b'\n_START_ARTICLE_\nBiheviorizam\n_START_PARAGRAPH_\nBiheviorizam (eng. behaviour pona\xc5\xa1anje), pristup u psihologiji koji se temelji na tvrdnji da je pona\xc5\xa1anje zanimljivo i vrijedno znanstvenoga istra\xc5\xbeivanja. To je oblik materijalizma koji nije\xc4\x8de bilo kakvo neovisno zna\xc4\x8denje za misao. Njegovo zna\xc4\x8denje za psiholo\xc5\xa1ki postupak je duboko jer je jedan od stupova farmakolo\xc5\xa1ke terapije._NEWLINE_Bihevioralni pristup ili pristup usmjeren na pona\xc5\xa1anje ima za cilj otkrivanje zakonitosti pona\xc5\xa1anja ljudi u odre\xc4\x91enim situacijama. Biheviorizam je pravac u psihologiji koji pretpostavlja da se znanstvene metode mogu primjenjivati samo na ona pona\xc5\xa1anja koja se mogu opa\xc5\xbeati i mjeriti. U okviru tog pristupa psiholozi analiziraju kako ljudi u\xc4\x8de neka pona\xc5\xa1anja i kako se to pona\xc5\xa1anje mo\xc5\xbee mijenjati. Tako usmjereni psiholozi ne zanimaju se toliko za psihi\xc4\x8dke procese (npr. mi\xc5\xa1ljenje, pam\xc4\x87enje, emocije), ve\xc4\x87 u prvom redu poku\xc5\xa1avaju povezati podra\xc5\xbeaje iz okoline ili iskustvo ljudi s njihovim pona\xc5\xa1anjem._NEWLINE_Jedna od pretpostavki bihevioristi\xc4\x8dkog mi\xc5\xa1ljenja je da je slobodna volja iluzorna, te da je cijelo pona\xc5\xa1anje determinirano, tj. odre\xc4\x91eno okolinom ili kroz uparivanje ili kroz potkrepljenje (poja\xc4\x8danje)._NEWLINE_Bihevioristi\xc4\x8dka \xc5\xa1kola mi\xc5\xa1ljenja djelovala je u 20. stolje\xc4\x87u istovremeno s psihoanaliti\xc4\x8dkim pokretom u psihologiji. Njeni glavni utjecajnici bili su Ivan Pavlov, koji je istra\xc5\xbeivao klasi\xc4\x8dno uvjetovanje, John B. Watson (1878.-1958.) koji je odbacio introspektivne metode i tra\xc5\xbeio ograni\xc4\x8davanje psihologije na eksperimentalne laboratorijske metode. Njegov u\xc4\x8denik, B.F. Skinner, poku\xc5\xa1ao je dati eti\xc4\x8dku pozadinu biheviorizmu povezuju\xc4\x87i ga s pragmatizmom.\n_START_SECTION_\nVrste biheviorizma\n_START_PARAGRAPH_\nNe postoji op\xc4\x87enito dogovorena klasifikacija biheviorizma, pa bi neki nadopunili ili promijenili sljede\xc4\x87i popis._NEWLINE_KLASI\xc4\x8cNI: Watsonov biheviorizam; objektivno prou\xc4\x8davanje pona\xc5\xa1anja; bez mentalnog \xc5\xbeivota, bez unutarnjih stanja; misao je prikriven govor. METODOLO\xc5\xa0KI: Objektivno prou\xc4\x8davanje pona\xc5\xa1anja tre\xc4\x87e osobe; psiholo\xc5\xa1ki podaci moraju biti me\xc4\x91upredmetno provjerivi; bez teoretskih propisa. Apsorbiran je u op\xc4\x87e eksperimentalnu i kognitivnu psihologiju. Dva popularna podtipa su NEO-: Hullianov i post-Hullianov, teoretski, grupiranje podataka, nedinami\xc4\x8dan, fiziolo\xc5\xa1ki, i PURPOZIVNI: Tolmanova bihevioristi\xc4\x8dka anticipacija kognitivne psihologije. RADIKALNI: Skinnerski biheviorizam, uklju\xc4\x8duje bihevioralni pristup \xe2\x80\x98mentalnom \xc5\xbeivotu;\xe2\x80\x99 nemehanisti\xc4\x8dki; unutarnja stanja nisu dozvoljena. TELEOLO\xc5\xa0KI: Post-Skinnerski, purpozivan, blizak mikroekonomiji. TEORETSKI: Post-Skinnerski, prihva\xc4\x87a unutarnja stanja (ko\xc5\xbea stvara razliku); dinami\xc4\x8dan, ali eklekti\xc4\x8dan u izboru teoretskih struktura, isti\xc4\x8de \xc5\xa1tedljivost.\n_START_SECTION_\nJ. B. Watson\n_START_PARAGRAPH_\nRano u 20. stolje\xc4\x87u John B. Watson je pokazao u svojoj knjizi Psihologija sa stajali\xc5\xa1ta biheviorista (Psychology from the Standpoint of a Behaviorist) vrijednost psihologije koja se usredoto\xc4\x8dila na pona\xc5\xa1anje unutar i same sebe, a ne kao metodu prou\xc4\x8davanja svijesti. To je bio va\xc5\xbean prekid od strukturalisti\xc4\x8dke psihologije tog vremena, koja je koristila metodu introspekcije te je smatrala prou\xc4\x8davanje pona\xc5\xa1anja bezvrijednim. Watson je nasuprot tome prou\xc4\x8davao prilagodbu organizama njihovim okolinama, mnogo odre\xc4\x91enije posebni podra\xc5\xbeaj koji vodi organizme da naprave vlastite reakcije. Ve\xc4\x87ina Watsonova rada bila je komparativna, tj. prou\xc4\x8davao je i uspore\xc4\x91ivao pona\xc5\xa1anje ljudi s pona\xc5\xa1anjem \xc5\xbeivotinja. Watsonov pristup je bio pod jakim utjecajem rada ruskog fiziologa Ivana Pavlova, koji je slu\xc4\x8dajno nai\xc5\xa1ao na fenomen klasi\xc4\x8dnog uvjetovanja (nau\xc4\x8denih refleksa) u prou\xc4\x8davanju probavnog sustava pasa, pa je kasnije detaljno istra\xc5\xbeio fenomene svojega otkri\xc4\x87a. Watsonov pristup naglasio je fiziologiju i ulogu podra\xc5\xbeaja u proizvodnji uvjetovanih reakcija - izjedna\xc4\x8davaju\xc4\x87i ve\xc4\x87inu ili sve funkcije na refleks. Zbog toga se razloga Watsona mo\xc5\xbee opisati kao P-R (podra\xc5\xbeaj-reakcija) psihologa._NEWLINE_Watsonova gledi\xc5\xa1ta o uro\xc4\x91enom nasuprot ste\xc4\x8denom:_NEWLINE_Osnove Watsonove bihevirosti\xc4\x8dke pozicije malo su se promijenile tijekom godina, ali neka od svojih gledi\xc5\xa1ta jeste modificirao. Dobar primjer za to je promjena koncepcije o relativnoj ulozi uro\xc4\x91enog i ste\xc4\x8denog u odre\xc4\x91ivanju pona\xc5\xa1anja. U svojoj knjizi iz 1914. godine, Pona\xc5\xa1anje: Uvod u komparativnu psihologiju Watson  opisuje instinkte kao va\xc5\xbene utjecaje na pona\xc5\xa1anje \xc5\xbeivotinja. Watson je u to vrijeme vjerovao da se ve\xc4\x87ina \xc5\xbeivotinjskog pona\xc5\xa1anja mo\xc5\xbee opisati kao instinktivno: uro\xc4\x91eni odgovori koji se zbivaju serijski. Kod odgovaraju\xc4\x87eg podra\xc5\xbeivanja. U psihologiji s gledi\xc5\xa1ta biheviorista (1919) njegovo stajali\xc5\xa1te se promijenilo. Knjiga se gotovo isklju\xc4\x8divo bavila ljudskim pona\xc5\xa1anjem, te kako je Watson naveo dug popis ljudskih pona\xc5\xa1anja, koja su pod utjecajem instinkata . lov, borba, materinska skrb, dru\xc5\xa1tvenost, imitacija, manipulacija i igra- ve\xc4\x87ina tih pona\xc5\xa1anja su zapravo spoj instinkta i navike. U biheviorizmu (1924) je prevlast navike potpuna. Sada po njemu instinkti ne postoje  navike prevladavaju. Agresivni smo jer smo se nau\xc4\x8dili tako pona\xc5\xa1ati. Da bi smanjili agresivno pona\xc5\xa1anje, roditelji moraju nau\xc4\x8diti brinuti se za svoje potomke, a djeca \xc4\x8dak moraju nau\xc4\x8diti kako se igrati. Kako se oblikuju takve navike postalo je sredi\xc5\xa1nje pitanja Watsonova biheviorizma. Od 1924. godine pojam instinkt se vise ne nalazi u Watsonovoj psihologiji. Oni su napu\xc5\xa1teni. Osim toga odbacuju se koncepcije nasljednih sposobnosti, talenata, mogu\xc4\x87nosti, sklonosti i vokacije. Okolina predstavlja sve. Biheviorizam je dakle obe\xc4\x87avao promijenjeni svijet, oslobo\xc4\x91en pro\xc5\xa1losti, u kojem bi ljudi mogli biti uvjetovani da se pona\xc5\xa1aju na prihvatljiv na\xc4\x8din. Mnoga pona\xc5\xa1anja koja su ranije opisivana kao instinkti su zapravo ste\xc4\x8dene navike. Me\xc4\x91u najpoznatije eksperimente spada i ono gdje su ma\xc4\x8di\xc4\x87i i mladi \xc5\xa1takori odgojeni zajedno, te ma\xc4\x8di\xc4\x87i i ptice. Kad su odrasle te \xc5\xbeivotinje ne da su tolerirale jedna drugu, ve\xc4\x87 su pokazivale i me\xc4\x91usobnu ljubav. Ma\xc4\x8dke nikad nisu ubile \xc5\xa1takore, a ptice odgojene s ma\xc4\x8dkama \xc5\xa1etale su laboratorijem sjede\xc4\x87i na ma\xc4\x8djim le\xc4\x91ima. Takozvani instinkti ma\xc4\x8dke za ubijanjem \xc5\xa1takora i ptica nisu se pojavili. Watsonu su ti rezultati nedvojbeno dokazali da su sva pona\xc5\xa1anja, uklju\xc4\x8duju\xc4\x87i brojne aktivnosti za koje se ranije smatralo da su instinktivne, zapravo nau\xc4\x8dene. Proces stvaranja navika mo\xc5\xbee se istra\xc5\xbeivati, a instinkti su dio genetske osnove \xc5\xbeivotinje te se ne mogu izravno istra\xc5\xbeivati . Zbog svih tih razloga Watson je sve vi\xc5\xa1e zagovarao utjecaj okoline.\n_START_SECTION_\nMetodolo\xc5\xa1ki biheviorizam\n_START_PARAGRAPH_\nWatsonov bihevioristi\xc4\x8dki manifest uvjerio je ve\xc4\x87inu akademskih istra\xc5\xbeiva\xc4\x8da u eksperimentalnoj psihologiji na va\xc5\xbenost prou\xc4\x8davanja pona\xc5\xa1anja. Posebno je u polju komparativne psihologije bilo u skladu s upozoravaju\xc4\x87om bilje\xc5\xa1kom koja je udarena Morganovim topom, a protiv nekih od mnogih antropomorfskih radova poput rada Georgea Romanesa u kojemu su mentalna stanja slobodno pripisana \xc5\xbeivotinjama. Na to su brzo prionuli istra\xc5\xbeiva\xc4\x8di poput Edwarda L. Thorndikea (koji je prou\xc4\x8davao sposobnosti ma\xc4\x8daka u bje\xc5\xbeanju iz labirinta). Ve\xc4\x87ina psihologa je ipak zauzela polo\xc5\xbeaj koji se sada naziva metodolo\xc5\xa1ki biheviorizam: oni su potvrdili da je pona\xc5\xa1anje ili jedina ili najlak\xc5\xa1a metoda promatranja u psihologiji, ali smatraju da bi se moglo koristiti za izvla\xc4\x8denje zaklju\xc4\x8daka o mentalnim stanjima. Me\xc4\x91u najpoznatijim bihevioristima dvadesetog stolje\xc4\x87a koji su zauzeli tu vrstu polo\xc5\xbeaja bili su Clark L. Hull, koji je opisao svoj polo\xc5\xbeaj kao neobiheviorizam, i Edward C. Tolman, koji je razvio velik dio onoga \xc5\xa1to \xc4\x87e kasnije postati kognitivisti\xc4\x8dkim programom. Tolman je tvrdio da su \xc5\xa1takori oblikovali kognitivnu mapu nau\xc4\x8denih labirinata \xc4\x8dak i u odsutnosti nagrade, te da je veza izme\xc4\x91u podra\xc5\xbeaja i reakcije (P->R) posredovana tre\xc4\x87im terminom - organizmom (P->O->R). Njegov je pristup kasnije nazvan, me\xc4\x91u ostalim stvarima, purpozivni biheviorizam._NEWLINE_Metodolo\xc5\xa1ki biheviorizam ostaje u polo\xc5\xbeaju ve\xc4\x87ine eksperimentalnih psihologa danas, uklju\xc4\x8duju\xc4\x87i ogromnu ve\xc4\x87inu onih koji rade u kognitivnoj psihologiji \xe2\x80\x93 toliko dugo da je pona\xc5\xa1anje odre\xc4\x91eno kao uklju\xc4\x8duju\xc4\x87i govor, najmanje neintrospektivni govor. S porastom zanimanja za animalnu kognitivnu psihologiju od 1980-ih i sve ve\xc4\x87im neortodoksnim pogledima Donalda Griffina me\xc4\x91u drugima, mentalisti\xc4\x8dki se jezik uklju\xc4\x8duju\xc4\x87i i raspravu o svijesti sve vi\xc5\xa1e koristio \xc4\x8dak i u raspravi o animalnoj psihologiji, komparativnoj psihologiji i etologiji; ipak ovo ni na koji na\xc4\x8din nije dosljedno s polo\xc5\xbeajem metodolo\xc5\xa1kog biheviorizma.\n_START_SECTION_\nPolitika\n_START_PARAGRAPH_\nBiheviorizam se povezuje sa \xc5\xa1kolom politike koja se razvila tijekom 50-ih i 60-ih u SAD-u. Ta je \xc5\xa1kola predstavljala pobunu protiv institucijske prakse u politi\xc4\x8dkoj znanosti te je pozivala na modeliranje politi\xc4\x8dke analize prema prirodnim znanostima. To je va\xc5\xbeno jer se jedino informacija koja se mo\xc5\xbee kvantitativno odrediti i empiri\xc4\x8dki provjeriti mo\xc5\xbee smatrati \'istinitom\', a ostali bi se normativni koncepti poput \'slobode\' i \'pravde\' trebali odbaciti jer nisu izvrnutljivi. To je oblik onoga \xc5\xa1to se naziva znanstvenim imperijalizmom, gledi\xc5\xa1tem da se sva vjerovanja mogu, barem u principu, znanstveno dokazati. Skinner je bio otvoreno kritiziran zbog svojih politi\xc4\x8dkih/socijalnih izjava, koje su mnogi razumjeli kao utemeljene na ozbiljnim filozofskim pogre\xc5\xa1kama. Njegove preporuke stoga ne odrazuju znanost, nego njegove vlastite prikrivene sklonosti._NEWLINE_Biheviorizam se kritizirao unutar politike zbog prijetnje umanjivanja discipline politi\xc4\x8dke analize na manje od prou\xc4\x8davanja glasanja i pona\xc5\xa1anja zakonodavnog tijela. Zbiljska opsjednutost promatranjem podataka, iako omogu\xc4\x87uje zanimljive pronalaske u tim poljima, li\xc5\xa1i polje politike drugih va\xc5\xbenih gledi\xc5\xa1ta._NEWLINE_Ostale kritike uperene na bihevioristi\xc4\x8dke tvrdnje oslobo\xc4\x91ene su vrijednosti. To je nemogu\xc4\x87e (smatra se) jer je svaka teorija ukaljana ideolo\xc5\xa1kom premisom koja vodi informaciji na prvom mjestu i krajnje primjetne \xc4\x8dinjenice prou\xc4\x8davaju se iz tog razloga. Primjer te \'vrjednosne pristranosti\' bi bio da kroz tu disciplinu termin \'demokracija\' postaje natjecanje izme\xc4\x91u elita za izbor \'a la\' zapadnja\xc4\x8dkom shva\xc4\x87anju radije nego bitno spornog pojma \xc5\xa1to se doslovno ti\xc4\x8de pravila naroda (demos). Na taj je na\xc4\x8din biheviorizam inherentno pristran i smanjuje djelokrug politi\xc4\x8dke analize. Usprkos tomu jo\xc5\xa1 uvijek uspijeva uvesti novu znanstvenu strogost u politi\xc4\x8dku analizu te je ostavio u naslije\xc4\x91e bogatstvo novih informacija.\n_START_SECTION_\nB.F. Skinner i radikalni biheviorizam\n_START_PARAGRAPH_\nB.F. Skinner, koji je proveo eksperimentalan rad uglavnom u komparativnoj psihologiji od 1930-ih do 1950-ih, ali je prakti\xc4\x8dki do svoje smrti 1990. ostao najpoznatiji teoreti\xc4\x8dar i predstavnik (pobornik) biheviorizma, razvio je posebnu vrstu bihevioralne filozofije nazvanu radikalni biheviorizam. On je tako\xc4\x91er smatrao da je prona\xc5\xa1ao novi oblik psiholo\xc5\xa1ke znanosti koju je nazvao bihevioralna analiza ili eksperimentalna analiza pona\xc5\xa1anja.\n_START_SECTION_\nDefinicija radikalnog biheviorizma\n_START_PARAGRAPH_\nSkinner je bio utjecajan u definiranju radikalnog biheviorizma, filozofije koja kodificira osnovu njegove \xc5\xa1kole istra\xc5\xbeivanja (nazvanu Eksperimentalna analiza pona\xc5\xa1anja, ili EAB). Dok se EAB razlikuje od ostalih pristupa bihevioralnom istra\xc5\xbeivanju u brojnim metodolo\xc5\xa1kim i teoretskim stajali\xc5\xa1tima, radikalni biheviorizam polazi od metodolo\xc5\xa1kog biheviorizma najzna\xc4\x8dajnije u prihva\xc4\x87anju postupka osje\xc4\x87aja, stanja misli i introspekcije kao zbiljski i znanstveno popustljive. To se radi njihovim poistovje\xc4\x87ivanjem kao ne\xc5\xa1to nedualisti\xc4\x8dko, pa ovdje Skinner uzima pristup \'podijeli pa vladaj\' s nekim slu\xc4\x8dajevima koje se identificiraju s tjelesnim uvjetima ili pona\xc5\xa1anjem, i drugima koji daju \xc5\xa1iru \'analizu\' u terminima pona\xc5\xa1anja. Radikalni biheviorizam se ipak zaustavlja kratko na identificiranju osje\xc4\x87aja kao uzroka pona\xc5\xa1anja._NEWLINE_Uz druga razli\xc4\x8dita stajali\xc5\xa1ta bili su odbacivanje refleksa kao modela svega pona\xc5\xa1anja i obrane znanosti pona\xc5\xa1anja komplementarne ali neovisne od fiziologije.\n_START_SECTION_\nSkinnerove eksperimentalne & konceptualne inovacije\n_START_PARAGRAPH_\nOvaj su\xc5\xa1tinski filozofski polo\xc5\xbeaj dobio je snagu nakon uspjeha Skinnerova ranog eksperimentalnog rada sa \xc5\xa1takorima i golubovima, sa\xc5\xbeetih u njegovim knjigama Pona\xc5\xa1anje organizama (The Behavior of Organisms, 1938.) i Rasporedi poja\xc4\x8davanja (Schedules of Reinforcement, 1957. zajedno s C. B. Fersterom). Od posebne je va\xc5\xbenosti bila njegova koncepcija operantne reakcije od koje je kanonski primjer \xc5\xa1takorov pritisak poluge. U suprotnosti s idejom fiziolo\xc5\xa1ke ili refleksne reakcije, operantna je razred strukturalno razli\xc4\x8ditih ali funkcionalno istovjetnih reakcija. \xc5\xa0takor je primjerice mogao pritisnuti polugu sa svojom lijevom ili desnom pand\xc5\xbeom ili mo\xc5\xbeda repom, a zajedni\xc4\x8dka posljedica svih tih reakcija djeluje (eng. operate) u cijelom svijetu na isti na\xc4\x8din. Za operante se \xc4\x8desto misli kao o vrstama reakcija, gdje se pojedinci razlikuju, ali se razred sla\xc5\xbee u svojoj funkciji-- dijeljenje posljedica s operantima i reproduktivan uspjeh s vrstama. To je jasna razlika izme\xc4\x91u Skinnerove teorije i P-R teorije._NEWLINE_Skinnerov empirijski rad pro\xc5\xa1irio se na ranije istra\xc5\xbeivanje u\xc4\x8denja poku\xc5\xa1ajima i pogre\xc5\xa1kama koje su napravili istra\xc5\xbeiva\xc4\x8di poput Thorndikea i Guthriea i s konceptualnim \xe2\x80\x93 Thorndikeova zamisao o \'uparivanju\' ili \'povezivanju\' podra\xc5\xbeaja i reakcije je napu\xc5\xa1tena \xe2\x80\x93 i s metodolo\xc5\xa1kim reformulacijama \xe2\x80\x93 upotreba \'slobodnog operanta\' nazvanog tako jer je \xc5\xbeivotinji sada bilo dopu\xc5\xa1teno reagirati u vlastitoj mjeri radije nego u serijama poku\xc5\xa1aja odre\xc4\x91enih postupcima izvo\xc4\x91a\xc4\x8da eksperimenta. Skinner je s tom metodom proveo vrijedan eksperimentalni rad o efektima razli\xc4\x8ditih rasporeda i mjera potkrepljenja u mjerama operantnih reakcija koje su izvodili \xc5\xa1takori i golubovi. Postigao je izniman uspjeh u treniranju \xc5\xbeivotinja izvo\xc4\x91enju neo\xc4\x8dekivanih reakcija, oda\xc5\xa1iljanju velikog broja reakcija, te demonstraciji mnogih empirijskih pravilnosti na \xc4\x8disto bihevioralnoj razini.\n_START_SECTION_\nRadikalni biheviorizam i jezik\n_START_PARAGRAPH_\nKako se Skinner okrenuo od eksperimentalnog rada radi filozofske potpore znanosti pona\xc5\xa1anja, njegova se pa\xc5\xbenja prirodno okrenula ljudskom jeziku. Njegova knjiga Verbalno pona\xc5\xa1anje (Verbal Behavior, 1957.) izlo\xc5\xbeila je rje\xc4\x8dnik i teoriju za funkcionalnu analizu verbalnog pona\xc5\xa1anja. To je poznato po napadu lingvista Noama Chomskyja koji je predstavio argumente za slom Skinnerova pristupa u domeni jezika i op\xc4\x87enito. Skinner nije opovrgnuo istra\xc5\xbeivanje kasnije govoriv\xc5\xa1i da mu je bilo jasno da Chomsky nije pro\xc4\x8ditao njegovu knjigu (iako su sljede\xc4\x87a opovrgavanja omogu\xc4\x87ili uz druge i Kenneth MacCorquodale i David Palmer). Skinnerovi zagovaratelji tvrde da je Chomskyjevo razmatranje pristupa bilo povr\xc5\xa1no u nekoliko pogleda, ali primjeren predmet za prou\xc4\x8davanje jezika bio je glavna to\xc4\x8dka neslaganja. Chomsky je (poput mnogih lingvista) naglasio strukturalna svojstva pona\xc5\xa1anja, dok je Skinner naglasio njegove kontrolne varijable._NEWLINE_Ono \xc5\xa1to je bilo zna\xc4\x8dajno za bihevioristi\xc4\x8dku analizu ljudskog pona\xc5\xa1anja nije bilo toliko jezi\xc4\x8dno oboga\xc4\x87ivanje koliko interakcija izme\xc4\x91u jezika i sakrivenog pona\xc5\xa1anja. U reizdanju eseja u svojoj knjizi Okolnosti poja\xc4\x8danja (Contingencies of Reinforcement) iz 1969., Skinner je zauzeo stajali\xc5\xa1te da ljudi mogu stvoriti lingvisti\xc4\x8dke podra\xc5\xbeaje koji \xc4\x87e onda zadobiti nadzor nad njihovim pona\xc5\xa1anjem na isti na\xc4\x8din kao \xc5\xa1to bi to u\xc4\x8dinili i vanjski podra\xc5\xbeaji. Mogu\xc4\x87nost takve instrukcionalne kontrole nad pona\xc5\xa1anjem zna\xc4\x8dilo je da okolnosti prou\xc4\x8davanja ne bi uvijek proizvodile isti u\xc4\x8dinak na ljudsko pona\xc5\xa1anje jer bi to vjerodostojno \xc4\x8dinile i na ostale \xc5\xbeivotinje. Fokus radikalnobihevioristi\xc4\x8dke analize ljudskog pona\xc5\xa1anja stoga se promijenio na poku\xc5\xa1aj razumijevanja interakcije izme\xc4\x91u instrukcionalne kontrole i kontingentne kontrole, te tako\xc4\x91er na razumijevanje bihevioralnih procesa koji odre\xc4\x91uju koje naredbe su stvorene i kakav nadzor one stje\xc4\x8du nad pona\xc5\xa1anjem. Va\xc5\xbene osobe u tom nastojanju su A. Charles Catania, C. Fergus Lowe i Steven C. Hayes.\n_START_SECTION_\nMolarni protiv molekularnog biheviorizma\n_START_PARAGRAPH_\nSkinnerovo gledi\xc5\xa1te pona\xc5\xa1anja naj\xc4\x8de\xc5\xa1\xc4\x87e se karakterizira kao "molekularno" gledi\xc5\xa1te pona\xc5\xa1anja, to jest svako pona\xc5\xa1anje mo\xc5\xbee biti ra\xc5\xa1\xc4\x8dlanjeno u atomisti\xc4\x8dkim dijelovima ili molekulama. To gledi\xc5\xa1te je nepouzdano kada netko smatra svoj potpuni opis pona\xc5\xa1anja kao \xc5\xa1to je prikazano u \xc4\x8dlanku "Odabir prema posljedicama" ("Selection by Consequences") iz 1981. i mnogim drugim djelima. Skinner je tvrdio da potpuni obra\xc4\x8dun pona\xc5\xa1anja upli\xc4\x87e razumijevanje povijesnog odabira na tri razine: biologija (prirodni odabir ili filogenija \xc5\xbeivotinje); pona\xc5\xa1anje (povijest potkrepljenja ili ontogenija bihevioralnog repertoara \xc5\xbeivotinje); te za neke vrste, kultura (kulturni obi\xc4\x8daji dru\xc5\xa1tvenih grupa kojoj \xc5\xbeivotinja pripada). Taj je cijeli organizam sa svim tim povijestima onda u interakciji sa svojom okolinom. Skinner je \xc4\x8desto opisivao \xc4\x8dak svoje vlastito pona\xc5\xa1anje kao proizvod vlastite filogenetske povijesti, vlastite povijesti potkrepljenja (koja uklju\xc4\x8duje u\xc4\x8denje kulturnih obi\xc4\x8daja) koje su trenuta\xc4\x8dno u interakciji s okolinom. Molarni bihevioristi (npr. Howard Rachlin) smatraju da se pona\xc5\xa1anje ne mo\xc5\xbee razumijeti fokusiranjem na trenuta\xc4\x8dne doga\xc4\x91aje. To jest, oni smatraju da se pona\xc5\xa1anje mo\xc5\xbee razumijeti najbolje u terminima krajnjeg uzroka povijesti i da molekularni bihevioristi \xc4\x8dine pogre\xc5\xa1an zaklju\xc4\x8dak izmi\xc5\xa1ljanjem fiktivnog pribli\xc5\xbenog uzroka za pona\xc5\xa1anje. Molarni bihevioristi smatraju da su standardna molekularna tuma\xc4\x8denja poput "asocijativne snage" takvi fiktivni pribli\xc5\xbeni uzroci koji jednostavno uzimaju mjesto molarnih varijabli poput stope potkrepljenja. Stoga \xc4\x87e molarni bihevioristi definirati pona\xc5\xa1anje poput voljenja nekoga kao izlaganje obrasca pona\xc5\xa1anja voljenja tijekom vremena, ne postoji poznati pribli\xc5\xbeni uzrok pona\xc5\xa1anja voljenja (tj. ljubavi) ve\xc4\x87 samo povijest pona\xc5\xa1anj\xc3\xa2 (\xc4\x8dije trenuta\xc4\x8dno pona\xc5\xa1anje mo\xc5\xbee biti primjerom) mo\xc5\xbee biti primjer koji se mo\xc5\xbee kratko opisati kao ljubav._NEWLINE_Nedavni eksperimentalni rad (vidi \xc4\x8casopis eksperimentalne analize pona\xc5\xa1anja i \xc4\x8casopis eksperimentalne psihologije: Animalni procesi pona\xc5\xa1anja-- 2004. i kasnije) pokazuje prili\xc4\x8dno jasno da je pona\xc5\xa1anje pod utjecajem jednako molarnih (tj. prosje\xc4\x8dnih stopa potkrepljenja) i molekularnih varijabli (npr. vrijeme koje prethodi reakcijama). Ono \xc5\xa1to je potrebno je razumijevanje realne dinamike operantnog pona\xc5\xa1anja koja \xc4\x87e uplesti procese i u kratkom i u dugovremenskom opsegu.\n_START_SECTION_\nBiheviorizam u filozofiji\n_START_PARAGRAPH_\nBiheviorizam je istodobno pokret u psihologiji i filozofski pravac. Temeljna premisa radikalnog biheviorizma jest ta da bi prou\xc4\x8davanje pona\xc5\xa1anja trebala biti prirodna znanost poput kemije ili fizike bez ikakvog obzira na hipotetska unutarnja stanja organizma. Druge razli\xc4\x8ditosti poput teoretskog biheviorizma dopu\xc5\xa1taju unutarnja stanja, ali ne zahtjevaju da budu mentalna ili imaju bilo kakav odnos prema subjektivnom iskustvu. Biheviorizam zauzima funkcionalno gledi\xc5\xa1te pona\xc5\xa1anja._NEWLINE_Postoje to\xc4\x8dke gledi\xc5\xa1ta unutar analiti\xc4\x8dke filozofije koje se nazivaju ili ih nazivaju drugi bihevioristi\xc4\x8dkima. U logi\xc4\x8dkom biheviorizmu (kao \xc5\xa1to su smatrali npr. Rudolf Carnap i Carl Hempel), psiholo\xc5\xa1ki iskazi zna\xc4\x8dili su njihovu potvrdu uvjeta, koji su se sastojali od izvedenog o\xc4\x8devidnog pona\xc5\xa1anja. W. V. Quine je pod utjecajem nekih Skinnerovih ideja iskoristio razli\xc4\x8ditosti biheviorizma u svojem vlastitom djelu o jeziku. Gilbert Ryle je branio poseban pravac filozofskog biheviorizma prikazanog u njegovoj knjizi Koncepcija misli (The Concept of Mind). Ryleova sredi\xc5\xa1nja tvrdnja bila je da primjeri dualizma \xc4\x8desto predstavljaju \'kategori\xc4\x8dne pogre\xc5\xa1ke\' pa su stoga oni uistinu nesporazumi u upotrebi svakida\xc5\xa1njeg jezika._NEWLINE_Ponekad se tvrdi da je Ludwig Wittgenstein branio bihevioristi\xc4\x8dki polo\xc5\xbeaj i da postoje va\xc5\xbena podru\xc4\x8dja preklapanja izme\xc4\x91u njegove filozofije, logi\xc4\x8dkog te radikalnog biheviorizma (npr. argument kukca u kutiji). Wittgenstein ipak nije bio biheviorist, a njegov stil pisanja je dovoljno elipti\xc4\x8dan da se priznaju rasponi tuma\xc4\x8denja. Matemati\xc4\x8dar Alan Turing tako\xc4\x91er se ponekad smatra bihevioristom iako on sam nikad nije napravio tu identifikaciju.\n_START_SECTION_\nSuprotnost biheviorizmu\n_START_PARAGRAPH_\nSociolozi se op\xc4\x87enito suprostavljaju biheviorizmu. Umjesto njega sociolozi zastupaju "teoriju akcije" koja uzima u obzir ljudsku slobodnu volju.'