oru\xc5\xbejem, oru\xc4\x91em, nakitom. Nalazi reprezentativnog oru\xc5\xbeja potvr\xc4\x91uju postojanje izdvojenoga dru\xc5\xa1tvenog sloja ratni\xc4\x8dke aristokracije._NEWLINE_Rano bron\xc4\x8dano doba u sjevernoj Hrvatskoj predstavlja vinkova\xc4\x8dka kultura, koja je utvr\xc4\x91ena u Vinkovcima, Vu\xc4\x8dedolu, Oroliku i Privlaci, sve do Drljanovca u sjeverozapadnoj Hrvatskoj. Na Jadranu je ono zastupljeno nalazima u Markovoj i Grap\xc4\x8devoj \xc5\xa1pilji, te nalazi\xc5\xa1tima cetinske kulture u Gudnji, Ravli\xc4\x87a pe\xc4\x87ini, \xc5\xa0karinu samogradu, Tradnju. U Istri su iz tog razdoblja nalazi\xc5\xa1ta Cingarela, Javorika na Velikom Brijunu, Trogrla pe\xc4\x87ina, Vr\xc4\x8din. Srednje bron\xc4\x8dano doba u sjevernoj Hrvatskoj obilje\xc5\xbeeno je vatinskom kulturom u Sotinu, Vukovaru, Vinkovcima (iskopine kod zgrada NaMe i banke), kao i \xc5\xa1irenjem skupina s inkrustiranom keramikom (transdanubijskom u Baranji \xe2\x80\x93 Kozarac, Darda i Lug te mjesnom varijantom iz Dalja i Bijelog Brda). Uz inkrustiranu keramiku javlja se u sjevernoj Hrvatskoj i litzenska keramika (Litzen-keramik) u Podgora\xc4\x8du, Grabrovcu, nizu nalazi\xc5\xa1ta oko Koprivnice. Metalur\xc5\xa1ku proizvodnju potvr\xc4\x91uju skupni nalazi bron\xc4\x8danih predmeta u Lovasu i Vukovaru. Po\xc4\x8detak srednjega bron\xc4\x8danog doba u Istri obilje\xc5\xbeen je izgradnjom utvr\xc4\x91enih gradina \xe2\x80\x93 kasteljera (Monkodonja kraj Rovinja, Mordele kraj Pore\xc4\x8da i Vr\xc4\x8din). Kasno bron\xc4\x8dano doba u sjevernoj Hrvatskoj zapo\xc4\x8dinje viroviti\xc4\x8dkom skupinom, potvr\xc4\x91enom nalazi\xc5\xa1tima u Virovitici, Sirovoj Kataleni, Morav\xc4\x8du kraj Sesveta i Drljanovcu; slijedi zatim skupina Zagreb s nalazi\xc5\xa1tima Vrap\xc4\x8de, Horvati, Igri\xc5\xa1\xc4\x87e na Kalniku, Kri\xc5\xbeevci u sjeverozapadnoj Hrvatskoj, a u Posavini Novigrad na Savi te groblje Gre\xc4\x91ani kraj Oku\xc4\x8dana. Na prijelazu u posljednje prapovijesno tisu\xc4\x87lje\xc4\x87e nastaje skupina Velika Gorica, a ne\xc5\xa1to poslije skupina Dalj u isto\xc4\x8dnoj Slavoniji (Dalj, Vukovar \xe2\x80\x93 Lijeva Bara). Na prostoru kulture polja sa \xc5\xbearama sjeverne Hrvatske i sjeverne Bosne poznato je oko 70 bron\xc4\x8danodobnih ostava (u Hrvatskoj Paklenica, Veliko Nabr\xc4\x91e, Klo\xc5\xa1tar Ivani\xc4\x87, Miljana, Matijevi\xc4\x87i, Brodski Varo\xc5\xa1, Poljanci, Otok\xe2\x80\x93Privlaka, Bizovac, Bo\xc5\xa1njaci, Punitovci, Ra\xc4\x8dinovci, Donja Bebrina, Slavonski Brod, \xc5\xa0arengrad, te niz ostava iz sjeverne Bosne kao Vidovice, Novi Grad, Monj, Boljani\xc4\x87).\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdeljezno doba\n_START_PARAGRAPH_\n\xc5\xbdeljezno doba je posljednje tehnolo\xc5\xa1ko i kulturno razdoblje prapovijesti, obilje\xc5\xbeeno razvojem metalurgije \xc5\xbeeljeza i njegovom \xc5\xa1irokom uporabom u proizvodnji oru\xc4\x91a, oru\xc5\xbeja pa i nakita. U povijesti civilizacije \xc5\xbeeljezo se javilo relativno kasno jer je za njegovo dobivanje potrebna visoka temperatura, za razliku od bakra. U arheolo\xc5\xa1koj znanosti od kraja XIX. st. \xc5\xbeeljezno doba dijeli se na starije i mla\xc4\x91e; starije ili hal\xc5\xa1tatsko (prema nalazi\xc5\xa1tu Hallstatt kraj Salzburga u Austriji) u srednjoj i zapadnoj Europi trajalo je pribli\xc5\xbeno od 800. do 450. pr. Kr., a mla\xc4\x91e ili latensko (prema nalazi\xc5\xa1tu La T\xc3\xa8ne na Neuch\xc3\xa2telskom jezeru u \xc5\xa0vicarskoj) od 450. pr. Kr. pa do po\xc4\x8d. I. st. U hrvatskim je krajevima \xc5\xbeeljezno doba po\xc4\x8delo u razli\xc4\x8dito vrijeme \xe2\x80\x93 u Istri u XI. st. pr. Kr., u Lici tijekom X. st. pr. Kr., a u sjevernoj Hrvatskoj, sli\xc4\x8dno kao u zapadnoj i srednjoj Europi, oko 800. pr. Kr. Dio dana\xc5\xa1njega hrvatskog podru\xc4\x8dja na\xc5\xa1ao se u susjedstvu visokih sredozemnih civilizacija (gr\xc4\x8dka, etrurska, italska), koje su ostavile i prve pisane podatke o \xc5\xbeivotu u na\xc5\xa1im krajevima. Stoga se nositelje hal\xc5\xa1tatskih kultura mo\xc5\xbee i etni\xc4\x8dki odrediti kao Histre, Japode, Liburne, Delmate ili Panone. Materijalna kultura \xc5\xbeeljeznoga doba u sjevernoj Hrvatskoj uglavnom je poznata iz grobova \xe2\x80\x93 osobitost je pokapanje istaknutih \xc4\x8dlanova zajednice pod velikim grobnim humcima, tj. tumulima \xe2\x80\x93 dok se ona jadranske obale, zale\xc4\x91a i Like nalazi i u utvr\xc4\x91enim naseljima na uzvisinama, tzv. gradinama. U isto\xc4\x8dnoj Slavoniji i Baranji preple\xc4\x87u se utjecaji iz jugoisto\xc4\x8dnoga alpskog i srednjega balkanskog prostora (daljska kultura), a kulturne skupine srednje Slavonije, Podravine i Me\xc4\x91imurja (skupina Martijanec-Kaptol) \xc4\x8dvrsto su povezane s hal\xc5\xa1tatskim kulturama Austrije, zapadne Mad\xc5\xbearske i jugozapadne Slova\xc4\x8dke, ali nisu zanemarivi ni utjecaji sredi\xc5\xa1njega balkanskog prostora, a preko njega i gr\xc4\x8dke kulture (kacige i knemide iz groba u Kaptolu). \xc5\xbdeljeznodobna kultura u Istri od VIII. st. pr. Kr. nadalje sve se izrazitije oslanjala na kulturu Este venetskoga prostora, koja je imala va\xc5\xbenu ulogu u daljnjem razvoju histarske kulture. Predmeti etrurskoga podrijetla, slikana apulska i korintska keramika potvr\xc4\x91uju stalne dodire sa susjednom jadranskom obalom. Na podru\xc4\x8dju Like svoju \xc5\xbeeljeznodobnu kulturu razvijali su Japodi, a u njoj se prepoznaje utjecaj zapadnobalkanskih kultura, ali i jasna orijentacija prema jadranskomu svijetu. Unato\xc4\x8d tragovima mnogobrojnih gradinskih naselja, i japodska se materijalna kultura najbolje poznaje iz prostranih grobalja u kojima su pokopani pokojnici opremljeni bogatim nakitom (bron\xc4\x8dani, jantarni, stakleni). Liburnska plemena u sjevernoj Dalmaciji i delmatska u ju\xc5\xbenijim krajevima razvijala su graditeljstvo i umjetni\xc4\x8dki obrt ovisan o gr\xc4\x8dkim i italskim radioni\xc4\x8dkim sredi\xc5\xa1tima. Zahvaljuju\xc4\x87i \xc5\xbeivim vezama sa sredozemnim kulturama kasnohal\xc5\xa1tatska civilizacija zapadne i srednje Europe tijekom V. st. pr. Kr. preobrazila se u latensku kulturu mla\xc4\x91ega \xc5\xbeeljeznog doba, a njezini glavni promicatelji bili su Kelti. Potkraj IV. st. pr. Kr. neka su keltska plemena (Taurisci, Skordisci) naseljavala i pojedine dijelove srednje Hrvatske i Slavonije, gdje su na strate\xc5\xa1ki va\xc5\xbenim polo\xc5\xbeajima gradila naselja utvr\xc4\x91ena zemljanim nasipima i \xc5\xa1irokim vodenim opkopima. Prvi su u spomenute krajeve uveli proizvodnju keramike na brzorotiraju\xc4\x87em lon\xc4\x8darskom kolu. Lon\xc4\x8darija sive boje, uglavnom bez ukrasa, izvrsne je kvalitete, ali zbog serijske proizvodnje jednoli\xc4\x8dna. U no\xc5\xa1nju su Kelti uveli nove tipove fibula \xc5\xbei\xc4\x8dane konstrukcije, katkad izra\xc4\x91ene i od \xc5\xbeeljeza. Zna\xc4\x8dajno je obilje\xc5\xbeje latenske kulture i kovanje te uporaba novca. Tijekom III. do I. st. pr. Kr. latenska keltska kultura djelovala je i na autohtone kulture Japoda, Liburna i Delmata iako su posljednje dvije ve\xc4\x87 od IV. st. pr. Kr. bile podlo\xc5\xbene izrazitoj helenizaciji._NEWLINE_U \xc5\xbeeljeznom dobu na prostoru istarske kulturne skupine isti\xc4\x8du se nekropole u Bermu, Limskoj gradini, Viza\xc4\x8dama (Nesactium), Picugima, Puli. Na prostoru liburnske skupine va\xc5\xbena su liburnska sredi\xc5\xa1ta u Ninu, Vrsima, Zadru te nalazi\xc5\xa1ta u Bribiru, Jablancu, Kastvu, Lisi\xc4\x8di\xc4\x87u, Murteru, Nadinu, Novalji, Osoru, Radovinu; poznato je i 18 liburnskih ostava. Sjeverozapadna Hrvatska i srednja Slavonija pripadaju isto\xc4\x8dnomu hal\xc5\xa1tatskom krugu (Martijanec, Jal\xc5\xbeabet, Tur\xc4\x8di\xc5\xa1\xc4\x87e\xe2\x80\x93Dvori\xc5\xa1\xc4\x87e u Me\xc4\x91imurju te Kaptol u Slavoniji). Japodska su nalazi\xc5\xa1ta u Lici Kompolje, Prozor, Smiljan, \xc5\xa0iroka Kula, Vrebac. Nalazi iz srednje Dalmacije, iz Kor\xc4\x8dule, Solina, Bra\xc4\x8da (Vi\xc4\x8dja Luka), Zadra, potvr\xc4\x91uju trgova\xc4\x8dke odnose s gr\xc4\x8dkim i italskim sredi\xc5\xa1tima. Nalazi helenisti\xc4\x8dke kulture posebice su utvr\xc4\x91eni u gr\xc4\x8dkim kolonijama kao \xc5\xa1to su Issa (Vis), Pharos (Stari Grad na Hvaru), Tragurion (Trogir), Epetion (Stobre\xc4\x8d), ali i drugdje na jadranskoj obali i priobalju, u mjestima kao \xc5\xa1to su Gradina u  Dragi\xc5\xa1i\xc4\x87u, Podgra\xc4\x91e (Asseria), Velika Mrdakovica. Mla\xc4\x91e\xc5\xbeeljeznodobnoj kulturi sjeverne Hrvatske daju obilje\xc5\xbeja keltska nalazi\xc5\xa1ta Batina, Privlaka, Orolik, Osijek, Paljevine kraj Donje Bebrine na Savi, zatim Delovi kraj Koprivnice, \xc4\x90ur\xc4\x91evac, Kri\xc5\xbeovljan kraj Vara\xc5\xbedina i Zvonimirovo kraj Virovitice, odakle ide prema Savi (Paljevine) crta razgrani\xc4\x8denja izme\xc4\x91u Tauriska i Skordiska.\n_START_SECTION_\nIliri, Kelti i Grci\n_START_PARAGRAPH_\nIliri (gr\xc4\x8dki \xe1\xbc\xb8\xce\xbb\xce\xbb\xcf\x85\xcf\x81\xc4\xb1\xce\xbf\xce\xaf, Illyrio\xc3\xad, latinski Illyrii) su skupina me\xc4\x91usobno srodnih naroda koja je od kraja bron\xc4\x8danoga doba i u anti\xc4\x8dko doba nastavala uglavnom zapadna podru\xc4\x8dja Balkanskoga poluotoka. Na isto\xc4\x8dnoj jadranskoj obali spominje ih ve\xc4\x87 gr\xc4\x8dki logograf Hekatej iz Mileta (oko 500. pr. Kr.). Stolje\xc4\x87e i pol poslije Pseudo-Skilaks navodi imena nekih ilirskih naroda i lokalizira njihova naselja na obalnome pojasu pribli\xc5\xbeno od rijeke Krke do Vlore (Vlor\xc3\xab) u Albaniji. \xc4\x8cini se da su se prvotno samo pripadnici jedne etni\xc4\x8dke skupine, naseljene negdje na granici Epira, zvali Iliri. To su mo\xc5\xbeda Plinijevi \xc2\xbbIliri u u\xc5\xbeem smislu\xc2\xab. Poslije se naziv pro\xc5\xa1irio na narode sjeverozapadnoga dijela isto\xc4\x8dne jadranske obale (na Histre i Liburne) i na narode u unutra\xc5\xa1njosti sve do Drave i Dunava. U znanosti jo\xc5\xa1 nije rije\xc5\xa1eno pitanje geneze i podrijetla Ilira. Ranije hipoteze o njihovu podrijetlu i dolasku iz srednje Europe, s podru\xc4\x8dja unjeti\xc4\x8dke i lu\xc5\xbei\xc4\x8dke kulture, danas su uglavnom napu\xc5\xa1tene. Po jednoj hipotezi Iliri bi na Balkanskom poluotoku bili autohtoni stanovnici jer pokazuju stanovit kontinuitet s nekim prethodnim kulturama. Mitologija ih je dovodila u vezu s Ilirijem, sinom Kadma i Harmonije. Iliri su prodrli sve do Epira, odakle su se (mo\xc5\xbeda oko 1000. pr. Kr.) prebacili u Italiju i zaposjeli njezinu jugoisto\xc4\x8dnu obalu (Japigi, Daunijci, Kalabri, Mesap/ijc/i i dr.). Iz Epira su se pro\xc5\xa1irili i u sredi\xc5\xa1nju Gr\xc4\x8dku, pa i na Peloponez, a sjeverno od Epira naselili su dijelove dana\xc5\xa1nje Makedonije i Srbije; mo\xc5\xbeda su sudjelovali i pri osvaja\xc4\x8dkim pohodima Tra\xc4\x8dana u Maloj Aziji. Anti\xc4\x8dki pisci (Herodijan, Livije, Plinije, Strabon, Teopomp i dr.) donose i poneku vijest o fizi\xc4\x8dkoj konstituciji i o \xc5\xbeivotu Ilira: tvrde za njih da su bili visoka rasta, jaki, dobri ratnici, odani pi\xc4\x87u, da nisu mnogo pazili na \xc4\x8disto\xc4\x87u, da su svake osme godine ponovno dijelili zemlji\xc5\xa1ne posjede. \xc5\xbdivjeli su u patrijarhatskim zajednicama, politi\xc4\x8dki razjedinjeni, u me\xc4\x91usobnim borbama i u neprijateljstvu s gr\xc4\x8dkim kolonistima i s Makedoncima, a poslije i s Rimljanima. \xc5\xbdivjeli su djelomi\xc4\x8dno u utvr\xc4\x91enim gradinama, a bavili su se poljodjelstvom, lovom i (u primorju) gusarenjem. Nakon upada Kelta na Balkanski poluotok neka su se ilirske etni\xc4\x8dke skupine pomije\xc5\xa1ale s njima: o Japodima Strabon izri\xc4\x8dito ka\xc5\xbee da je ilirski narod pomije\xc5\xa1an s Keltima. Tako su neki narodi, koje anti\xc4\x8dki autori navode kao ilirske, zapravo ve\xc4\x87 ilirsko-keltska mje\xc5\xa1avina. Na isto\xc4\x8dnoj obali Jadrana najistaknutiji su ilirski narodi bili Histri u Istri, a dalje prema jugoistoku Liburni, Delmati, Daorsi, Ardijejci i Plereji. U unutra\xc5\xa1njosti zemlje: Japodi u zale\xc4\x91u Hrvatskoga primorja; Jasi, Kolapijani, Varcijani i Breuci u me\xc4\x91urje\xc4\x8dju Sava\xe2\x80\x93Drava\xe2\x80\x93Dunav._NEWLINE_Kelti (lat. Celtae i Galli) su skupina indoeuropskih narod\xc3\xa2, naseljenih potkraj II. i u po\xc4\x8d. I. tisu\xc4\x87lje\xc4\x87a pr. Kr. na prostranu podru\xc4\x8dju sjeverno od Marne; odatle je po\xc4\x8delo njihovo \xc5\xa1irenje na jug, po Galiji (Gali) i Pirenejskome poluotoku (Keltiberi). Za velike seobe u V. st. pr. Kr. pre\xc5\xa1li su u Britaniju, pro\xc5\xa1irili se po zapadnoj i srednjoj Njema\xc4\x8dkoj, osvojili gornju Italiju (Gallia Cisalpina) i 387. pr. Kr. prodrli do Rima. Daljnji valovi Kelta prelili su se po ju\xc5\xbenoj Njema\xc4\x8dkoj i \xc4\x8ce\xc5\xa1koj (Boji) te po Panoniji. Odatle su 280. pr. Kr. krenuli u Traciju i Makedoniju, idu\xc4\x87e su godine stigli do Delfa, a 278. pr. Kr. pre\xc5\xa1li preko Helesponta u Malu Aziju, gdje su se trajno naselili (Galati ili Gala\xc4\x87ani). Rezultat je tih velikih seoba bio to da je na golemu podru\xc4\x8dju od Atlantskoga oceana do Crnoga mora nastao jedinstven kulturni krug, u kojem je prevladavala latenska kultura, kojoj su nositelji bili Kelti i plemena \xc5\xa1to su potpala pod njihovu vlast. U zemljama u kojima su se naselili Kelti su se etni\xc4\x8dki izmije\xc5\xa1ali sa starosjediocima, osobito s Venetima i Ilirima. Kelti su imali dobro utvr\xc4\x91ene gradove (lat. oppida), razvijen lon\xc4\x8darski, tkala\xc4\x8dki i kova\xc4\x8dki obrt; umjetni\xc4\x8dki obrt bio je na velikoj visini. Srednju Europu Kelti su upoznali s upotrebom lon\xc4\x8darskoga kola i \xc5\xbervnja. Za keltski dru\xc5\xa1tveni poredak zna\xc4\x8dajan je istaknuti polo\xc5\xbeaj plemi\xc4\x87a i sve\xc4\x87enika. U pohodima 58. do 51. pr. Kr. Cezar je osvojio Galiju i u spisu Komentari o galskom ratu donio mnogo va\xc5\xbenih kulturnopovijesnih podataka o Keltima. U I. st. uglavnom su sva podru\xc4\x8dja koja su neko\xc4\x87 nastanjivali Kelti osvojili Rimljani i Germani. Skordisci (gr\xc4\x8d. \xce\xa3\xcf\xb0o\xcf\x81\xce\xb4\xce\xaf\xcf\x83\xcf\xb0o\xce\xb9, Skord\xc3\xadskoi, lat. Scordisci) su keltsko pleme naseljeno u anti\xc4\x8dko doba na obalama Morave. God. 292. pr. Kr. pokorili su ilirske Autarijate, a nakon te\xc5\xa1koga poraza protiv Grka 279. pr. Kr. povukli su se na podru\xc4\x8dje rijeka Save, Drave i Dunava. Rimljani su protiv njih po\xc4\x8deli ratovati sred. II. st. pr. Kr. Panonske Skordiske pokorio je Tiberije potkraj I. st. pr. Kr._NEWLINE_Gr\xc4\x8dka kolonizacija na Jadranu je naziv za naseljavanje anti\xc4\x8dkih Grka na jadranskim otocima i isto\xc4\x8dnoj obali. Gr\xc4\x8dki su pomorci i trgovci zalazili duboko u Jadransko more najkasnije od VII. st. pr. Kr., o \xc4\x8demu govore mnogobrojni nalazi posu\xc4\x91a i drugih predmeta otkrivenih na mnogim lokalitetima diljem Jadrana, no tek od VI. st. pr. Kr. imali su svoja trgova\xc4\x8dka upori\xc5\xa1ta u sjevernoj Italiji (Adria, Spina), na u\xc5\xa1\xc4\x87u rijeke Pad. Pretpostavlja se da su trgova\xc4\x8dki emporij imali i na rijeci Neretvi. Neki anti\xc4\x8dki pisci spominju i koloniju Kni\xc4\x91ana na otoku Kor\xc4\x8duli iz VI. st. pr. Kr., no za to nema arheolo\xc5\xa1ke potvrde. Najstariju i najve\xc4\x87u gr\xc4\x8dku koloniju Issu osnovao je izme\xc4\x91u 397. i 390. pr. Kr. na otoku Visu siraku\xc5\xa1ki tiranin Dionizije Stariji radi \xc5\xa1irenja svojega politi\xc4\x8dkog utjecaja na Jadran. Na njegov poticaj Grci s egejskog otoka Para (Paros) osnovali su 385. do 384. pr. Kr. koloniju Pharos na mjestu dana\xc5\xa1njega Staroga Grada na otoku Hvaru. Gr\xc4\x8dki do\xc5\xa1ljaci nai\xc5\xa1li su na otpor doma\xc4\x87eg ilirskog stanovni\xc5\xa1tva, koje je pozvalo u pomo\xc4\x87 svoje sunarodnjake s kopna. Prema anti\xc4\x8dkim piscima, malim brodicama pohrlilo je u borbu protiv kolonista 10 000 Ilira. Farani su na to pozvali u pomo\xc4\x87 Isejce, kojih su goleme trijere lako pobijedile ilirsku flotilu. Navodno su Iliri u toj bitci imali 5000 mrtvih i 2000 zarobljenih boraca. Bila je to prva zabilje\xc5\xbeena bitka izme\xc4\x91u Ilira i gr\xc4\x8dkih kolonista na Jadranu. Nakon smrti Dionizija Starijeg Issa se politi\xc4\x8dki osamostalila i brzo postala jaka gospodarska i vojna sila. Osnovala je nekoliko svojih kolonija na srednjem Jadranu \xe2\x80\x93 u IV. st. pr. Kr. na otoku Kor\xc4\x8duli u dana\xc5\xa1njoj Lumbardi, u III. st. dvije kolonije na kopnu, Tragurij (Trago\xc3\xbarion, Trogir) i Epetij (Ep\xc3\xa9tion, Stobre\xc4\x8d), a u II. st. pr. Kr. utemeljila je uz ve\xc4\x87 postoje\xc4\x87e ilirsko naselje trgova\xc4\x8dki emporij Salonu (Salonai, Solin). Pretpostavlja se da su u srednjem Jadranu postojala i druga gr\xc4\x8dka naselja (Herakleja i dr.). Osim bogatog arheolo\xc5\xa1kog materijala (vaze, novac, grobovi, gradske zidine itd.) gr\xc4\x8dki su kolonisti ostavili, na gr\xc4\x8dkom jeziku i pismu, i pisane natpise na kamenim plo\xc4\x8dama \xe2\x80\x93 najstarije pisane spomenike na tlu dana\xc5\xa1nje Hrvatske.\n_START_SECTION_\nRimski ratovi u Iliriku\n_START_PARAGRAPH_\nHistri, narod koji je u prapovijesno i anti\xc4\x8dko doba obitavao na istarskom poluotoku do rijeke Ra\xc5\xa1e na istoku, gdje je grani\xc4\x8dio s Liburnima. Premda ih neki anti\xc4\x8dki pisci (Apijan, Marcijan i dr.) svrstavaju u ilirsku etni\xc4\x8dku skupinu, moderna znanost dvoji o njihovu ilirstvu. U predrimsko doba \xc5\xbeivjeli su u utvr\xc4\x91enim gradinskim naseljima (potvr\xc4\x91eno ih je oko 350), kojih su ostatci i danas vidljivi, a neki i arheolo\xc5\xa1ki istra\xc5\xbeeni (Nezakcij, Ka\xc5\xa1tel kod Buja, Picugi i dr.). U VI\xe2\x80\x93V. st. pr. Kr. dolazili su u doticaj kako s Venetima na zapadu tako i sa stanovnicima isto\xc4\x8dnoalpskoga podru\xc4\x8dja, a u njihovim bogatijim grobovima razmjerno su \xc4\x8desti nalazi oslikanih kerami\xc4\x8dkih posuda s italskih obala (Apulija, Daunija), pa \xc4\x8dak i iz Gr\xc4\x8dke. Iskapanja u Nezakciju otkrila su niz monumentalnih kamenih kipova (bo\xc5\xbeica plodnosti, figure nagih mladi\xc4\x87a), nastalih pod utjecajem gr\xc4\x8dke arhajske umjetnosti oko VI. st. pr. Kr., koji se tuma\xc4\x8de kao dijelovi hrama posve\xc4\x87eni kultu pokojnika ili dijelovi nadgrobnih spomenika s prikazima heroiziranih pokojnika. Bili su poznati kao sto\xc4\x8dari i vinogradari, ali i kao opasni gusari. Liburni (gr\xc4\x8d. \xce\x9b\xc4\xb1\xce\xb2\xce\xbf\xcf\x85\xcf\x81\xce\xbd\xce\xbf\xce\xaf, Liburno\xc3\xad, lat. Liburni) su narod koji je nastavao teritorij od Krke (Titius) u Dalmaciji do Ra\xc5\xa1e (Arsia) u Istri te susjedne otoke. Zapadno od njih bili su Histri u Istri, a u Dalmaciji ju\xc5\xbeno od Krke Delmati, dok su u unutra\xc5\xa1njosti njihovi susjedi bili Japodi. Novija istra\xc5\xbeivanja odbacuju njihovu pripadnost ilirskom etni\xc4\x8dkom kompleksu. Provala Kelta na Balkanski poluotok (oko prve \xc4\x8detvrtine IV. st. pr. Kr.) uzrokovala je mnoga pomicanja me\xc4\x91u tamo\xc5\xa1njim narodima, pa i me\xc4\x91u Liburnima._NEWLINE_Japodi (gr\xc4\x8d. \xe1\xbc\xb8\xce\xac\xcf\x80\xce\xbf\xce\xb4\xce\xb5\xcf\x82, I\xc3\xa1podes, \xe1\xbc\xb8\xce\xac\xcf\x80\xcf\x85\xce\xb4\xce\xb5\xcf\x82, I\xc3\xa1pydes, lat. Japodes) su narod koje je u doba rimske vladavine nastavao podru\xc4\x8dje Like, Ogulinsko-pla\xc5\xa1\xc4\x8danske udoline i Pounja. Nakon provale Kelta u te krajeve na po\xc4\x8d. IV. st. pr. Kr. potpali su pod njihov utjecaj (Strabon i Dionizije Halikarna\xc5\xa1anin nazivaju ih ilirsko-keltskim narodom); unato\xc4\x8d tomu njihova pripadnost ilirskom ili keltskom etni\xc4\x8dkom kompleksu nije potvr\xc4\x91ena. Japodi su bili organizirani u teritorijalnim zajednicama koje su se grupirale oko utvr\xc4\x91enih naselja: Monetini (Monetium \xe2\x80\x93 Brinje), Avendeati (Avendo \xe2\x80\x93 Crkvina kraj Brloga), Arupini (Arupium \xe2\x80\x93 Prozor kraj Oto\xc4\x8dca) i dr. Delmati ili Dalmati su narod koji je u atni\xc4\x8dko doba nastavao podru\xc4\x8dje srednje Dalmacije; njihovo glavno sredi\xc5\xa1te Delminij (Delminium) nalazilo se na Duvanjskome polju. Bili su sto\xc4\x8dari i ratari (svake osme godine ponovno su dijelili zemlju), konzervativni u obi\xc4\x8dajima i vjerovanjima. U po\xc4\x8detku ovisni o Ardijejcima, odmetnuli su se od njih nakon smrti njihova kralja Pleurata (prva polovica II. st. pr. Kr.) i postali neovisni. Otada su stalno napadali svoje susjede, od kojih su se Daorsi i Isejci obratili za pomo\xc4\x87 Rimljanima._NEWLINE_Iliri su samo jednom uspjeli stvoriti ve\xc4\x87u dr\xc5\xbeavu: u III. st. pr. Kr. okupili su Ardijejci pod svojom vla\xc5\xa1\xc4\x87u neka ilirske narode i organizirali dr\xc5\xbeavu (kralj Agron), koje se teritorij protezao od rijeke Krke sve do dana\xc5\xa1nje Albanije. Ardijejci su ilirski narod koje je u IV. st. pr. Kr. \xc5\xbeivjelo u krajevima uz desnu obalu Neretve. Povla\xc4\x8de\xc4\x87i se pred Keltima poslije 300. pr. Kr. zaposjeli su obalni pojas od dana\xc5\xa1njega Makarskog primorja do Pelje\xc5\xa1ca. Oko pol. III. st. pr. Kr. pod njihovim vodstvom organiziran je veliki savez ilirskih naroda, koji je obuhva\xc4\x87ao teritorij od Cetine do Voju\xc5\xa1e u Albaniji; sredi\xc5\xa1te toga saveza nalazilo se u podru\xc4\x8dju Skadarskog jezera, a najistaknutiji vladari saveza bili su Agron i Teuta. Kada su gusarskim pothvatima ugrozili trgovinu na Jadranu, sukobili su se s Rimljanima (229. pr. Kr.). U ratu su bili pobije\xc4\x91eni, a njihova dr\xc5\xbeava, pod kraljicom Teutom, bila je su\xc5\xbeena na uski pojas pribli\xc5\xbeno od Dubrovnika do grada Lezhe (Lezh\xc3\xab) na Drimu jer su neki narodi postali saveznici Rima. Ilirik (latinski Illyricum) je anti\xc4\x8dki naziv za podru\xc4\x8dja na Balkanskome poluotoku nastanjena Ilirima. Nakon rata s Ilirima 229. pr. Kr. ustrojen je rimski protektorat Ilirik nad gr\xc4\x8dkim kolonijama na isto\xc4\x8dnoj obali Jadrana i nad njihovim zale\xc4\x91em. _NEWLINE_U III. st. pr. Kr. Istra se na\xc5\xa1la na putu rimskog \xc5\xa1irenja prema istoku. God. 221. pr. Kr. do\xc5\xa1lo je do I. rimsko-histarskoga rata, kojemu su izravan povod bili histarski gusarski napadaji na moru, no oni su se nastavili i poslije. Rimski je Senat sjeverozapadno od Istre odlu\xc4\x8dio osnovati Akvileju, strate\xc5\xa1ko upori\xc5\xa1te za obranu i budu\xc4\x87a osvajanja, \xc4\x8demu su se Histri odupirali u II. ratu (183. do 181. pr. Kr.), ali je kolonija ipak osnovana. U III. ratu Histri su 178. pr. Kr. pora\xc5\xbeeni na sjeveru Istre pa su se s kraljem Epulonom utvrdili nedaleko Pule, u Nezakciju. Odlu\xc4\x8duju\xc4\x87u borbu vodili su 177. pr. Kr. s rimskim legijama u Nezakciju, koji je \xc5\xa1to je bio kraj slobode Histra. Vidjev\xc5\xa1i da se ne\xc4\x87e mo\xc4\x87i obraniti, ubili su svoje \xc5\xbeene i djecu i bacili ih niza zidine, a njihov se kralj Epulon ubio ma\xc4\x8dem. Iz votivnih natpisa iz rimskoga doba poznata su imena njihovih bo\xc5\xbeanstava (Eia, Iria, Boria, Trita i dr.), a niz nadgrobnih natpisa donosi njihova osobna i rodovska imena. Gencije je posljednji vladar saveza ilirskih naroda; vladao od 180. do 167. pr. Kr. Kao saveznik makedonskoga kralja Perzeja bio je zarobljen kod Skadra u ratu protiv Rimljana. Poslije \xc5\xbeivio u zato\xc4\x8deni\xc5\xa1tvu u Italiji. U vojnom pohodu protiv ilirskoga kralja Gencija (167. pr. Kr.) Rim je kao pobjednik zavladao i njegovom dr\xc5\xbeavom. Podru\xc4\x8dje kojim je vladao Rimljani su razdijelili na nekoliko dijelova; Ardijejcima je preostalo uglavnom samo podru\xc4\x8dje Makarskog primorja._NEWLINE_U novim ratovima (156. pr. Kr. protiv Delmata, 135. pr. Kr. protiv Ardijejaca i Plereja, 129. pr. Kr. protiv Histra i Japoda, od 78. do 76. pr. Kr. protiv Delmata, i dr.) Rimljani su osvojili sve vi\xc5\xa1e podru\xc4\x8dja naseljenih Ilirima. U borbama s Rimljanima, Delmati su bili razli\xc4\x8dite sre\xc4\x87e: 156. pr. Kr. potukli su rimsku vojsku, 155. pr. Kr., nakon osvojenja Delminija, morali su s Rimom sklopiti mir. Nakon ponovnog poraza \xc5\xa1to su ga Ardijejcima nanijeli Rimljani 135. pr. Kr., Ardijejci su preseljeni u unutra\xc5\xa1njost. Rimljani su s Liburnima te ostalim Ilirima, dolazili ve\xc4\x87 rano u sukobe, i to osobito zbog gusarenja. Do posljednjeg, IV. rimsko-histarskoga rata do\xc5\xa1lo je 129. pr. Kr. pri rimskom pohodu na Japode. U II. st. pr. Kr. Japodi su iz svojih sjedi\xc5\xa1ta \xc4\x8desto upadali na podru\xc4\x8dje sjeverne Italije. Zbog toga su ih Rimljani u vi\xc5\xa1e navrata poku\xc5\xa1avali pokoriti; nakon vojne intervencije 129. pr. Kr., konzul Gaj Sempronije Tuditan slavio je u Rimu trijumf. Rimljani su spomenute godine svladali Histre i Liburne, tako da je 119. pr. Kr. rimska vojska nesmetano prolazila kroz njihova podru\xc4\x8dja i morem i kopnom, ratuju\xc4\x87i protiv drugih ilirskih naroda._NEWLINE_God. 78. pr. Kr. Delmati su digli protiv Rima ustanak i zauzeli Salonu. Kada je Ilirik 59. pr. Kr. u\xc5\xa1ao u prokonzularno podru\xc4\x8dje Julija Cezara, Liburni su za ustanka Japoda i Delmata protiv rimske vlasti (52. pr. Kr.) ostali vjerni Rimljanima i namaknuli im pomo\xc4\x87ne \xc4\x8dete protiv ilirskih pobunjenika. Otkako su 50. pr. Kr. pokorili Liburne, Rimljani su zavladali cijelim istarskim poluotokom. Histrima je oduzet dio zemlji\xc5\xa1ta, nisu se smjeli baviti trgovinom, nisu smjeli nositi oru\xc5\xbeje ni imati ratne la\xc4\x91e, ali je dio njih u unutra\xc5\xa1njosti poluotoka dugo zadr\xc5\xbeao znakove svoje posebnosti. God. 48. pr. Kr. Delmati su pobijedili Cezarovu vojsku, no kao namjesnik Ilirika Cezar je ipak sti\xc5\xa1ao ilirski ustanak 46. pr. Kr. Rimljani su oko 42. pr. Kr. granicu pomaknuli na Ri\xc5\xbeanu. Po\xc5\xa1to je pobjedni\xc4\x8dki zavr\xc5\xa1io gra\xc4\x91anski rat i ugu\xc5\xa1io republikanski pokret, Cezarov nasljednik Oktavijan 35. pr. Kr. poveo je akciju kako bi kona\xc4\x8dno pokorio buntovne Ilire, pa je u toj akciji razoru\xc5\xbeao i Liburne, zaplijeniv\xc5\xa1i im njihove ratne brodove. Japode je kona\xc4\x8dno pokorio Oktavijan u ratu od 35. do 33. pr. Kr., osvojiv\xc5\xa1i njihovo posljednje upori\xc5\xa1te Metulum (najvjerojatnije Vini\xc4\x8dica kod Josipdola), a potom krenuo na Sisciju (Sisak) te ju zauzeo. God. 33. pr. Kr., pritisnuti nadmo\xc4\x87nim rimskim snagama, Delmati su zatra\xc5\xbeili od Oktavijana mir. _NEWLINE_Ime Dalmacija (Dalmatia) javlja se od I. st. pr. Kr. kao naziv za podru\xc4\x8dje nastanjeno plemenom Delmata (Dalmata) i njemu srodnih ilirskih plemena, odnosno kao istozna\xc4\x8dnica za ime Ilirik, kojim su Rimljani ozna\xc4\x8davali taj kraj. Novim osvajanjima Ilirik se \xc5\xa1irio. U drugoj pol. I. st. pr. Kr. rimski je Ilirik obuhva\xc4\x87ao podru\xc4\x8dje od rijeke Ra\xc5\xa1e u Istri do rijeke Mati u Albaniji; on je od 27. pr. Kr. bio senatska pokrajina, kojoj je potom bio upravno pripojen i teritorij Panonije. Rimljani su oko 12. pr. Kr. granicu pomaknuli na Ra\xc5\xa1u kada je osnovana X. regija Italije, Venetia et Histria. Panonija je nakon Panonskoga rata od 12. do 9. pr. Kr. postala rimskom provincijom. God. 12. pr. Kr. Delmati su se ponovo pobunili, a kada su god. 6. ilirski Desidijati digli ustanak, Delmati su im se priklju\xc4\x8dili. _NEWLINE_Batonski rat (lat. Bellum Batonianum) je rat Rimljana protiv pobunjenih Ilira od 6. do 9. god. Ustanak su u Dalmaciji podignuli ilirski Desidijati na \xc4\x8delu s Batonom; oni su prodrli do Salone i zatim na jug sve do Apolonije. Nakon poraza \xc5\xa1to im ga je nanio Mesalin, koji je po Tiberijevu nalogu do\xc5\xa1ao iz Galije kako bi ugu\xc5\xa1io ustanak, dalmatinski ustanici udru\xc5\xbeili su se s panonskim Breucima, \xc4\x8diji se vo\xc4\x91a tako\xc4\x91er zvao Baton. Breuci su zaposjeli podru\xc4\x8dje izme\xc4\x91u Sirmija i Dunava, gdje su se neko vrijeme uspjeli odr\xc5\xbeati. Ustanak je ugu\xc5\xa1en 8. god. po\xc5\xa1to su vo\xc4\x91u Breuka Batona, zbog izdaje, smaknuli sami Iliri. Ustanak u Dalmaciji ugu\xc5\xa1io je Tiberije 9. god. nakon opsade Andetrija (Mu\xc4\x87a) i zarobljavanja Batona, vo\xc4\x91e Desidijata. Bio je to kraj borbi Ilira protiv Rimljana, koja je trajala dva i pol stolje\xc4\x87a. Po\xc5\xa1to je skr\xc5\xa1en ustanak ilirskih naroda 6\xe2\x80\x939. godine, Ilirik je podijeljen na pokrajine Pannonia superior i Provincia Illyricum (poslije Dalmatia). Po Delmatima su Rimljani prozvali Dalmacijom svoju dotada\xc5\xa1nju provinciju Ilirik.\n_START_SECTION_\nRimljani i Ilirorimljani\n_START_PARAGRAPH_\nOd 9. god. po\xc4\x8dinje romanizacija Ilira, koja je, me\xc4\x91utim, aktivnije zahvatila samo okolicu upravnih sredi\xc5\xa1ta, garnizona, vojnih upori\xc5\xa1ta i postaja na cestama.  Otada Iliri ulaze u rimsku vojsku, stje\xc4\x8du razli\xc4\x8dite polo\xc5\xbeaje u upravi, a neki od njih postaju i carevi (Aurelijan, Prob, Dioklecijan i dr.). Dolazak Rimljana u ilirske krajeve izazvao je velike promjene u sveukupnom \xc5\xbeivotu, pa tako i u umjetnosti. Rimski likovni izraz prihvatilo je uglavnom gradsko stanovni\xc5\xa1tvo, dok su starosjedioci nastavili razvijati svoju umjetnost, koja je procvala u doba kasnoga Carstva._NEWLINE_U drugoj polovici II. st. (vjerojatno za rata s Markomanima) granica X. regije Italije, Venecije i Istre je bila pomaknuta do Rje\xc4\x8dine. Rimska vladavina donijela je ve\xc4\x87e promjene, osnovane su naseobine (Pola, Tergeste, Parentium) iz kojih se romanizacija \xc5\xa1irila prema unutra\xc5\xa1njosti. Drevni stanovnici Istre nisu u ve\xc4\x87oj mjeri sudjelovali u Ilirskom ustanku (6\xe2\x80\x939), ali se pacifikacijom Ilira dodatno u\xc4\x8dvrstila rimska vlast u Istri. Razdoblje mira pogodovalo je gospodarskom razvoju: proizvodnja maslinova ulja i vina, uzgoj p\xc5\xa1enice, proizvodnja amfora i tkanina, kamenolomi. Glavnina prometa odvijala se Flavijskom cestom (via Flavia) od Trsta do Pule te morem du\xc5\xbe zapadne obale poluotoka. Zamah je do\xc5\xbeivjelo graditeljstvo, \xc5\xa1to je osobito vidljivo u Puli (amfiteatar, slavoluk Sergijevaca, Augustov hram i dr.)._NEWLINE_Panonija (gr\xc4\x8dki \xce\xa0\xce\xb1\xce\xbd\xce\xbd\xce\xbf\xce\xbd\xce\xaf\xce\xb1, Pannon\xce\xafa, latinski Pannonia) je anti\xc4\x8dki naziv za podru\xc4\x8dje kojemu je na sjeveru i istoku, od Be\xc4\x8dke \xc5\xa1ume do u\xc5\xa1\xc4\x87a Save u Dunav, bila granica desna obala Dunava; na jugu je granica bila ne\xc5\xa1to ju\xc5\xbenije od Save i Kupe, a na zapadu je Panonija grani\xc4\x8dila s Norikom. Panoniju su nastanjivali Panonci, pomije\xc5\xa1ani mjestimi\xc4\x8dno s keltskim plemenima (Skordisci, Boji, Latobici i dr.). Na po\xc4\x8d. II. st. upravno je bila podijeljena na Gornju Panoniju (Pannonia Superior) na zapadu i na Donju Panoniju (Pannonia Inferior) na istoku._NEWLINE_Granica rimske pokrajine Dalmacije tekla je od u\xc5\xa1\xc4\x87a Ra\xc5\xa1e u Istri na Snje\xc5\xbenik, odatle, crtom pribli\xc5\xbeno usporednom sa Savom, preko utoka Sane u Unu do izvori\xc5\xa1ta rijeka Kolubare i Ljiga u dana\xc5\xa1njoj Srbiji; odatle se spu\xc5\xa1tala Ibrom na \xc5\xa0ar-planinu, a potom skretala prema zapadu na rijeku Mati (Albanija) i zatim dopirala do mora, a pripadalo joj je i isto\xc4\x8dnojadransko oto\xc4\x8dje od Kvarnera do Boke. Priobalno podru\xc4\x8dje nastavala su mnogobrojna ilirsko-keltska plemena (Liburni, Delmati, Ardijejci i Plereji), a unutra\xc5\xa1njost Japodi, Mezeji, Desidijati, Dokleati i dr. Kao va\xc5\xbena upori\xc5\xa1ta rimske uprave razvile su se kolonije Iadera (Zadar), Narona (Vid kraj Metkovi\xc4\x87a), Aequum (\xc4\x8citluk kraj Sinja), Epidaurum (Cavtat), municipij Scardona (Skradin) te stari gr\xc4\x8dki gradovi s postignutim rimskim municipalnim statusom Issa (Vis), Pharus (Stari Grad na Hvaru) i dr. Glavni grad provincije bila je Salona (Solin), gdje je isprva bilo sjedi\xc5\xa1te carskoga namjesnika, a poslije vojnog zapovjednika i civilnoga guvernera. Zbog potreba uprave, vojske i trgovine, provincija Dalmacija bila je dobro povezana s Italijom, a dobre su veze uspostavljane i izme\xc4\x91u pojedinih gradskih sredi\xc5\xa1ta (cestovne komunikacije i plovni rije\xc4\x8dni putovi)._NEWLINE_Nastavljaju\xc4\x87i razdoblje razvoja, koje je bilo prekinuto Cezarovom smr\xc4\x87u, Oktavijanov (Augustov) principat, od 31. pr. Kr. do 14., zna\xc4\x8dio je novo razdoblje u povijesti Rimskoga Carstva. Izvan Italije Augustova se vlast temeljila na vojnoj sili i na njemu podre\xc4\x91enim provincijama, a u Rimu u prvom redu na njegovoj tribunskoj vlasti. Za Augustove vladavine bili su postavljeni temelji uprave Rimskoga Carstva, koje je jedno stolje\xc4\x87e nakon njegove smrti, za vrijeme cara Trajana (98.\xe2\x80\x93117.), dosegnulo najve\xc4\x87i opseg, stjecanjem i osvajanjem novih provincija \xe2\x80\x93 od Mezije (29. pr. Kr.), Recije i Norika (15. pr. Kr.) preko Palestine, Panonije (9.), Britanije (43.), Tracije (46.), Ponta i Germanije (gornje i donje) do Arabije, Dacije (107.) i Mezopotamije (115.). _NEWLINE_Ve\xc4\x87 je za Marka Aurelija (161.\xe2\x80\x93180.) po\xc4\x8delo raspadanje toga golemoga carstva, u ratovima protiv Parta na istoku i Markomana na sjeveru. U dr\xc5\xbeavi koju su na njezinim granicama sve ja\xc4\x8de ugro\xc5\xbeavali\xc2\xa0\xc2\xbbbarbari\xc2\xab, vlast je prelazila u ruke legija. Legije i pretorijanci izvikivali su svoje vojskovo\xc4\x91e za careve, koji naj\xc4\x8de\xc5\xa1\xc4\x87e vi\xc5\xa1e i nisu bili Rimljani. To je razdoblje vladavine vojnih careva, od Pertinaksa do Kara (192.\xe2\x80\x93283.). Dok su se oni borili za vlast, namjesnici u provincijama vladali su gotovo potpuno samostalno, a Rim je gubio ekonomsko i politi\xc4\x8dko vodstvo u Carstvu. Karakalina Constitutio Antoniniana (212.) izbrisala je i posljednju razliku izme\xc4\x91u Italije i ostalih podru\xc4\x8dja Rimskoga Carstva: svi slobodni gra\xc4\x91ani stekli su rimsko gra\xc4\x91ansko pravo. Gotovo cijelo III. st. bilo je ispunjeno unutra\xc5\xa1njim borbama za vlast, a dr\xc5\xbeavne su granice istodobno bile pod stalnim pritiskom Germana na sjeveru i zapadu te Parta i Perzijanaca (Sasanidi, od 226.) na istoku. Istodobno je po\xc4\x8dela borba izme\xc4\x91u dr\xc5\xbeavne vlasti i kr\xc5\xa1\xc4\x87anstva (novi progoni kr\xc5\xa1\xc4\x87ana za cara Decija, 249\xe2\x80\x93251), a posvuda u dr\xc5\xbeavi izbijali su nemiri me\xc4\x91u kolonima, koji su zbog ekonomske krize bili u te\xc5\xa1kim dugovima. Osobito su jaki nemiri bili u Galiji, gdje je protiv bagauda (galskih pobunjenih seljaka) Rim morao voditi prave ratove._NEWLINE_U tom potpunom rasulu nekim vladarima ilirskoga podrijetla (Klaudije II., Aurelijan, Prob) uspjelo je stvoriti podlogu za obnovu Carstva. Aurelijan (270.\xe2\x80\x93275.) je nastojao uspostaviti jedinstvo dr\xc5\xbeave na temelju jedinstvene dr\xc5\xbeavne religije sa sredi\xc5\xa1njim kultom sunca (Sol invictus). Car je dobio naslov restitutor orbis Romani i dominus et deus, \xc5\xa1to je zna\xc4\x8dilo da nestaje principat \xc5\xa1to ga je inaugurirao August, a uvodi se novi oblik vladavine, dominat, tj. apsolutna monarhija po uzoru na orijentalne monarhije. Prvi izraziti predstavnik dominata bio je car Dioklecijan (284.\xe2\x80\x93305.), koji je osigurao dr\xc5\xbeavne granice, slomio otpor pobunjenih robova i kolona, vlast Senata ograni\xc4\x8dio isklju\xc4\x8divo na grad Rim, preuredio vojsku i reorganizirao dr\xc5\xbeavnu upravu te podijelio cijelo carstvo na 4 prefekture. U toj \xc2\xbbtetrarhiji\xc2\xab, u kojoj je Dioklecijan i dalje ostao vrhovni gospodar i koja prema tomu nije zna\xc4\x8dila nikakvu stvarnu diobu Carstva, njegov suvladar bio je Maksimijan. On je dobio na upravu Italiju i Afriku (rezidencija Mediolanum \xe2\x80\x93 Milano), cezar Konstancije I. Hispaniju, Galiju i Britaniju (rezidencija Augusta Treverorum \xe2\x80\x93 Trier i Eboracum \xe2\x80\x93 York), a cezar Galerije Ilirik s Makedonijom i Gr\xc4\x8dkom (rezidencija Sirmium \xe2\x80\x93 Srijemska Mitrovica). Dioklecijan je zadr\xc5\xbeao za sebe cijeli Istok (rezidencija Nicomedia \xe2\x80\x93 danas Izmit)._NEWLINE_Dioklecijanovom je reformom 297. Ilirik postao jedna od \xc4\x8detiriju prefektura Rimskoga Carstva, koja je obuhva\xc4\x87ala gotovo cio Balkanski poluotok, a upravno je bila podijeljena na dijeceze Illyricum orientale i Illyricum occidentale. Nastavljena je upravna razdioba Dalmacije; odvajanjem podru\xc4\x8dja na jugu ustrojena je pokrajina Prevalitana (Praevalis) s glavnim gradom Scodrom (Skadar). Granica podjele i\xc5\xa1la je od Budve na u\xc5\xa1\xc4\x87e Lima u Drinu, a odatle na izvori\xc5\xa1te Kolubare. Jedan od triju administrativnih i sudbenih kotara na koje je bila podijeljena Dalmacija zvao se liburnijskim (conventus Liburnicus), a sjedi\xc5\xa1te mu je bilo u Scardoni (Skradin).  Dioklecijan je podijelio cijelu Panoniju na \xc4\x8detiri podru\xc4\x8dja. Gornju Panoniju podijelio je na Savsku Panoniju (Pannonia Savia ili Pannonia Ripariensis ili Pannonia Interamnensis) sa sjedi\xc5\xa1tem u Sisciji (Siscia, danas Sisak) i na Prvu Panoniju (Pannonia Prima ili Pannonia Superior) sa sjedi\xc5\xa1tem u Savariji (Savaria, danas Szombathely). Donju Panoniju podijelio je na Drugu Panoniju (Pannonia Secunda ili Pannonia Inferior ili Pannonia Sirmiensis) sa sredi\xc5\xa1tem u Sirmiju (Sirmium, danas Sremska Mitrovica) i na Panoniju Valeriju (Pannonia Valeria, po svojoj k\xc4\x87eri Valeriji) sa sjedi\xc5\xa1tem u Sopijani (Sopianae, danas Pe\xc4\x8duh)._NEWLINE_Ju\xc5\xbeni dio Hrvatske, zajedno sa svojim hercegova\xc4\x8dko-bosanskim zale\xc4\x91em, pripadao je rimskoj provinciji Dalmaciji, a sjeverni provinciji Panoniji. Dalmacija te dijelovi Istre, koji su u doba Augusta otrgnuti od Ilirika, bolje su istra\xc5\xbeeni i bogatiji spomenicima: Pore\xc4\x8d (Parentium) (centurijacija, ranokr\xc5\xa1\xc4\x87anski sklop biskupa Eufrazija), Pula (Pola) (bedemi s vratima i slavolukom, kapitolij s hramovima, stambene insule, dva kazali\xc5\xa1ta, amfiteatar, nekropola), Viza\xc4\x8de (Nesactium) (utvrde, forum s hramovima i bazilikom, ranokr\xc5\xa1\xc4\x87anska crkva), Veli Brijun (ladanjsko-gospodarske vile, terme, hramovi, kr\xc5\xa1\xc4\x87anska bazilika, bedemi), Krk (Curicum) (bedemi, terme, ranokr\xc5\xa1\xc4\x87anska bazilika), Omi\xc5\xa1alj na Krku (Fulfinum) (ranokr\xc5\xa1\xc4\x87anska bazilika), Osor (Apsorus) (bedemi s vratima, kasnoanti\xc4\x8dko groblje s crkvom), Starigrad pod Velebitom (Argyruntum) (rimska nekropola), otok Pag (ranokr\xc5\xa1\xc4\x87anske crkve), Nin (Aenona) (bedemi, insule, forum s kapitolijem, ranokr\xc5\xa1\xc4\x87anske crkve), Zadar (Iader) (bedemi s vratima, forum s kapitolijem, stambene insule, niz ranokr\xc5\xa1\xc4\x87anskih crkava, nekropole), Muline na Ugljanu (vila i memorijalni kr\xc5\xa1\xc4\x87anski sklop), Podgra\xc4\x91e kraj Benkovca (Asseria) (bedemi, slavoluk, forum, hramovi), Bribir (Varvaria) (bedemi s vratima, ku\xc4\x87e, nimfej), Danilo (Rider) (terme, vila, ranokr\xc5\xa1\xc4\x87anska crkva), Solin (Salona), metropola Dalmacije (bedemi s kulama i gradskim vratima, ulice, stambene insule, forum s kapitolijem, kazali\xc5\xa1te s hramom, amfiteatar, terme, vodovod, gradski i cemeterijalni kr\xc5\xa1\xc4\x87anski sklopovi), Split (Aspalathos) (carska pala\xc4\x8da, ranokr\xc5\xa1\xc4\x87anske crkve). Gr\xc4\x8dke naseobine na otocima Visu, Hvaru, Kor\xc4\x8duli, te na priobalju u Trogiru, Stobre\xc4\x8du, va\xc5\xbena su arheolo\xc5\xa1ka nalazi\xc5\xa1ta: Vis (Issa) (megalitski bedemi s akropolom, javne i privatne gra\xc4\x91evine, agora, grobna arhitektura \xe2\x80\x93 stele i naiskosi, kerami\xc4\x8dke pe\xc4\x87i, epigrafi\xc4\x8dki nalazi, skulptura, novci, keramika, posu\xc4\x91e, nakit), Stari Grad (Pharos) (megalitski bedemi s kulom, gra\xc4\x91evine, epigrafi\xc4\x8dki ulomci, novci, keramika), Lumbarda (cisterna, psefizma \xe2\x80\x93 zapis u kamenu o ure\xc4\x91enju zemlji\xc5\xa1nih odnosa me\xc4\x91u stanovnicima novoutemeljene kolonije, grobovi), Trogir (Tragurion) (ostatci bedema, arhitekture, kameni reljefni i epigrafi\xc4\x8dki nalazi, me\xc4\x91u kojima je i \xc4\x8duveni Kairos), Stobre\xc4\x8d (Epetion) (ostatci bedema i gradskih vrata), zatim \xc4\x8citluk (Aequum) (utvrde i forum), Vid kraj Metkovi\xc4\x87a (Narona) (bedemi s kulama, forum, vi\xc5\xa1e ranokr\xc5\xa1\xc4\x87anskih crkava), Cavtat (Epidauros) (vile, crkva), Pola\xc4\x8de na Mljetu (vila, niz crkava), Vinkovci (Cibalae) (bedemi, terme, bazilika, nekropole), Osijek (Mursa) (bedemi, stambene insule, nekropole), \xc5\xa0trbinci (Certissia) (kasnoanti\xc4\x8dka nekropola), Sisak (Siscia) (bedemi, terme, kanalizacija, nekropole), \xc5\xa0\xc4\x87itarjevo (Andautonia) (terme), Vara\xc5\xbedinske Toplice (Aquae Iasae) (gradski termalni sklop s forumom, kapitolijem i bazilikom, preina\xc4\x8denom u kr\xc5\xa1\xc4\x87ansku crkvu).\n_START_SECTION_\nRano kr\xc5\xa1\xc4\x87anstvo i kasna antika\n_START_PARAGRAPH_\nNakon Dioklecijanove abdikacije, iz borbe za prijestolje izi\xc5\xa1ao je kao pobjednik Konstantin I. Veliki (325\xe2\x80\x93337). On je prekinuo Dioklecijanove reforme, svoju rezidenciju premjestio u Bizantij (od tada Constantinopolis) i prekinuo progon kr\xc5\xa1\xc4\x87ana (Milanski edikt, 313.), koji je jo\xc5\xa1 za Dioklecijana bio u punom jeku. Nakon nekoliko godina kr\xc5\xa1\xc4\x87anstvo je ve\xc4\x87 bilo u prvom planu javnoga \xc5\xbeivota u Rimu, a formulacija da je car \xc2\xbbdominus et deus\xc2\xab\xc2\xa0dobila je od tada kr\xc5\xa1\xc4\x87anski biljeg. Politi\xc4\x8dka dogma da je car kao Kristov namjesnik jedini i vrhovni autoritet u crkvi i dr\xc5\xbeavi postala je temelj cezaropapisti\xc4\x8dke ideje Bizantskoga Carstva, koje je \xc5\xbeeljelo formalno i stvarno biti ba\xc5\xa1tinik Rimskoga Carstva. Konstantinovi nasljednici nisu uspjeli sa\xc4\x8duvati jedinstvo Carstva: germanska plemena prodirala su masovno na njegov teritorij, dok su istodobno borbe za prijestolje ru\xc5\xa1ile i posljednje tragove unutra\xc5\xa1nje povezanosti. Teodozije I. (379.\xe2\x80\x93395.) jo\xc5\xa1 je jednom, na kratko, ujedinio cijelo Carstvo. Za njegove vladavine kr\xc5\xa1\xc4\x87anstvo je postalo (391.) dr\xc5\xbeavnom religijom: bio je zabranjen svaki poganski kult, a posljednje Olimpijske igre odr\xc5\xbeale su se 393. Teodozijeva smrt zna\xc4\x8dila je ujedno i kona\xc4\x8dnu podjelu Carstva na Isto\xc4\x8dno Rimsko Carstvo (Bizant) i na Zapadno Rimsko Carstvo. Iako je Carstvo formalno i dalje bilo jedinstveno, nakon Teodozijeve smrti 395. nije vi\xc5\xa1e nikada (osim dijelom pod Justinijanom I.) bilo pod upravom jednoga vladara, ve\xc4\x87 je jedan vladao na Istoku, a drugi na Zapadu. _NEWLINE_Oslabljeno unutra\xc5\xa1njim nemirima, osobito u provincijama, Carstvo se nije moglo oduprijeti sve ja\xc4\x8demu pritisku germanskih plemena, u prvom redu Zapadnih Gota, koji su u kolonima i robovima na\xc5\xa1li dobre saveznike unutar Carstva. God. 410. Alarik I. osvojio je Rim i od tada je Ravenna postala rezidencija zapadnorimskih vladara. Time je stvoren uvjet za postupno ja\xc4\x8danje vlasti rimskih biskupa i stvaranje jezgre budu\xc4\x87e Papinske Dr\xc5\xbeave. Za careva Honorija i Valentinijana III. (425.\xe2\x80\x93455.) Rimsko Carstvo izgubilo je Hispaniju, Galiju, Britaniju i Afriku; na njegovu nekada\xc5\xa1njem teritoriju dr\xc5\xbeave su osnovali Zapadni Goti, Vandali i Burgundi. Zapadno Rimsko Carstvo bilo je odvi\xc5\xa1e slabo da bi moglo vlastitim snagama braniti dr\xc5\xbeavne granice i odr\xc5\xbeati red u zemlji te se sve vi\xc5\xa1e oslanjalo na \xc2\xbbbarbarsku\xc2\xab\xc2\xa0pla\xc4\x87eni\xc4\x8dku (dobrim dijelom germansku) vojsku. Tako su odsudnu politi\xc4\x8dku ulogu dobili vo\xc4\x91e tih pla\xc4\x87eni\xc4\x8dkih \xc4\x8deta. Njihov se utjecaj jo\xc5\xa1 vi\xc5\xa1e poja\xc4\x8dao otkako je Carstvo uz njihovu pomo\xc4\x87 odbilo napad Huna pod Atilom na Mauri\xc4\x8dkom polju (Campus Mauriacus, 451.). Na kraju je jedan od germanskih vojskovo\xc4\x91a, Odoakar, sru\xc5\xa1io 476. posljednjega cara Zapadnoga Rimskoga Carstva Romula Augustula. Taj datum historiografija uzima kao datum propasti Zapadnoga Rimskoga Carstva. _NEWLINE_Bizantski (isto\xc4\x8dnorimski) carevi zastupali su i dalje ideju jedinstva Rimskoga Carstva i smatrali sebe njegovim univerzalnim ba\xc5\xa1tinicima, i nisu u svrgavanju Romula Augustula vidjeli pad Zapadnorimskoga Carstva. Za njih su i Odoakar i isto\xc4\x8dnogotski vladari u Italiji bili samo namjesnici isto\xc4\x8dnorimskoga cara u zapadnoj polovici Carstva. Isto\xc4\x8dnorimski car Zenon dao je Odoakaru naslov patricija i priznao njegovu upravu u Italiji, dok je Odoakar na\xc4\x8delno priznavao Julija Nepota za cara. Odr\xc5\xbeavao je dobre odnose s rimskim senatom, a upravu je prepustio rimskim \xc4\x8dinovnicima. Premda je bio arijanac, nije se sukobio s pravovjernom Crkvom. Nakon smrti Julija Nepota zauzeo je Dalmaciju i Savsku Panoniju (481.\xe2\x80\x93482.). Njegovo je ja\xc4\x8danje izazvalo napetosti s Bizantom pa je uni\xc5\xa1tio germanske Rugijce u Noriku (487.\xe2\x80\x93488.), s kojima se Konstantinopol bio povezao. Od Vandala je preuzeo Siciliju, obvezav\xc5\xa1i se na pla\xc4\x87anje danka. U dogovoru sa Zenonom, Teodorik je krenuo u ljeto 488. s Ostrogotima u Italiju, sa zada\xc4\x87om da zbaci Odoakra. Nakon tri i pol godine promjenljivih uspjeha u borbama, Odoakar se nakon poraza na So\xc4\x8di i kraj Verone (489.) te na Adui (490.) povukao se u Ravennu. Ondje ga je Teodorik, unato\xc4\x8d dogovoru da \xc4\x87e zajedno vladati, na prijevaru dao ubiti._NEWLINE_Teodorik je uspostavio Ostrogotsko Kraljevstvo u Italiji, koje je obuhva\xc4\x87alo i ju\xc5\xbeni Norik, jugoisto\xc4\x8dnu Galiju, Dalmaciju i ju\xc5\xbenu Panoniju. Carstvo mu je vladarski polo\xc5\xbeaj priznalo 497. dodijeliv\xc5\xa1i mu naslove naslove magister militum i patricius za Italiju. Vojnim pohodima i diplomacijom, osobito \xc5\xbeenidbenim vezama, osigurao je prvenstvo me\xc4\x91u germanskim vladarima u Zapadnoj Europi, ali je njegov sustav saveza na kraju do\xc5\xbeivio slom. Nastojao je odr\xc5\xbeavati dobre odnose s rimskim stanovni\xc5\xa1tvom, italorimskom aristokracijom i rimskom Crkvom. Poticao je gospodarstvo i gradnju, od \xc4\x8dega je osobitu korist kao prijestolnica imala Ravenna.  Ondje je i pokopan u vlastitoj grobnici 526. Nakon Teodorikove smrti snaga italske ostrogotske dr\xc5\xbeave, koja je oko sebe okupila mnogobrojne Germane i dosegla visoki stupanj kulture, po\xc4\x8dinje slabiti. Po\xc5\xa1to je 532. sklopio s Perzijskim Carstvom \xc2\xbbvje\xc4\x8diti mir\xc2\xab, Justinijan, bizantski car od 527. se okrenuo zbivanjima na zapadu. U ratu od 535. do 555. Belizar i Narzes slomili su ostrogotsku dr\xc5\xbeavu u Italiji i Iliriku te ju pripojili Bizantskomu Carstvu. Ratni uspjesi na zapadu privremeno su zastali oko 540., zbog gospodarske krize, prouzro\xc4\x8dene dijelom i velikom epidemijom kuge. U 540-ima zapo\xc4\x8deli su i prvi upadi Slavena preko dunavskoga limesa._NEWLINE_Uz dopu\xc5\xa1tenje cara Justinijana, Langobardi su se naselili u Panoniji i u isto\xc4\x8dnom Noriku kao bizantski saveznici protiv Ostrogota. Suparni\xc5\xa1tvo s jugoisto\xc4\x8dnim susjedima Gepidima imalo je za posljedicu \xc5\xbeestoke ratove okon\xc4\x8dane 567., kada su Langobardi pod kraljem Alboinom (oko 560.\xe2\x80\x93572.) u savezu s Avarima potukli Gepide. Ve\xc4\x87 sljede\xc4\x87e godine (568.) pre\xc5\xa1li su, pod Alboinom, u Italiju opusto\xc5\xa1enu dugotrajnim ostrogotskim ratovima te su osvojili vi\xc5\xa1e sjevernotalijanskih gradova. Nakon odlaska Langobarda, Avari su postali su gospodarima Panonije, podvlastiv\xc5\xa1i tamo\xc5\xa1nja slavenska plemena. Nakon doseobe u Panoniju, Bizant im, ugro\xc5\xbeen od Perzijanaca, ustupa 574. dio Srijema, ali oni 582. zauzimaju Sirmium, koji im je poslu\xc5\xbeio za prodore prema Konstantinopolu. Idu\xc4\x87ih desetlje\xc4\x87a Avarima zajedno s podlo\xc5\xbenim slavenskim plemenima ratuju na Balkanu s Bizantom, te \xc4\x8destim pohodima pusto\xc5\xa1e teritorije zapadnih susjeda (Bavaraca i Langobarda). Na prijelazu iz VI. u VII. st. preko sjevernih dijelova Istre prodiru u Italiju. _NEWLINE_Papa Grgur Veliki (590.\xe2\x80\x93604.) zabilje\xc5\xbeio je i dolazak Hrvata. Godine 600. je pisao nadbiskupu Salone Maksimu da je \xc2\xbbzbunjen izravnom opasno\xc5\xa1\xc4\x87u koja prijeti od slavenskih naroda, zato \xc5\xa1to je preko istarskoga prijelaza po\xc4\x8deo ulaziti u Italiju\xc2\xab. Ti Slaveni vjerojatno su bili Hrvati koji su se potkraj VI. i po\xc4\x8d. VII. stolje\xc4\x87a selili iz dotada\xc5\xa1njega boravi\xc5\xa1ta u Bijeloj Hrvatskoj prema Jadranu. Nakon neuspje\xc5\xa1ne opsade Carigrada (626.) slabi avarska mo\xc4\x87 te se njihov utjecaj ograni\xc4\x8dava na Panoniju. Prema tvrdnji cara Konstantina VII. Porfirogeneta (913.\xe2\x80\x93959.), Hrvati su za cara Heraklija (610.\xe2\x80\x93641.) kao saveznici Bizanta u ratu s Avarima osvojili onda\xc5\xa1nju Dalmaciju, gdje su se trajno naselili. Nakon novih arheolo\xc5\xa1kih nalaza i prona\xc4\x91enih spomenika pomaknuta je vjerojatna godina razru\xc5\xa1enja Salone na 626., utvr\xc4\x91eno je da je Veliki Sever, organizator povratka razbje\xc5\xbealih Solinjana s otok\xc3\xa2 u Dioklecijanovu pala\xc4\x8du zaista postojao. U to se uklapa i pouzdana vijest o dolasku opata Martina (641.) u razdoblje izme\xc4\x91u razorenja Salone i povratka njezinih stanovnika na obalu. Prema Liber pontificalis papa Ivan IV. Dalmatinac (640.\xe2\x80\x93642.) poslao je opata Martina da u Istri i Dalmaciji otkupi zarobljene kr\xc5\xa1\xc4\x87ane i kosti kr\xc5\xa1\xc4\x87anskih mu\xc4\x8denika, koje su dr\xc5\xbeali pogani. Nakon prolaska krajevima \xc5\xa1to su ih nedugo prije bili zaposjeli Hrvati, Martin se u Rim vratio s kostima ilirskih mu\xc4\x8denika iz doba Dioklecijanovih progona. Posmrtne ostatke mu\xc4\x8denika Anastazija (Sta\xc5\xa1a), Dujma, Maura, Venancija i drugih, Ivan IV. dao je pohraniti u oratoriju uz krstionicu lateranske bazilike u Rimu, o \xc4\x8dem svjedo\xc4\x8di veliki mozaik s njihovim likovima, koji je dao podignuti njegov nasljednik Teodor I. (642.\xe2\x80\x93649.)._NEWLINE_Avarsko-slavenska kultura je srednjovjekovna kultura ra\xc5\xa1irena uglavnom u Panoniji od druge polovice VI. do po\xc4\x8detka IX. st. Me\xc4\x91u istra\xc5\xbeiva\xc4\x8dima su postojale dvojbe: treba li tu kulturu vezati etni\xc4\x8dki uz Avare (Obre) ili je to kultura avarskoga doba. Osim Avara u njezinu su nastanku imali udjela Kutriguri, Slaveni i druge etni\xc4\x8dke skupine koje su \xc5\xbeivjele na tom prostoru. Unutar te kulture razlikuju se dva arheolo\xc5\xa1ka horizonta: stariji, od oko 568. do oko 650., i mla\xc4\x91i, nakon 670. do oko 800., \xc5\xa1to se povijesno podudara s razdobljem prvoga i drugog avarskoga kaganata. Arheolo\xc5\xa1ki nalazi utvr\xc4\x91eni su, osim u Panoniji, tako\xc4\x91er u Austriji, Bugarskoj, u unutra\xc5\xa1njosti Hrvatske (Biskupija kraj Knina, Smrdelj kraj Skradina), u Moravskoj, Slova\xc4\x8dkoj, ali ostaje dvojbeno je li sve to bio avarski \xc5\xbeivotni i politi\xc4\x8dki prostor, ili pak ti nalazi potje\xc4\x8du od manjih skupina koje su se ondje na\xc5\xa1le, a dio nalaza mogao je dospjeti i trgova\xc4\x8dkim ili drugim odnosima. U grobnim prilozima nedostaju bizantski zlatnici. \xc4\x8cesti su ukopi pokojnika zajedno s konjem, po nomadskom obi\xc4\x8daju. U ve\xc4\x87em broju grobova prona\xc4\x91eno je oru\xc5\xbeje (luk, tobolac sa strjelicama, ma\xc4\x8d, bojna sjekira) te gotovo redovito no\xc5\xbe i kresivo. U \xc5\xbeenskim grobovima prona\xc4\x91en je nakit od plemenitih kovina i bisera, a u mu\xc5\xa1kima jo\xc5\xa1 okovi, kop\xc4\x8de i jezi\xc4\x8dci na remenju. Nalazi starijeg i mla\xc4\x91eg horizonta, tj. nekropole i pojedina\xc4\x8dni grobovi, utvr\xc4\x91eni su tako\xc4\x91er u Ba\xc4\x8dkoj, Banatu, Hrvatskoj, posebice u me\xc4\x91urje\xc4\x8dju Dunav\xe2\x80\x93Sava\xe2\x80\x93Drava. Nakon sloma avarske vlasti krajem VIII. st., na arheolo\xc5\xa1kim nalazima prvih desetlje\xc4\x87a IX. st., u avarsko-slavenskoj kulturi po\xc4\x8dinju prevladavati slavenska obilje\xc5\xbeja (nekropole u Brodskom Drenovcu, Otoku).'