b'\n_START_ARTICLE_\nMargareta Marija Alacoque\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdivotopis\n_START_PARAGRAPH_\nRodila se je 22. srpnja 1647. u Lautecouru, u burgundskoj op\xc4\x87ini Verosvres, u biskupiji Antun, tridesetak kilometara od Paray-le-Moniala. Njezin otac Claude Alacoque u svom je selu vr\xc5\xa1io slu\xc5\xbebu kraljevskoga bilje\xc5\xbenika. Umro je mlad, ostaviv\xc5\xa1i iza sebe brojnu obitelj. Njegova se udovica na\xc5\xa1la u velikim pote\xc5\xa1ko\xc4\x87ama pa se morala i odijeliti od nekih svojih sinova. Kad je Margareti bilo 8 godina, dana je na odgoj u zavod klarisa-urbanistica u Charollesu. Tamo je nai\xc5\xa1la na sredinu punu revnosti i duhovnog poleta, \xc5\xa1to joj je veoma odgovaralo. Ona je ve\xc4\x87 u \xc4\x8detvrtoj godini \xc5\xbeivota, i ne znaju\xc4\x87i pravo \xc5\xa1to \xc4\x8dini, u\xc4\x8dinila zavjet \xc4\x8disto\xc4\x87e. Bio je to Bo\xc5\xbeji poticaj, zato joj je ozra\xc4\x8dje u Charollesu tako i godilo._NEWLINE_Te\xc5\xa1ka ju je bolest prisilila da ostavi sestarski zavod te se vrati ku\xc4\x87i u kojoj je gotovo uzeta bolovala \xc4\x8detiri godine. Kad je ozdravila, morala je svladati i druge pote\xc5\xa1ko\xc4\x87e da bi na koncu 24. godine \xc5\xbeivota mogla ostvariti svoje pravo zvanje. Do potpune jasno\xc4\x87e o tome \xc5\xbeivotnom zvanju do\xc5\xa1la je prigodom posjeta samostanu sestara od Poho\xc4\x91enja u Paray-le-Monialu. Bilo je to 25. svibnja 1671.. Nalaze\xc4\x87i se toga dana u samostanskoj govornici, jasno je u svojoj nutrini \xc4\x8dula ove rije\xc4\x8di: "Ho\xc4\x87u da bude\xc5\xa1 ovdje!" U roku od tri tjedna zamolila je da bude primljena u taj samostan, a 25. kolovoza ve\xc4\x87 je zapo\xc4\x8dela svoju postulaturu. Sljede\xc4\x87e godine, 6. studenoga, odjenula je redovni\xc4\x8dko odijelo te u ruke svoje poglavarice majke Marije-Franciske de Saumaise polo\xc5\xbeila zavjete. I od tog se \xc4\x8dasa povijest njezina \xc5\xbeivota i poslanja stapa s povije\xc5\xa1\xc4\x87u samostana u Paray-le-Monialu. 15. svibnja 1684. postala je asistentica majke Marije Kristine Malin, ku\xc4\x87ne poglavarice; 4. sije\xc4\x8dnja 1685. imenovana je u\xc4\x8diteljicom novakinja, a tu je slu\xc5\xbebu obavljala do konca sije\xc4\x8dnja 1687.; nekoliko mjeseci kasnije ponovno je imenovana asistenticom. Umrla je u dobi od 43 godine 17. listopada 1690.\n_START_SECTION_\nVi\xc4\x91enja\n_START_PARAGRAPH_\nMargareta je postala najve\xc4\x87a glasnica kulta Srca Isusova, one pobo\xc5\xbenosti koja je osvojila mno\xc5\xa1tvo te koja i danas u jednostavnome puku, medu onima koji su bez predrasuda, \xc5\xbeivi i donosi obilne duhovne plodove. Zahvaljuju\xc4\x87i nalogu Margaretine poglavarice, majke de Saumaise, koja je \xc5\xbeeljela izbliza slijediti misti\xc4\x8dna o\xc4\x8ditovanja u toj mladoj redovnici te joj u travnju i svibnju 1673. zapovjedila da ih opi\xc5\xa1e, doznajemo \xc5\xa1to se to u njezinoj du\xc5\xa1i zbivalo. Tek \xc5\xa1to je po\xc4\x8dela po nalogu poglavarice pisati, zapo\xc4\x8de\xc5\xa1e i ona velika vi\xc4\x91enja koja \xc4\x87e njezino ime u\xc4\x8diniti poznatim po cijelom svijetu._NEWLINE_Prvo je bilo na blagdan Sv. Ivana Evan\xc4\x91elista, 27. prosinca 1673. Margareta je tek napustila ku\xc4\x87nu bolnicu te po\xc5\xa1la u kapelicu i kleknula do re\xc5\xa1etke kora, gdje su strogo klauzurne redovnice od Poho\xc4\x91enja obavljale svoje molitve i pobo\xc5\xbenosti. Tada joj se ukazao na\xc5\xa1 Gospodin i ona je posve jasno i razgovijetno \xc4\x8dula ovu poruku: "Moje bo\xc5\xbeansko Srce tako je raspaljeno ljubavlju prema ljudima da vi\xc5\xa1e ne mo\xc5\xbee u sebi zadr\xc5\xbeavati plamenove svoje \xc5\xbearke ljubavi, ve\xc4\x87 ih mora razasuti. Tebe sam kao ponor nevrijednosti i neznanja odabrao da ispuni\xc5\xa1 taj veliki naum, da tako sve bude u\xc4\x8dinjeno od mene."_NEWLINE_Misija je bila jasna, no jer je svetici, da bi je izvr\xc5\xa1ila, bilo potrebno svjetla i milosti, Gospodin joj to nije uskratio jer on za izvanredne zahvate daje i izvanredne milosti. I tako je ve\xc4\x87 tom zgodom svojoj odabranici objavio "divote svoje ljubavi i neizrecive tajne svoga Presvetoga Srca, koje joj je do toga dana skrivao"._NEWLINE_Nakon vi\xc5\xa1e drugih ukazanja manjeg zna\xc4\x8denja Gospodin je po\xc4\x8detkom god. 1674., vjerojatno jednoga petka, Margareti objavio opet novu veliku poruku. Da se radilo o velikoj objavi, svjedo\xc4\x8dio je i vanjski dekor ukazanja. Gospodin joj se sa Srcem ukazao na prijestolju od plamenova, \xc5\xa1to bijahu sjajniji od sunca te prozirni kao najfiniji kristal. No u tom je vanjskom sjaju, prema Margaretinu opisu, bilo Isusovo Srce "okrunjeno trnovom krunom, koja simbolizira rane \xc5\xa1to mu ih zadajemo svojim grijesima, a nad Srcem se nalazio zna\xc4\x8dajan kri\xc5\xbe; taj je kri\xc5\xbe ondje od prvih \xc4\x8dasova njegova utjelovljenja, a to zna\xc4\x8di od \xc4\x8dasa kad je bilo oblikovano i Presveto Srce; odmah je u nj bio usa\xc4\x91en i kri\xc5\xbe pun svake gor\xc4\x8dine."_NEWLINE_Margaretin je opis tih objava te\xc5\xbeak, hrapav i nezgrapan. Nije bila laka na peru. No iz onoga \xc5\xa1to je te\xc5\xa1ko izrazila jasno proizlazi dvoje: ponajprije neizmjerna Otkupiteljeva ljubav prema \xc4\x8dovjeku, a zatim ljudski grijesi kojima nezahvalni ljudi vrije\xc4\x91aju tu ljubav. To \xc4\x87e do\xc4\x87i naro\xc4\x8dito da izra\xc5\xbeaja u tre\xc4\x87oj objavi, koja je jasna sinteza prvih dviju. Ta se objava dogodila nekoliko mjeseci kasnije, jednoga petka, sutradan po blagdanu Tijelova. Isus se tada, prema sveti\xc4\x8dinu opisu, ukazao "sav u sjaju slave, s pet rana, koje su blije\xc5\xa1tale kao pet sunaca, a iz njegova svetog \xc4\x8dovje\xc5\xa1tva izlazili su plamenovi sa svih strana, osobito pak iz njegovih divnih grudiju, koje su sli\xc4\x8dile ognji\xc5\xa1tu; a bile su otvorene da otkriju svu ljubav toga ljubaznoga Srca, koje bija\xc5\xa1e onaj stvarni izvor tih plamenova"._NEWLINE_I tada se Isus potu\xc5\xbeio na ljudsku nezahvalnost. "Za sva moja nastojanja oko njihova dobra ljudi su hladni i nehajni." Isus kao uzvrat za tu nezahvalnost tra\xc5\xbei od svetice naknadu. Dok je to tra\xc5\xbeio, iz njegova je Srca iza\xc5\xa1ao tako \xc5\xbearki plamen te je mislila da \xc4\x87e je uni\xc5\xa1titi. Isus je toj poruci dodao i ovu: "Primit \xc4\x87e\xc5\xa1 me u Presvetom Sakramentu svaki put kad ti poslu\xc5\xa1nost bude to dopustila." A zatim je zatra\xc5\xbeio pri\xc4\x8dest svakoga prvog petka u mjesecu, a kao pripravu za to svetu uru koju \xc4\x87e obavljati prostrta na zemlji u no\xc4\x87i izme\xc4\x91u \xc4\x8detvrtka na petak od 11 sati do pono\xc4\x87i. I tako su u pobo\xc5\xbenost Srcu Isusovu uvedene dvije glavne naknadne vje\xc5\xbebe: sveta ura i sveta pri\xc4\x8dest na svaki prvi petak u mjesecu._NEWLINE_\xc4\x8cetvrta velika objava je dana za vrijeme tijelovske osmine izme\xc4\x91u 13. i 20. lipnja 1675. Najvjerojatnije bija\xc5\xa1e to datum 16. lipnja. U toj objavi Isus se potu\xc5\xbeio na rane \xc5\xa1to mu ih zadaju svojim nepo\xc5\xa1tovanjem sami vjernici i svojim svetogr\xc4\x91em nevjernici te dodao: "A ono \xc5\xa1to me najosjetljivije vrije\xc4\x91a jest \xc5\xa1to to \xc4\x8dine i meni posve\xc4\x87ena srca." Kao naknadu za sve te uvrede Gospodin je zatra\xc5\xbeio da se u petak po tijelovskoj osmini uvede poseban blagdan Srca Isusova na koji \xc4\x87e se svetom pri\xc4\x8de\xc5\xa1\xc4\x87u i javnom otpro\xc5\xa1njom naknaditi za uvrede nanesene Gospodinu dok je izlo\xc5\xbeen na oltarima._NEWLINE_Zna se da je pismeno pozvala \xc4\x8dak i francuskoga kralja Luja XIV. da svoje kraljevstvo posveti Srcu Isusovu. U samome samostanu od Poho\xc4\x91enja Margareta je 20. srpnja 1685. novicijatom iskazala prvu javnu \xc4\x8dast Srcu Isusovu, a 21. lipnja sljede\xc4\x87e godine pridru\xc5\xbeila joj se cijela zajednica u proslavi blagdana Srca Isusova._NEWLINE_Od tada, unato\xc4\x8d raznim zaprekama, pokret \xc5\xa1tovanja Srca Isusova nije se vi\xc5\xa1e zaustavio. Papa Klement XIII. odobrio je 6. velja\xc4\x8de 1765. dekret Kongregacije obreda kojim se dopu\xc5\xa1ta Poljskoj i Rimskoj bratov\xc5\xa1tini Srca Isusova, kojoj je pripadao i sam Papa, svetkovanje blagdana Srca Isusova. U Papinoj je namisli bilo da taj novi blagdan \xc5\xa1iri u Crkvi poruke dane Margareti Alacoque. Ona je bila povla\xc5\xa1teno sredstvo da se pro\xc5\xa1iri ona pobo\xc5\xbenost koja je u Crkvi pod raznim oblicima bila uvijek prisutna i \xc5\xbeiva, dav\xc5\xa1i joj ipak neke nove i originalne naglaske._NEWLINE_Suvremenici doga\xc4\x91aja u Parayu brzo su otkrili izuzetnu krjepost Margarete Alacoque te su se trudili da i druge s njome upoznaju. Abbe Languet, generalni vikar u Autonu, ve\xc4\x87 25 godina nakon Margaretine smrti pokrenuo je postupak za njezino progla\xc5\xa1enje bla\xc5\xbeenom, a napisao joj je i \xc5\xbeivotopis. Sretan ishod brzog postupka za progla\xc5\xa1enje Margarete Alacoque bla\xc5\xbeenom osujetili su janzenisti, kao \xc5\xa1to su uostalom u\xc4\x8dinili i za neke druge kauze u Francuskoj XVIII. stolje\xc4\x87a. Kad su se sti\xc5\xa1ale janzenisti\xc4\x8dke raspre, umuknula Francuska revolucija, kauza Margarete Alacoque je uznaprjedovala te ju je papa Pio IX. 24. travnja 1864. proglasio bla\xc5\xbeenom. Svetom ju je proglasio 13. svibnja 1920. papa Benedikt XV..'