b'\n_START_ARTICLE_\nIvan Salis Seewis\n_START_SECTION_\nVojna karijera\n_START_PARAGRAPH_\nIvan grof Salis-Seewis rodio se u Karlovcu kao tre\xc4\x87e dijete i najstariji sin k.k. satnika Gaudencija grofa Salis-Seewisa i njegove \xc5\xbeene Wilhelmine (Vranyczany von Dobrinovi\xc4\x87). Otac mu je umro 1873. u 41. godini. Nakon poha\xc4\x91anja gimnazije u Kremsm\xc3\xbcnsteru postao je kadet na tehni\xc4\x8dkoj vojnoj akademiji u Be\xc4\x8du, koju je zavr\xc5\xa1io na carev ro\xc4\x91endan, 18. kolovoza 1883. u \xc4\x8dinu poru\xc4\x8dnika. Raspore\xc4\x91en je u 2. in\xc5\xbeinjersku pukovniju (2.Genieregim.) s vrlo dobrim ocjenama. Poha\xc4\x91ao je te\xc4\x8dajeve ratne \xc5\xa1kole kao natporu\xc4\x8dnik te je na promociji 1890. dodijeljen glavnom sto\xc5\xbeeru. Slu\xc5\xbeio je s pje\xc5\xa1a\xc4\x8dkim brigadama u Josephstadtu i u Salzburgu. Promaknut je u satnika glavnog sto\xc5\xbeera 1. studenog 1893. i slu\xc5\xbeio je kao predava\xc4\x8d u pje\xc5\xa1a\xc4\x8dkoj kadetskoj \xc5\xa1koli u Po\xc5\xbeunu do preuzimanja du\xc5\xbenosti u obavje\xc5\xa1tajnom odjelu glavnog sto\xc5\xbeera u Be\xc4\x8du u listopadu 1896. Ostao je u "Evidenzbureau" do svibnja 1898., kad je izvr\xc5\xa1io obveznu du\xc5\xbenost s postrojbama kao zapovjednik bojne i satnije s 82. honvedskom pje\xc5\xa1a\xc4\x8dkom pukovnijom u Gyulafeh\xc3\xa9rv\xc3\xa1ru. Nakon uspje\xc5\xa1no polo\xc5\xbeenog tzv. "Archangel" ispita za promaknu\xc4\x87e u majora pri glavnom sto\xc5\xbeeru dodijeljen mu je taj \xc4\x8din 1. studenog 1899. Zatim se vratio u slu\xc5\xbebu glavnog sto\xc5\xbeera kao na\xc4\x8delnik sto\xc5\xbeera 28. pje\xc5\xa1a\xc4\x8dke divizije u Ljubljani. Od 1901. do 1904. vratio se obavje\xc5\xa1tajnom odjelu. Promaknut je u pukovnika 1. studenog 1903._NEWLINE_Od 1904. do 1906. bio je dodijeljen kao vojni savjetnik me\xc4\x91unarodnoj misiji u Skoplju, Solunu i Istanbulu. Dodijeljen mu je Red \xc5\xbeeljezne krune 3. razreda 1906. Nakon povratka iz misije slu\xc5\xbeio je u pje\xc5\xa1a\xc4\x8dkim postrojbama - 86. pukovniji u Budimpe\xc5\xa1ti i 76. u Ostrogonu. Ubrzo je preuzeo zapovjedni\xc5\xa1tvo nad slavnom hrvatskom Oto\xc4\x8dkom 79. pje\xc5\xa1a\xc4\x8dkom pukovnijom "Grof Jela\xc4\x8di\xc4\x87" u travnju 1908. Dok su do\xc4\x8dasnici i vojnici bili velikom ve\xc4\x87inom Hrvati, pola \xc4\x8dasnika su bili Nijemci, \xc4\x8detvrtina Hrvati te \xc4\x8detvrtina drugih nacionalnosti. Vrlo popularan kao zapovjednik pukovnije razrije\xc5\xa1en je du\xc5\xbenosti u kolovozu 1911. i imenovan je zapovjednikom 71. pje\xc5\xa1a\xc4\x8dke brigade, kojoj je pripadala njegova stara pukovnija, sa sto\xc5\xbeerom u Rijeci. Za opro\xc5\xa1taj su mu do\xc4\x8dasnici izradili i poklonili posebnu po\xc4\x8dasnu sablju. Promaknut je u general-majora 9. svibnja 1912. Zapovijedao je brigadom po izbijanju Prvog svjetskog rata kao dio 36. pje\xc5\xa1a\xc4\x8dke divizije podmar\xc5\xa1ala Claudiusa Czibulke u sklopu XIII. korpusa generala pje\xc5\xa1a\xc5\xa1tva Adolfa viteza Rhemena od Barensfelda.\n_START_SECTION_\nSrpska kampanja\n_START_PARAGRAPH_\nKao dio 5. armije generala pje\xc5\xa1a\xc5\xa1tva Liboriousa Franka, Salis-Seewisova brigada je sudjelovala u isprva neuspje\xc5\xa1nim operacijama protiv Srbije, forsiranju Drine i kasnijem povla\xc4\x8denju. Uslijedio je drugi prijelaz preko Drine, \xc5\xa1irine 200-500 i dubine 2-6 metara, \xc5\xa1to je ote\xc5\xbeavalo prijelaz vojske. Sudjelovao je u operacijama u Ma\xc4\x8dvi, uspje\xc5\xa1nom napadu na Banovo Polje, Vrbo\xc4\x8dav, Radenkovi\xc4\x87 i sedmodnevnoj bitci za \xc5\xa0abac-Sje\xc5\xa1nice. Tijekom tog iznimno vru\xc4\x87eg ljeta 5. armija izgubila je 600 \xc4\x8dasnika i 22.000 do\xc4\x8dasnika i vojnika od po\xc4\x8detnih 80.000. Unato\xc4\x8d proma\xc5\xa1ajima nadre\xc4\x91enih, general-major grof Salis-Seewis bio je uspje\xc5\xa1an i imenovan je zapovjednikom 42. domobranske pje\xc5\xa1a\xc4\x8dke divizije 11. studenog 1914. Vodio je svoju diviziju tijekom druge srbijanske ofenzive uvijek s boji\xc5\xa1nice, koja je zavr\xc5\xa1ila u obrani kolubarske linije, nakon \xc4\x8dega je divizija povu\xc4\x8dena zbog odmora, oporavka i popune. Nakon preuzimanja zapovjedni\xc5\xa1tva ju\xc5\xbene boji\xc5\xa1nice od strane nadvojvode Eugena, dobrovoljno je prepustio \xc4\x8ditav XIII. korpus operativnoj skupini generala konjani\xc5\xa1tva Pflanzer-Baltina, koja se borila u karpatskim planinama.\n_START_SECTION_\nGalicijska boji\xc5\xa1nica\n_START_PARAGRAPH_\nSalis-Seewis se sa svojom divizijom, zajedno s cijelim XIII korpusom, preselio na galicijsko boji\xc5\xa1te, gdje su se otada borili u iscrpljuju\xc4\x87im uvjetima karpatske zime. Krenula je u akciju sjeverno od Nadworna i \xc4\x8duvala je lijevi bok Czibulkinog korpusa. 42. divizija je odmah do\xc5\xa1la pod udar ruskih koza\xc4\x8dkih brigada, a nakon tjedna i dviju pje\xc5\xa1a\xc4\x8dkih divizija. Unato\xc4\x8d neprijateljskoj nadmo\xc4\x87i, Salis-Seewis je odbacio neprijateljske postrojbe zajedno s 6. pje\xc5\xa1a\xc4\x8dkom divizijom kneza Sch\xc3\xb6nburg-Hartensteina, koji se nalazio ju\xc5\xbeno od polo\xc5\xbeaja 42. divizije, na obalama rijeke Lomnice, koja utje\xc4\x8de u Dnjestar kod Halicza. U velja\xc4\x8di 1915. Salis Seewis je prodro s divizijom u Delatyn i \xc5\xbeeljeznicom u Stanislaviv. Promaknut je u podmar\xc5\xa1ala (Feldmarschalleutnant) 15. velja\xc4\x8de i dodijeljen mu je Red \xc5\xbeeljezne krune drugog razreda s ratnim znamenjem. Krajem o\xc5\xbeujka 1915. Salisova divizija je preba\xc4\x8dena pod zapovjedni\xc5\xa1tvo njema\xc4\x8dkog generala konjani\xc5\xa1tva Marschalla te je zajedno s jo\xc5\xa1 dvije austro-ugarske divizije i jednom njema\xc4\x8dkom bila na polo\xc5\xbeaju od rijeke Prut kod Czernowitza do Dnjestra._NEWLINE_Tijekom lokalne ofenzive 29. o\xc5\xbeujka, Salis-Seewis je do\xc5\xa1ao nadomak ruske utvrde Hotin, ali ga je ruski protunapad 31. o\xc5\xbeujka nagnao da izda naredbu za povla\xc4\x8denje. Rusi su pre\xc5\xa1li Dnjestar i napredovali do predratne granice, odakle su mogli dovesti te\xc5\xa1ko topni\xc5\xa1tvo u domet Czernowitza. Unato\xc4\x8d protunapadu polovice 42. divizije s jo\xc5\xa1 jednom austro-ugarskom konjani\xc4\x8dkom divizijom situacija se nije mogla odmah povratiti. 42. divizija je pretrpjela te\xc5\xa1ke gubitke. Gotovo svi ni\xc5\xbei \xc4\x8dasnici Hrvati su izba\xc4\x8deni iz stroja, a postrojba je popunjena rezervama dok je Salis-Seewis tra\xc5\xbeio nove \xc4\x8dasnike. 42. divizija, kori\xc5\xa1tena gdjegod je situacija bila najkriti\xc4\x8dnija, nakon poja\xc4\x8danja boji\xc5\xa1nice postrojbama iz Koru\xc5\xa1ke i \xc5\xa0tajerske, omogu\xc4\x87ila je generalu Pflanzer-Baltin izvo\xc4\x91enje protunapada i osiguranje lijeve obalu rijeke Prut. Grof Salis ostao je zapovjednikom izvrsne domobranske divizije do sredine travnja 1915. kad je oti\xc5\xa1ao na jednomjese\xc4\x8dni dopust. Nakon povratka s dopusta sredinom lipnja 1915. predao je zapovjedni\xc5\xa1tvo podmar\xc5\xa1alu Antonu Lipo\xc5\xa1\xc4\x8daku i sve do listopada je bio neraspore\xc4\x91en.\n_START_SECTION_\nUprava Srbije\n_START_PARAGRAPH_\nPotom je imenovan vojnim upraviteljem Be\xc4\x8da, preuzev\xc5\xa1i ovu du\xc5\xbenost 10. studenog 1915. Ta du\xc5\xbenost je bila ipak kratka vijeka i 7. sije\xc4\x8dnja 1916. imenovan je \xc4\x8dlanom Geheimer Rat (tajnog/zemaljskog dvorskog vije\xc4\x87a), te je isti dan preuzeo zadatak glavnog vojnog guvernera Srbije. 1. sije\xc4\x8dnja 1916. uspostavljena je generalna vojna uprava Srbije i bila je nadle\xc5\xbena na podru\xc4\x8dju od 28.880 \xc4\x8detvornih kilometara s preko milijun i pol stanovnika. To je bio teritorij zapadno od rijeke Morave, osim Ni\xc5\xa1a i Pirota, ali uklju\xc4\x8duju\xc4\x87i Vranje (unato\xc4\x8d \xc5\xbeeljama Bugara), Kosovo, Sand\xc5\xbeak i Novi Pazar. Frankfurter Zeitung od 10. sije\xc4\x8dnja 1916. javlja da je Salis-Seewis izdao proglas pu\xc4\x8danstvu, kojim sve poziva na suradnju s vlastima i upravnim tijelima u njihovom radu. Tako\xc4\x91er, poziva stanovni\xc5\xa1tvo da se suzdr\xc5\xbei od bilo kakvih politi\xc4\x8dkih aktivnosti, zato \xc5\xa1to \xc4\x87e svaka pobuna biti ka\xc5\xbenjena s najstro\xc5\xbeim mjerama. Navodi i da \xc4\x87e pravedna uprava povratiti red u zemlji te \xc4\x87e od svojih prija\xc5\xa1njih vo\xc4\x91a zavedeni srbijanski narod dovesti u bolje okolnosti. Njegove du\xc5\xbenosti su bile razoru\xc5\xbeavanje stanovni\xc5\xa1tva, uglavnom tra\xc5\xbee\xc4\x87i od seoskih starje\xc5\xa1ina predavanje oru\xc5\xbeja sukladno predratnoj procjeni koli\xc4\x8dine naoru\xc5\xbeanja. Tako\xc4\x91er je poticao poljoprivredu prijete\xc4\x87i prisilnim rekvizicijama ako se \xc5\xbeetvom ne osigura suvi\xc5\xa1ak. Nadalje, bio je odgovoran za osiguravanje obrazovanja u svim srbijanskim \xc5\xa1kolama na njema\xc4\x8dkom jeziku, sukladno austro-ugarskim obrazovnim standardima. Uz pomo\xc4\x87 svog sposobnog na\xc4\x8delnika sto\xc5\xbeera, potpukovnika Otta Gellineka, ostao je u Srbiji do srpnja, kad je od njega preuzeo du\xc5\xbenost biv\xc5\xa1i zapovjednik njegovog korpusa, general pje\xc5\xa1a\xc5\xa1tva Adolf vitez Rhemen od Barensfelda.\n_START_SECTION_\nKraj rata\n_START_PARAGRAPH_\nGrof Salis je tada imenovan potpredsjednikom vrhovnog vojnog suda. Od lipnja do listopada 1917. i njegovog preuzimanja zapovjedni\xc5\xa1tva 92. pje\xc5\xa1a\xc4\x8dke divizije (na svoju zamolbu za daljnjom slu\xc5\xbebom na boji\xc5\xa1nici) bio je nastupaju\xc4\x87i rukovoditelj suda. Zatim je poveo svoju diviziju u Rumunjsku dok nije imenovan zapovjednikom korpusa tzv. Generalkommando Rum\xc3\xa4nien (vrhovnog zapovjedni\xc5\xa1tva oru\xc5\xbeanih snaga u Rumunjskoj) sa sto\xc5\xbeerom u Pitesti. Na toj du\xc5\xbenosti dodijeljen mu je Kri\xc5\xbe za vojne zasluge drugog razreda s ratnim znamenjem i ma\xc4\x8devima. Salisovo posljednje imenovanje je bilo kao zapovjednika 16. glavnog zapovjedni\xc5\xa1tva koje je vodio do kraja rata na rumunjskoj boji\xc5\xa1nici. Promaknut je u \xc4\x8din Feldzeugmeister, drugi najvi\xc5\xa1i \xc4\x8din austro-ugarske vojske, 11. studenog 1918.\n_START_SECTION_\nNakon Prvog svjetskog rata\n_START_PARAGRAPH_\nUmirovljen je 1. sije\xc4\x8dnja 1919. s mirovinom od 16.000 kruna. Izabrao je \xc5\xbeivjeti u Hrvatskoj te je umro u Zagrebu, 24. listopada 1940. Pokopan je u obiteljskoj grobnici na Mirogoju.'