b'\n_START_ARTICLE_\nIrena Vrkljan\n_START_PARAGRAPH_\nIrena Vrkljan (Beograd, 21. kolovoza 1930.) hrvatska je pjesnikinja, prozaistica, radiodramati\xc4\x8darka, esejistica, prevoditeljica, poznata i kao "hrvatska Virginia Woolf". Djeluje na hrvatskoj knji\xc5\xbeevnoj sceni ve\xc4\x87 vi\xc5\xa1e od pedeset godina. Dopisna je \xc4\x8dlanica Hrvatske akademije znanosti i umjetnosti.\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdivotopis\n_START_PARAGRAPH_\nRo\xc4\x91ena je 21. kolovoza 1930. godine u Beogradu. Majka joj je bila Be\xc4\x8danka koja doselila u Beograd, a otac trgova\xc4\x8dki zastupnik \xc4\x8dija je obitelj vukla podrijetlo iz Lovinca. Irena je u u Beogradu poha\xc4\x91ala dvojezi\xc4\x8dnu njema\xc4\x8dko-srpsku \xc5\xa1kolu. Nakon bombardiranja 1941. godine s roditeljima i deset godina mla\xc4\x91im sestrama Verom i Nadom sele se u Zagreb gdje je spisateljica zavr\xc5\xa1ila gimnaziju kod \xc4\x8dasnih sestara u Savskoj. Obitelj se zbog o\xc4\x8deva posla potom seli u Opatiju, a Irena ostaje sama u Zagrebu na studiju. _NEWLINE_Studirala je na Filozofskom fakultetu u Zagrebu (arheologiju, etnologiju i germanistiku) i na Filmskoj akademiji u Berlinu. Od 1960. do 1971. radila je na televiziji kao urednica emisije Portreti i susreti. Oku\xc5\xa1ala se u razli\xc4\x8ditim knji\xc5\xbeevnim \xc5\xbeanrovima objaviv\xc5\xa1i vi\xc5\xa1e od dvadeset knjiga: pjesni\xc4\x8dkih zbirki, romana, autobiografske proze i eseja. Pi\xc5\xa1e i scenarije za televizijske i radijske drame. Knjige su joj prevedene na vi\xc5\xa1e stranih jezika. Dobitnica je knji\xc5\xbeevnih nagrada \xe2\x80\x9cKsaver \xc5\xa0andor Gjalski\xe2\x80\x9d za knjigu Svila, \xc5\xa1kare, \xe2\x80\x9cIvan Goran Kova\xc4\x8di\xc4\x87\xe2\x80\x9d za roman Marina ili o biografiji i nagrade HAZU za roman Posljednje putovanje u Be\xc4\x8d. Kao profesionalna knji\xc5\xbeevnica \xc5\xbeivi u Berlinu i Zagrebu. Za dopisnu \xc4\x8dlanicu Hrvatske akademije znanosti i umjetnosti izabrana je 2008._NEWLINE_Svoj uspje\xc5\xa1an knji\xc5\xbeevni i umjetni\xc4\x8dki put zapo\xc4\x8dela je u okviru generacije krugova\xc5\xa1a, kojima pripada i dobno i poeti\xc4\x8dki. Pedesetih i \xc5\xa1ezdesetih godina pro\xc5\xa1loga stolje\xc4\x87a, od zbirke Krik je samo ti\xc5\xa1ina (1954.) do zbirke Doba prijateljstva (1963.), pi\xc5\xa1e poeziju blisku nadrealisti\xc4\x8dkim postulatima da bi se od zbirke Soba, taj stra\xc5\xa1ni vrt (1966.) okrenula analitici egzistencije, autorefleksiji i subjektivnoj gnoseologiji. Potom slijedi duga faza umjetni\xc4\x8dke inkubacije, obilje\xc5\xbeena unutarnjim i vanjskim egzilom \xe2\x80\x93 prelaskom u Berlin, u drugi jezik i kulturu. Poeti\xc4\x8dki zaokret nazna\xc4\x8duje zbirka U ko\xc5\xbei moje sestre (1982.) s rasutim identitetom, ressentimentom i inventurom vlastite intime kao novim i trajnim tematskim opsesijama. Te \xc4\x87e opsesije puni umjetni\xc4\x8dki oblik i estetski kapital dobiti u autobiografskom romanu Svila, \xc5\xa1kare (1984.) u kome se pri\xc4\x8dom o vlastitu \xc5\xbeivotu i fragmentima tu\xc4\x91ih biografija otkriva specifi\xc4\x8dan senzibilitet, topika i retorika \xc5\xbeenskog pisma. Potraga za vlastitim identitetom, prepoznavanje sebe u tu\xc4\x91im biografijama, naporan proces samospoznavanja i samopotvr\xc4\x91ivanja kroz umjetni\xc4\x8dku kreaciju, kroz pisanje shva\xc4\x87eno kao terapeutsko sredstvo u osloba\xc4\x91anju od tereta pro\xc5\xa1losti i u osobnoj katarzi, obilje\xc5\xbeit \xc4\x87e romane Marina ili o biografiji (1987.), Berlinski rukopis (1988.) i Dora, ove jeseni (1991.). S romanom Svila, \xc5\xa1kare ta djela karakteristi\xc4\x8dne fragmentarne strukture \xc4\x8dine autobiografsku tetralogiju u kojoj se dijelovi me\xc4\x91usobno dopunjuju, obja\xc5\xa1njavaju i bogate stalno novim podacima. Putovanje prostorima pro\xc5\xa1losti i intime, prizori osobne i obiteljske drame koje pozorno i bez autocenzure bilje\xc5\xbei olovkom pam\xc4\x87enja, obilje\xc5\xbeit \xc4\x87e i esejisti\xc4\x8dku prozu Na\xc5\xa1e ljubavi, na\xc5\xa1e bolesti (2004.). Umjetni\xc4\x8dku i intelektualnu znati\xc5\xbeelju zadovoljila je povremenim izletima u \xc5\xbeanr kriminalisti\xc4\x8dkog romana, kao \xc5\xa1to su Posljednje putovanje u Be\xc4\x8d (2000.) i Smrt dolazi sa suncem (2002.). No introspektivna djela o diseminaciji \xc5\xbeenskog subjekta, o osje\xc4\x87aju neukorijenjenosti, o pro\xc5\xa1losti koja optere\xc4\x87uje sada\xc5\xa1njost, o \xc5\xbeudnji i slobodi pisanja, koje u njezinu slu\xc4\x8daju postaje conditio sine qua non egzistencije, ostat \xc4\x87e temeljno obilje\xc5\xbeje spisateljske poetike Irene Vrkljan. O tome svjedo\xc4\x8de i nedavno objavljeni romani Zelene \xc4\x8darape (2005.) i Sestra, kao iza stakla (2006.). Velikim i estetski respektabilnim opusom, od mladena\xc4\x8dke nadrealisti\xc4\x8dke poezije do autobiografske proze prepoznatljiva narativnog rukopisa, Irena Vrkljan ugradila je svoj trajan doprinos u hrvatsku knji\xc5\xbeevnost i kulturu.'