b'\n_START_ARTICLE_\nJean-Jacques Rousseau\n_START_PARAGRAPH_\nJean Jacques Rousseau (\xc5\xbdeneva, 28. lipnja 1712. - Ermenonville, 2. srpnja 1778.), francuski knji\xc5\xbeevnik, pedagog i politi\xc4\x8dki filozof. Protivi se ograni\xc4\x8denjima civiliziranog dru\xc5\xa1tva i zagovara povratak prirodi.\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdivotopis\n_START_PARAGRAPH_\nPre\xc5\xbeivjev\xc5\xa1i nesretno djetinjstvo, bje\xc5\xbei iz roditeljskog doma gospo\xc4\x91i de Warens, koja ga obra\xc4\x87a na katolicizam i kao pomajka, prijateljica i ljubavnica vr\xc5\xa1i dugi niz godina na njega sna\xc5\xbean utjecaj. Od tada pa sve do smrti Rousseau \xc4\x87e imati \xc5\xbeivot pun obrata te rastrgan proturje\xc4\x8dnostima izme\xc4\x91u snova i stvarnosti i koji je pri kraju zamra\xc4\x8den jakom razdra\xc5\xbeljivo\xc5\xa1\xc4\x87u i neuroti\xc4\x8dkim privi\xc4\x91enjima._NEWLINE_Rousseau se kao \xc5\xa1egrt, lakaj, nastavnik glazbe, prepisiva\xc4\x8d nota i ku\xc4\x87ni u\xc4\x8ditelj, uvijek djetinjski plah i vo\xc4\x91en zakonima srca, mu\xc4\x8dno probijao kroz svoje doba luksuza, galantnih i \xc5\xa1upljih salonskih konverzacija, vlasulja i dru\xc5\xa1tvenog parazitima. Godine 1742. upoznaje u Parizu Denisa Diderota i druge enciklopediste, ali se ubrzo s njima razilazi. U svom prvom djelu Discours sur les arts et les sciences daje 1749. godine negativan odgovor na nagradno pitanje di\xc5\xbeonske akademije o tome da li znanost i umjetnost pridonose pobolj\xc5\xa1anju morala. Taj je spis otkri\xc4\x87e za Pariz i Rousseau preko no\xc4\x87i postaje slavan._NEWLINE_No uskoro bje\xc5\xbei od pari\xc5\xa1ke buke i konvencionalnih dru\xc5\xa1tvenih obaveza i u \xc5\xbdenevi se zdru\xc5\xbeuje s priprostom Th\xc3\xa9r\xc3\xa8se Levasseur, s kojom dugo \xc5\xbeivi u prirodnom braku (vjen\xc4\x8dali su se tek 1768. godine). U Ermitageu, sjeverno od Pariza, u idili\xc4\x8dnom ambijentu male ku\xc4\x87ice okru\xc5\xbeene vrtom, pi\xc5\xa1e Discours sur l\'origine et les fondements de l\'in\xc3\xa9galit\xc3\xa9 parmi les hommes, skicu o povijesnom razvojnom putu \xc4\x8dovje\xc4\x8danstva. Dru\xc5\xa1tveno i tjelesno blizu sloma odlazi 1761. godine na malo imanje u Montmorencyju i tu dovr\xc5\xa1ava svoja djela: Julie ou la nouvelle H\xc3\xa9lo\xc3\xafse, Du contrat social ou Principes du droit politique i \xc3\x89mile ou Sur l\'\xc3\xa9ducation. Ta su djela izazvala bijes slu\xc5\xbebene Francuske te pari\xc5\xa1ki sud izadje nalog za njihovo spaljivanje i Rousseauovo hap\xc5\xa1enje. Bje\xc5\xbee\xc4\x87i pred progonima i pate\xc4\x87i od unutarnjih moralnih kriza, Rousseau postaje bolesnik koji sumnja u sve pa i u svoje najintimnije prijatelje. Na Humeov poziv odlazi u Englesku i tamo pi\xc5\xa1e \xc5\xa1est knjiga. Pra\xc4\x87en manijom proganjanja, vra\xc4\x87a se u Francusku i dovr\xc5\xa1ava posljednje djelo R\xc3\xaaveries du promeneur solitaire, u kojem se o\xc4\x8dituju i neki znakovi \xc5\xa1izofrenije. Samotni bolesnik nedugo zatim umire, premoren fiktivnim i stvarnim progonima. Preminuo je 2. srpnja 1778. u mjestu Ermenonville u blizini Pariza.\n_START_SECTION_\nFilozofija\n_START_PARAGRAPH_\nZanimljiva su njegova filozofska stajali\xc5\xa1ta, pa je tako \xc4\x8dovjek, po Rousseauu, od prirode dobar i nije po\xc4\x8dinio nikakav isto\xc4\x8dni grijeh ve\xc4\x87 ga je pokvarila civilizacija i kultura. Po njemu sav napredak znanosti, umjetnosti, tehnike i gospodarstva zna\xc4\x8di gubitak izvorne ljudskosti, zdrave prirodne sre\xc4\x87e i harmonije. Nevino samoljublje pretvara se pod utjecajem razuma u egoizam, a pretjerana putenost, slabljenje karaktera i pokvarenost obi\xc4\x8daja posljedica su razvijanja umjetnosti. Privatno vlasni\xc5\xa1tvo podijelilo je ljude na bogate i siroma\xc5\xa1ne, a vlast na jake i slabe: prvi koji je do\xc5\xa1ao na zamisao da ogradi komad zemlji\xc5\xa1ta i da ka\xc5\xbee: "Ovo je moje" i koji je uz to na\xc5\xa1ao dovoljno naivne ljude da mu to povjeruju, bio je pravi osniva\xc4\x8d gra\xc4\x91anskog dru\xc5\xa1tva. Koliko bi zlo\xc4\x8dina, ratova i ubojstava, koliko nevolja i strahota u\xc5\xa1tedio ljudskom rodu onaj koji bi tada, i\xc5\xa1\xc4\x8dupav\xc5\xa1i oznake i zatrpav\xc5\xa1i jarak, viknuo svojim bli\xc5\xbenjima: "Ne slu\xc5\xa1ajte tu varalicu, propali ste ako zaboravite da zemaljski plodovi pripadaju svima, a zemlja nikome! - u toj je po\xc4\x8detnoj re\xc4\x8denici u djelu Dru\xc5\xa1tveni ugovor sadr\xc5\xbean i Rousseauov politi\xc4\x8dki kredo: stvaranje suverene i slobodne gra\xc4\x91anske dr\xc5\xbeave u kojoj op\xc4\x87a volja (volont\xc3\xa9 g\xc3\xa9n\xc3\xa9ral\xc3\xa9 - koja, me\xc4\x91utim nije identi\xc4\x8dna s voljom svih - volont\xc3\xa9 de tous) mora postati izvorom i temeljem svakog prava. Budu\xc4\x87i da znanost i kultura ra\xc4\x91aju mnoga zla i izopa\xc4\x8duju karaktere, potrebno je uvesti \xc5\xa1to prirodniji odgoj. Svojom idejom slobode kao supstance \xc4\x8dovjeka, spontanitetom uma i preferiranjem paskalovske logique de c\xc5\x93ur, on je ne samo neposredno utjecao na Kanta, Schillera i Johanna Wolfganga von Goethea, ve\xc4\x87 i trajno nadahnuo romanti\xc4\x8dnu literaturu i odu\xc5\xa1evljavao revolucionarne sanjare 18. pa i 19. stolje\xc4\x87a.'