b'\n_START_ARTICLE_\nEug\xc3\xa8ne Ionesco\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdivotopis\n_START_PARAGRAPH_\nIonesco je ro\xc4\x91en 26. studenog 1909. u rumunjskom gradu Slatini. Otac mu je bio Rumunj, a majka Francuskinja gr\xc4\x8dko-rumunjskog porijekla. Otac mu je bio pravoslavne vjere. Njegova baka sa maj\xc4\x8dine strane bila je gr\xc4\x8dkopravoslavne vjere, no preobratila se u religiju svojeg supruga, protestantizam, pa je i Ionescova majka odgojena kao protestantkinja. Sam Ionesco kr\xc5\xa1ten je kao rumunjski pravoslavac. Mnogi izvori navode njegov datum ro\xc4\x91enja kao 1912., no to je gre\xc5\xa1ka nastala iz Ionescove vlastite ta\xc5\xa1tine, jer je , htio da mu se godina ro\xc4\x91enja podudara s godinom smrti njegova knji\xc5\xbeevnog idola, Iona Luce Caragialea. Ionesco se 1911. seli u Francusku gdje ostaje sve do 1922. kada se vra\xc4\x87a u rodnu Rumunjsku. Njegovi roditelji rastavili su se za vrijeme boravka u Francuskoj, 1916. Po povratku u Rumunjsku, morao je ponovno u\xc4\x8diti rumunjski jezik kako bi mogao normalno pratiti predavanja tijekom \xc5\xa1kolovanja u Bukure\xc5\xa1tu. Nakon srednje \xc5\xa1kole, 1928. po\xc4\x8dinje studij francuske knji\xc5\xbeevnosti na sveu\xc4\x8dili\xc5\xa1tu u Bukure\xc5\xa1tu. Na sveu\xc4\x8dili\xc5\xa1tu je diplomirao 1933. Za vrijeme studija upoznao se sa Emilom Cioranom i  Mirceom Eliadeom te su njih troje postali do\xc5\xbeivotni prijatelji._NEWLINE_Ionesco se 1936. o\xc5\xbeenio sa Rodicom Burileanu (1910. - 2004.). Brak im je donio jednu k\xc4\x87i za koju je Ionesco napisao mnogo nekonvencionalnih pri\xc4\x8da za djecu. Dobiv\xc5\xa1i stipendiju 1938., bje\xc5\xbei pred rumunjskim fa\xc5\xa1izmom natrag u Francusku gdje je zavr\xc5\xa1io svoj doktorski rad. Zbog izbijanja Drugog svjetskog rata 1939., ostao je ondje, u Marseilleu, no kona\xc4\x8dno se nastanio u Francuskoj tek 1942. godine. Nakon osloba\xc4\x91anja Pariza 1944., Ionesco se s obitelji preselio tamo. Unato\xc4\x8d dogotrajnom boravku u Francuskoj, dr\xc5\xbeavljanstvo je dobio tek 1950. godine._NEWLINE_Ionesco je 1970. odlikovan \xc4\x8dlanstvom u Acad\xc3\xa9mie fran\xc3\xa7aise. Ionesco je dobio i mnogo nagrada od kojih su najistaknutije: Nagrada na Tourskom festivalu za film 1959., Prix Italia 1963., Nagrada Asocijacije kazali\xc5\xa1nih pisaca 1966., Grand Prix National za kazali\xc5\xa1te 1969., Monaco Grand Prix 1969., Austrijska dr\xc5\xbeavna nagrada za europsku knji\xc5\xbeevnost 1970., Nagrada Jeruzalem 1973., te po\xc4\x8dasni doktorati na sveu\xc4\x8dili\xc5\xa1tima u New Yorku, Leuvenu, Warwicku i Tel Avivu. Ionesco je preminuo u Parizu 28. o\xc5\xbeujka 1994. u svojoj 84. godini, a pokopan je na pari\xc5\xa1kom groblju Montparnasse. _NEWLINE_Iako je Ionesco pisao gotovo samo na francuskom, on je jedan od najodlikovanijih rumunjskih umjetnika.\n_START_SECTION_\nKorijeni njegove prve drame\n_START_PARAGRAPH_\nKao i Samuel Beckett, Ionesco je u kazali\xc5\xa1te do\xc5\xa1ao jako kasno. Svoju prvu dramu, \xc4\x86elavu pjeva\xc4\x8dicu, napisao je tek 1948., a praizvedena je tek 1950. Sa 40 godina odlu\xc4\x8dio je u\xc4\x8diti engleski jezik koriste\xc4\x87i Assimil metodu bri\xc5\xbenog kopiranja cijelih re\xc4\x8denica kako bi ih zapamtio. Kada bi ih ponovno pro\xc4\x8ditao, osje\xc4\x87ao se kao da nije u\xc4\x8dio engleski, nego je otkrivao neke zapanjuju\xc4\x87e istine kao ta da ima 7 dana u tjednu, da je strop gore, a pod dolje tj. stvari koje je ve\xc4\x87 znao, no koje su ga iznenedno pogodile kao zapanju\xc4\x87u\xc4\x87e koliko su one zapravo neosporivo istinite. _NEWLINE_Ovaj osje\xc4\x87aj samo se intenzivirao sa predstavljanjem likova znanih kao "G. i G\xc4\x91a. Smith" u kasnijim iskustvima. Na njegovo iznena\xc4\x91enje, G\xc4\x91a. Smith obavijestila je svoga supruga da imaju nekoliko djece, da \xc5\xbeive u Londonu, da se prezivaju Smith, da je G. Smith slu\xc5\xbebenik, da imaju slu\xc5\xa1kinju Mary, koja je Engleskinja, ba\xc5\xa1 kao i njih dvoje. Veliki zna\xc4\x8daj G\xc4\x91e. Smith, mislio je, je njezina jako metodi\xc4\x8dna procedura u njezinom traganju za istinom. Za Ionesca, kli\xc5\xa1eji i istinite \xc4\x8dinjenice iz uvodnog razgovora raspadale su se u divlju karikaturu i parodiju gdje se sam jezik raspada i puca na fragmente rije\xc4\x8di. Ionesco se odlu\xc4\x8dio prevesti to iskustvo u dramu, \xc4\x86elavu pjeva\xc4\x8dicu, koja je praizvedena 1950., a re\xc5\xbeirao ju je Nicolas Bataille. Izvedba je bila totalni krah i pro\xc5\xa1la je neopa\xc5\xbeeno sve dok par uspje\xc5\xa1nih kriti\xc4\x8dara i pisaca, me\xc4\x91u kojima su bili i Jean Anouilh i Raymond Queneau, nisu pohvalili predstavu.\n_START_SECTION_\nRanija djela\n_START_PARAGRAPH_\nIonescova najranija, ali i najinovativnija djela su jedno\xc4\x8dine antidrame: \xc4\x86elava pjeva\xc4\x8dica (1950.), Poduka (1951.), Stolice (1952.) i Jacques ili pokornost (1955.). Ti apsurdni ske\xc4\x8devi, kojima je dao naziv "antikomadi" ili "antidrame" (fra. anti-pi\xc3\xa8ce), opisuju moderan osje\xc4\x87aj otu\xc4\x91enosti, i nemogu\xc4\x87nosti i besmislenosti komunikacije sa nadrealnom komi\xc4\x8dnom silom, parodiraju\xc4\x87i konformizam bur\xc5\xbeoazije i konvencionalnih kazali\xc5\xa1nih formi. U njima Inoesco odbija konvencionalnu fabulu kao bazu, umjesto toga uzima njihovu dramsku strukturu iz akceleriraju\xc4\x87ih ritmova i(li) cikli\xc4\x8dnih ponavljanja. Zanemaruje psihologiju i logi\xc4\x8dki dijalog, time opisuju\xc4\x87i dehumanizirani svijet sa mehani\xc4\x8dkim, skoro lutkarskim likovima koji govore na non-sequituru. Jezik postane sve rje\xc4\x91i, sa rije\xc4\x8dima i materijalnim objektima koji dobiju vlastiti \xc5\xbeivot, pove\xc4\x87avaju\xc4\x87i likove i stvaraju\xc4\x87i osje\xc4\x87aj opasnosti.\n_START_SECTION_\nVelike drame\n_START_PARAGRAPH_\nSa Nepla\xc4\x87enim ubojicom (1959., njegova druga velika, prava drama; prva je bila Am\xc3\xa9d\xc3\xa9e ili Kako ga se otarasiti), Ionesco je zapo\xc4\x8deo istra\xc5\xbeivanje vi\xc5\xa1e podr\xc5\xbeanih dramskih situacija sa vi\xc5\xa1e humaniziranih likova. Od istaknutijih likova treba spomenuti B\xc3\xa9rengera, koji je bio glavni lik u vi\xc5\xa1e Ionescovih drama, od kojih je zadnja Zra\xc4\x8dni pje\xc5\xa1ak iz 1963._NEWLINE_B\xc3\xa9renger je poluautobiografski lik koji izra\xc5\xbeava Ionescovo \xc4\x8dudenje i strepnju za otu\xc4\x91enost stvarnosti. On je komi\xc4\x8dno naivan, \xc4\x8dime zadobiva simpatiju publike. U Nepla\xc4\x87enom ubojici on susre\xc4\x87e se sa smr\xc4\x87u u obliku serijskog ubojice. U Nosorogu on promatra svoje prijatelje kako se jedan po jedan pretvaraju u nosoroga dok on sam ostaje nepromjenjen protiv tog vala konformizma. Ba\xc5\xa1 u ovoj drami, Ionesco silno izra\xc5\xbeava njegov strah prema ideolo\xc5\xa1kom konformizmu, inspiriranoj usponom \xc5\xbdeljezne garde u Rumunskoj za vrijeme 1930-ih. Kralj umire iz 1962. predstvlja ga kao kralja B\xc3\xa9rengera I., lika prosje\xc4\x8dnog \xc4\x8dovjeka koji se poku\xc5\xa1ava pomiriti sa vlastitom smr\xc4\x87u.\n_START_SECTION_\nKasnija djela\n_START_PARAGRAPH_\nIonescova kasnija djela dobila su znatno manju pozornost. Me\xc4\x91u ta djela spadaju i \xc5\xbde\xc4\x91 i glad (1966.), Igre od krvoproli\xc4\x87a (1971.), Macbett (1972., slobodna adaptacija Shakespeareovog Macbetha) i Ce formidable bordel  (1973.)._NEWLINE_Osim libreta za operu Maximilien Kolbe (glazbu napisao Dominique Probst), koja je izvedena u 5 zemalja, ekranizirana i snimljena na CD, Ionesco nije pisao nijedno kazali\xc5\xa1no djelo poslije Putovanja k mrtvima 1981. No, \xc4\x86elava pjeva\xc4\x8dica jo\xc5\xa1 i danas igra u Th\xc3\xa9\xc3\xa2tre de la Huchetteu, gdje je prvi put izvedena 1952.\n_START_SECTION_\nTeoretska pisanja\n_START_PARAGRAPH_\nKao i Shaw i Brecht, Ionesco je kazali\xc5\xa1tu doprinio i svojim teoretskim pisanjima. Uglavom je pisao sa ciljem da ispravi kriti\xc4\x8dare koji njegova djela nisu razumjeli i time su lo\xc5\xa1e utjecali na njegovu publiku. \xc4\x8cine\xc4\x87i to, Ionesco je artikulirao na\xc4\x8dine na koje je on mislio da se moderno kazali\xc5\xa1te treba reformirati. Bilje\xc5\xa1ke i protubilje\xc5\xa1ke je kolekcija Ionescovih pisanja, koja je sadr\xc5\xbeavala i razloge zbog kojih je po\xc4\x8deo pisati za kazali\xc5\xa1te i re\xc5\xbeirati odgovore za svoje kriti\xc4\x8dare._NEWLINE_U prvoj sekciji, naslovljenom Iskustvo kazali\xc5\xa1ta, Ionesco je tvrdio da je kao dijete mrzio i\xc4\x87i u kazali\xc5\xa1te jer mu to nije pru\xc5\xbealo "nikakvo zadovoljstvo ili osje\xc4\x87aj participacije". Napisao je da je problem realisti\xc4\x8dnog kazali\xc5\xa1ta taj \xc5\xa1to je manje zanimljivo nego kazali\xc5\xa1te koje zaziva "imaginativnu istinu", koju je on smatrao mnogo interesantnijom i osloba\xc4\x91aju\xc4\x87om nego "usku" istinu predstavljenu striktnim realizmom. Tvrdio je da "drama koja se oslanja na jednostavnim efektima nije nu\xc5\xbeno pojednostavljena drama".\n_START_SECTION_\nAvangardni stil\n_START_PARAGRAPH_\nIonescove parabole nisu proizvod buntovne imaginacije nego rezultat promatranja raspada stvarnog svijeta. _NEWLINE_U \xc4\x86elavoj pjeva\xc4\x8dici, jednoj od najpoznatijih i najizvo\xc4\x91enijih njegovih drama, obra\xc4\x91uje temu o dvojbenosti ljudske individualnosti i nemogu\xc4\x87nosti komuniciranja. Ionescovi likovi govore uop\xc4\x87enim kli\xc5\xa1ejiziranim re\xc4\x8denicama, koje, ispra\xc5\xbenjene od zna\xc4\x8denja, zavr\xc5\xa1avaju u potpunom besmislu. Problemi jezika, odnosno zvu\xc4\x8dnih privida li\xc5\xa1enih smisla, Ionesco razmatra i u drugim dramama - Poduci, Stolicama, \xc5\xbdrtvama du\xc5\xbenosti, Am\xc3\xa9d\xc3\xa9e ili Kako ga se otarasiti. U drami Nosorog, objavljenoj 1960. godine, koja se izvodila u Teatru Odeon i re\xc5\xbeirao ju je znameniti Jean Luis Barrault, Ionesco proces rije\xc4\x8di zamjenjuje procesom ideja. Kralj umire, drama je samo\xc4\x87e i tjeskobe pred smr\xc4\x87u, a \xc5\xbde\xc4\x91 i glad, koja se izvodila u Comedie Francaise, podruguje se tek pone\xc4\x8dem. _NEWLINE_ \xe2\x80\x9e\xc4\x8covjek avangarde je poput neprijatelja u samoj unutra\xc5\xa1njosti grada koji strastveno \xc5\xbeeli upropastiti, protiv kojega se buni, jer kao i vladavina, tako je i ustaljeni oblik izra\xc5\xbeavanja tako\xc4\x91er oblik tla\xc4\x8denja. \xc4\x8covjek avangarde je protivnik postoje\xc4\x87eg sustava.\xe2\x80\x9d_NEWLINE_Ta Ionescova misao o avangardi kao slobodi, izre\xc4\x8dena 1959. godine, obja\xc5\xa1njava mnogo toga o njegovoj \xc5\xbeivotnoj filozofiji i stvarala\xc4\x8dkoj poetici, o teatru apsurda.'