b'\n_START_ARTICLE_\nGeofizika\n_START_PARAGRAPH_\nGeofizika je prirodna znanost koja prou\xc4\x8dava fizikalna svojstva Zemlje i procese na njoj, a katkad i na drugim planetima. Obuhva\xc4\x87a niz disciplina, koje se mogu svrstati prema tome bave li se \xc4\x8dvrstom Zemljom, vodama ili zrakom koji ju okru\xc5\xbeuje. Prva skupina geofizi\xc4\x8dkih disciplina usmjerena je na istra\xc5\xbeivanje polja sile te\xc5\xbee i oblika Zemlje (gravimetrija), magnetskoga polja Zemlje (magnetizam Zemlje), potresa i strukture Zemljine unutra\xc5\xa1njosti (seizmologija) te vulkanskih erupcija (vulkanologija). Predmet su prou\xc4\x8davanja druge skupine geofizi\xc4\x8dkih disciplina teku\xc4\x87e vode na tlu i podzemne vode (hidrologija), jezera (limnologija), mora i oceani (oceanografija) te ledenjaci i ledene kape (glaciologija). Tre\xc4\x87a se skupina geofizi\xc4\x8dkih disciplina bavi kratkoro\xc4\x8dnim vremenskim promjenama u ni\xc5\xbeim slojevima atmosfere (meteorologija), dugoro\xc4\x8dnim karakteristikama vremenskih prilika u blizini Zemljine povr\xc5\xa1ine (klimatologija) te procesima u vi\xc5\xa1im slojevima atmosfere (aeronomija)._NEWLINE_Pojedine geofizi\xc4\x8dke discipline bliske su nekim drugim znanostima. Tako je na primjer gravimetrija srodna geodeziji, seizmologija ima niz dodirnih to\xc4\x8daka s geologijom, fizi\xc4\x8dka je oceanografija povezana s kemijskom i biolo\xc5\xa1kom oceanografijom, a klimatologija je \xc4\x8desto predmet interesa zemljopisa. Tradicionalno se smatra da je geofizika jedna grana primijenjene fizike, to jest da fizi\xc4\x8dari otkrivaju op\xc4\x87e zakonitosti, koje potom geofizi\xc4\x8dari primjenjuju u istra\xc5\xbeivanju Zemlje. Takav je odnos doveden u pitanje po\xc4\x8detkom 1960-ih kada je meteorolog Edward Norton Lorenz utemeljio teoriju deterministi\xc4\x8dkoga kaosa, koja je desetak godina poslije postala predmetom interesa fizi\xc4\x8dara.\n_START_SECTION_\nObja\xc5\xa1njenje\n_START_PARAGRAPH_\nGeofizika je skup metoda mjerenja fizikalnih \xc4\x8dimbenika ili parametara radi odre\xc4\x91ivanja globalnih svojstava planeta Zemlje (mjerenja promjena Zemljinog magnetskog i elektromagnetskog polja, registracija i analiza potresnih valova, mjerenje gravitacijskog polja Zemlje radi odre\xc4\x91ivanja Zemljinog geoida, mjerenja telurskih struja i sli\xc4\x8dno). Za razliku od op\xc4\x87e ili znanstvene geofizike predmet primijenjene geofizike je istra\xc5\xbeivanje geolo\xc5\xa1ko-strukturnog sastava podzemlja. Njezine metode se, kao i metode op\xc4\x87e geofizike, svode na mjerenja fizikalnih parametara, uklju\xc4\x8duju\xc4\x87i i mjerenja promjena umjetno izazvanih fizikalnih pojava pod utjecajem geolo\xc5\xa1ke gra\xc4\x91e podzemlja, te se, sukladno tome, razlikuju pasivne i aktivne geofizi\xc4\x8dke metode. U prve spadaju gravimetrija i magnetometrija, \xc4\x8diji je predmet istra\xc5\xbeivanje lokalnih promjena sile te\xc5\xbee, odnosno prirodnog magnetskog polja, uzrokovanih strukturno-litolo\xc5\xa1kim promjenama unutar podzemlja. Za razliku od njih, aktivne metode, seizmi\xc4\x8dke i geoelektri\xc4\x8dne, prou\xc4\x8davaju promjene umjetno izazvanih fizikalnih pojava pod utjecajem geolo\xc5\xa1ke gra\xc4\x91e podzemlja. U oba slu\xc4\x8daja odstupanja od takozvanih normalnih vrijednosti, ili anomalije, uzrokuju lokalne promjene u geolo\xc5\xa1koj gra\xc4\x91i, koje mogu upu\xc4\x87ivati na postojanje le\xc5\xbei\xc5\xa1ta mineralnih sirovina._NEWLINE_Sve do dvadesetih godina pro\xc5\xa1log stolje\xc4\x87a naftne tvrtke nisu smatrale nu\xc5\xbenom primjenu geolo\xc5\xa1kih znanosti u traganju za ugljikovodicima sve dok se geofizi\xc4\x8dke metode nisu pokazale uspje\xc5\xa1nim u otkri\xc4\x87u novih le\xc5\xbei\xc5\xa1ta nafte. Istra\xc5\xbeiva\xc4\x8di su se pritom slu\xc5\xbeili vrlo primitivnom opremom za otkri\xc4\x87e anomalnih promjena sile te\xc5\xbee, magnetskog polja, elektri\xc4\x8dnog otpora i vremena putovanja zvu\xc4\x8dnih valova u lociranju poglavito strukturnih zamki. Torzijska vaga, koju je konstruirao von Eoetvoes u Ma\xc4\x91arskoj, u to je doba bila jedan od najranije upotrebljavanih mjernih instrumenata u istra\xc5\xbeivanju solnih doma du\xc5\xbe obale Meksi\xc4\x8dkog zaljeva. Prvo takvo le\xc5\xbei\xc5\xa1te otkriveno je 1924. Osim torzione vage, bilo je od 1930. godine u uporabi i njihalo, \xc4\x8dije su se oscilacije mijenjale pod utjecajem promjena sile te\xc5\xbee, odnosno gusto\xc4\x87e stijena. Kasnije je oba spomenuta instrumenta kompletno zamijenio gravimetar, koji mjeri promjene sile te\xc5\xbee s pomo\xc4\x87u mase ovje\xc5\xa1ene na elasti\xc4\x8dno pero. Prvi je gravimetar konstruiran ve\xc4\x87 1899, da bi se po\xc4\x8deo rabiti tek tridesetih godina pro\xc5\xa1log stolje\xc4\x87a. Danas se taj instrument uspje\xc5\xa1no rabi za mjerenja na moru i iz zrakoplova. Dvadesetih godina pro\xc5\xa1log stolje\xc4\x87a po\xc4\x8dela su se obavljati i magnetometrijska mjerenja primjenom magnetskih vaga i snimanja iz zraka radi odre\xc4\x91ivanja magneti\xc4\x8dnih magmatskih i metamorfnih stijena, te time i eliminiranja neperspektivnih podru\xc4\x8dja za dalja istra\xc5\xbeivanja ugljikovodika._NEWLINE_Primijenjene se geofizi\xc4\x8dke metode s uspjehom primjenjuju u istra\xc5\xbeivanju le\xc5\xbei\xc5\xa1ta nafte i plina, kako u odre\xc4\x91ivanju strukturne gra\xc4\x91e, tako i u odre\xc4\x91ivanju litolo\xc5\xa1kog sastava podzemlja. Magnetometrijske i gravimetrijske metode omogu\xc4\x87uju lociranje regionalnih strukturnih tijela i talo\xc5\xbenih bazena te odre\xc4\x91ivanje dubine temeljnog gorja na osnovi mjerenja promjena Zemljinog magnetskog ili gravitacijskog polja. Primjena geoelektri\xc4\x8dnih metoda omogu\xc4\x87uje izradu krivulja promjene elektri\xc4\x8dnog otpora po dubini te, na temelju njihova izgleda, odre\xc4\x91ivanje dubine zalijeganja i debljine slojeva razli\xc4\x8ditog litolo\xc5\xa1kog sastava. Radi pronala\xc5\xbeenja solnih doma, odnosno le\xc5\xbei\xc5\xa1ta ugljikovodika unutar strukturnih zamki, usko vezanih s njihovim stvaranjem, tijekom rane faze primjene seizmi\xc4\x8dkih metoda upotrebljavane su refrakcijske metode, koje se i danas rabe u kartiranju slojeva velike brzine, kao i u odre\xc4\x91ivanju regionalnih gradijenata brzine \xc5\xa1irenja seizmi\xc4\x8dkih valova. Refrakcijska metoda, ili takozvana metoda plitke refrakcije, ima posebnu primjenjuju u istra\xc5\xbeivanju povr\xc5\xa1inskog sloja male brzine._NEWLINE_Metode primijenjene seizmike svode se na emitiranje kratkotrajnog impulsa sile u podzemlje i analizu promjena izvornog vala pod utjecajem razlika u elasti\xc4\x8dnim svojstvima pojedinih slojeva na njegovom putu kroz podzemlje. Proteklo vrijeme od iniciranja do registracije potresnog vala omogu\xc4\x87uje odre\xc4\x91ivanje dubina do pojedinih slojnih granica i obja\xc5\xa1njenje strukturnih odnosa. Zahvaljuju\xc4\x87i \xc4\x8dinjenici da odziv podzemlja na \xc5\xa1irenje potresnih valova ovisi o gusto\xc4\x87i i elasti\xc4\x8dnim svojstvima stijena, na temelju promjena potresnih valova nakon prolaska podzemljem mogu\xc4\x87e je zaklju\xc4\x8divati o poroznosti, propusnosti, kompakciji i drugim fizikalnim svojstvima stijena, a pri povoljnim uvjetima i izravno odrediti pojave ugljikovodika. Prakti\xc4\x8dna primjena seizmi\xc4\x8dkih metoda u istra\xc5\xbeivanju ugljikovodika skuplja je od ostalih geofizi\xc4\x8dkih metoda, ali omogu\xc4\x87uje izradu mnogo to\xc4\x8dnijeg i detaljnijeg modela podzemne geolo\xc5\xa1ko-strukturne gra\xc4\x91e. Dobra prodornost i krajnja dubina istra\xc5\xbeivanja preko 10 kilometara i razlikovanje podzemnih tijela najmanje veli\xc4\x8dine od nekoliko desetaka metara, uz veoma male tro\xc5\xa1kove u usporedbi s izradom bu\xc5\xa1otina, u\xc4\x8dinila je seizmi\xc4\x8dke metode nezamjenljivim u procesu istra\xc5\xbeivanja le\xc5\xbei\xc5\xa1ta nafte i plina.\n_START_SECTION_\nPovijest\n_START_PARAGRAPH_\nKako se mnoge pojave i procesi kojima se bave geofizi\xc4\x8dari mogu opa\xc5\xbeati, podatci o njima prikupljene su i obja\xc5\xa1njavane od davnina. Tako su Aristotel i Strabon smatrali da su vulkanske erupcije i potresi povezani s vru\xc4\x87im podzemnim vjetrovima, koji povremeno izbijaju na povr\xc5\xa1inu. Kineski matemati\xc4\x8dar, astronom i geograf Zhang Heng (78. \xe2\x80\x93 139.) izumio je prvi seizmoskop. Koncept hidrolo\xc5\xa1koga ciklusa, prema kojem se voda isparava iz mora, kondenzira u atmosferi, pada na Zemlju u obliku oborine i naposljetku rijekama otje\xc4\x8de u more, spominje se u kineskom tekstu iz 3.\xc2\xa0stolje\xc4\x87a\xc2\xa0pr.\xc2\xa0Kr. Od davnina se o\xc4\x8ditavao vodostaja Nila s vodokaza, a Eratosten iz Kirene je poplave Nila povezao s jakim oborinama opa\xc5\xbeenima uzvodno. Posejdonije iz Apameje je plimu i oseku (morske mijene) povezao s Mjese\xc4\x8devim mijenama._NEWLINE_Po\xc4\x8dev\xc5\xa1i s razdobljem renesanse, znanstvena istra\xc5\xbeivanja koja se danas uvr\xc5\xa1tavaju u geofiziku dobila su nov zamah. \xc5\xa0irio se obi\xc4\x8daj grafi\xc4\x8dkoga prikazivanja prikupljenih podataka: tako je, primjerice, Athanasius Kircher (1664.) objavio prvu kartu globalnih oceanskih struja na osnovi podataka prikupljenih tijekom istra\xc5\xbeiva\xc4\x8dkih putovanja. Novost u to doba bila je spoznaja o va\xc5\xbenosti \xc5\xa1to je mogu\xc4\x87e to\xc4\x8dnijih mjerenja. Po\xc4\x8deli su se intenzivno koristiti neki otprije poznati instrumenti (na primjer kompas), a razvio se i niz novih: termometar (Galileo Galilei, po\xc4\x8detkom 17.\xc2\xa0stolje\xc4\x87a), anemometar (Santorio Santorio, 1625.), barometar (Evangelista Torricelli, 1643.), njihalo kao ure\xc4\x91aj za mjerenje ubrzanja sile te\xc5\xbee (Christiaan Huygens, 1673.), higrometar (Johann Heinrich Lambert, 1774.), mareograf odnosno limnigraf, strujomjer, valomjer, seizmograf (John Milne, 1892.). Podatci prikupljeni mjerenjima unosili su se u zemljopisne karte i prikazivali s pomo\xc4\x87u izolinija, krivulja koje spajaju to\xc4\x8dke s jednakom vrijedno\xc5\xa1\xc4\x87u mjerene veli\xc4\x8dine. \xc4\x8cini se da je prva bila karta izogona, koju je 1701. na\xc4\x8dinio Edmond Halley; slijedila je karta izoterma, \xc5\xa1to ju je 1817. objavio Alexander von Humboldt, a zatim i mnoge druge._NEWLINE_Teorijsko istra\xc5\xbeivanje fizikalnih pojava i procesa na Zemlji razvija se nakon \xc5\xa1to je Isaac Newton (1687.) postavio temelje za prou\xc4\x8davanje polja sile te\xc5\xbee, oblika Zemlje i morskih mijena. Slijedili su ga Ru\xc4\x91er Bo\xc5\xa1kovi\xc4\x87 (1741.) prora\xc4\x8dunavao je oblik Zemlje, Leonhard Euler (1755.) formulirao je jednad\xc5\xbebe gibanja i kontinuiteta koje, uz neke nadopune, \xc4\x8dine i danas osnovu za modeliranje Zemljine hidrosfere i atmosfere, Charles Augustin Coulomb (1785.) utro je put matemati\xc4\x8dkom modeliranju elektri\xc4\x8dnog i magnetskoga polja, pa i onoga Zemljina, Gabriel Lam\xc3\xa9 (1852.) dao je pak izraze na koje se oslanja modeliranje gibanja u unutra\xc5\xa1njosti Zemlje._NEWLINE_Najprije se smatralo da Zemlja ima oblik rotacijskog elipsoida, da bi se potom do\xc5\xa1lo do preciznijeg opisa \xe2\x80\x93 plohe koja obavija povr\xc5\xa1inu mirnog mora i nastavlja se ispod kontinenata; takva je ploha nazvana geoid (Johann Benedikt Listing, 1873.). Henry Gellibrand (1635.) utvrdio je da je magnetsko polje Zemlje podlo\xc5\xbeno sporim promjenama, takozvanim sekularnim varijacijama, a Carl Friedrich Gauss je oko 200\xc2\xa0godina nakon toga pokazao da to magnetsko polje \xe2\x80\x93 pa zato i njegove promjene \xe2\x80\x93 moraju biti unutarnjeg podrijetla. U drugoj polovici 18.\xc2\xa0stolje\xc4\x87a francuski hidrolog Pierre Perrault i Edme Mariotte proveli su hidrolo\xc5\xa1ka istra\xc5\xbeivanja u bazenu rijeke Seine, kojima su pokazali da je godi\xc5\xa1nji iznos mjesne oborine dovoljan da bi se objasnio godi\xc5\xa1nji protok rijeke; time su opovrgnuli tvrdnje, \xc4\x8deste u ono doba, da rije\xc4\x8dna voda potje\xc4\x8de iz podzemnih tokova. Istra\xc5\xbeuju\xc4\x87i struje u Bosporu i reproduciraju\xc4\x87i ih laboratorijskim modelom Luigi Ferdinando Marsigli (1681.) je spoznao da te\xc5\xbea (gu\xc5\xa1\xc4\x87a) voda tone i podvla\xc4\x8di se pod lak\xc5\xa1u (manje gustu) vodu, koja se uzdi\xc5\xbee. Dinami\xc4\x8dku teoriju morskih mijena, koja je i danas osnova za istra\xc5\xbeivanje te pojave formulirao je Pierre Simon de Laplace (1775.), Edmond Halley (1686.) opisao je sustav pasatnih vjetrova, a George Hadley (1735.) dao je njihovo obja\xc5\xa1njenje. Njema\xc4\x8dki znanstvenik Heinrich Wilhelm Dove (1828.) pisao je o tropskim olujama kao putuju\xc4\x87im poreme\xc4\x87ajima s vjetrom koji kru\xc5\xbei u protusatnom smjeru na sjevernoj polutki, a u satnom smjeru na ju\xc5\xbenoj polutki. Benjamin Franklin (1751.) dokazao je postojanje elektri\xc4\x8dnoga naboja u olujnim oblacima._NEWLINE_Sve do druge polovice 19.\xc2\xa0stolje\xc4\x87a istra\xc5\xbeivanja fizikalnih pojava i procesa na Zemlji bila su rijetka. Poticaj razvoju suvremene meteorologije dala je havarija francuskih i britanskih brodova ispred Krimskog poluotoka 1854. kada je prepoznato da se nesre\xc4\x87a mogla izbje\xc4\x87i pravodobnim obavje\xc5\xa1tavanjem o pribli\xc5\xbeavanju oluje. To je dovelo do uspostave nacionalne meteorolo\xc5\xa1ke slu\xc5\xbebe u Francuskoj 1856. te, do objavljivanja prvih suvremenih sinopti\xc4\x8dkih karata 1863. Postavljanje telegrafskih kabela na oceansko dno potaknulo je niz oceanografskih istra\xc5\xbeivanja, koja su kulminirala plovidbom oko svijeta britanske korvete Challenger (1872. \xe2\x80\x93 1876.). To krstarenje, kao i potonje analize i objavljivanje prikupljenih podataka, obilje\xc5\xbeavaju po\xc4\x8detak suvremenoga razvoja oceanografije. Pribli\xc5\xbeno u to doba i seizmologija je izrasla u zasebnu disciplinu. John Milne osnovao je u Japanu (1880.) prvo seizmolo\xc5\xa1ko dru\xc5\xa1tvo na svijetu i potaknuo izgradnju mre\xc5\xbea seizmografskih postaja. Krajem 19. i po\xc4\x8detkom 20.\xc2\xa0stolje\xc4\x87a stvara se niz nacionalnih geofizi\xc4\x8dkih institucija, a geofizi\xc4\x8dke discipline uvode se u sveu\xc4\x8dili\xc5\xa1ne nastavne programe, utemeljuju se razli\xc4\x8dite me\xc4\x91unarodne organizacije. Danas je krovna geofizi\xc4\x8dka organizacija International Union of Geodesy and Geophysics, osnovana 1919., kojoj je Hrvatska pristupila 1992. Zna\xc4\x8dajne su me\xc4\x91unarodne organizacije, u koje se geofizi\xc4\x8dari u\xc4\x8dlanjuju pojedina\xc4\x8dno, i European Geophysical Society te American Geophysical Union. Najzna\xc4\x8dajniji me\xc4\x91unarodni geofizi\xc4\x8dki \xc4\x8dasopis je Journal of Geophysical Research, kojega sekcije pokrivaju razli\xc4\x8dita podru\xc4\x8dja: prostor oko Zemlje, \xc4\x8dvrstu Zemlju, oceane, atmosferu te druge planete._NEWLINE_Razvoj elektronike omogu\xc4\x87io je da se mnogi mehani\xc4\x8dki instrumenti unaprijede te da prikupljeni podatci postanu dostupni istra\xc5\xbeiva\xc4\x8dima \xc4\x8dim su izvr\xc5\xa1ena mjerenja. Izumom radiosonde 1930-ih ostvaren je preduvjet za rutinska mjerenja u vi\xc5\xa1im slojevima atmosfere, koja su potom nadopunjena mjerenjima sa zrakoplova, raketa i satelita (daljinska istra\xc5\xbeivanja). Po\xc4\x8dev\xc5\xa1i s 1950-ima, satelitska su mjerenja promijenila eksperimentalna istra\xc5\xbeivanja i u drugim geofizi\xc4\x8dkim disciplinama: omogu\xc4\x87ila su odre\xc4\x91ivanje oblika geoida, odre\xc4\x91ivanje pomaka tla koji prethode pojavi potresa, geomagnetska mjerenja na velikoj udaljenosti od Zemljine povr\xc5\xa1ine, sinopti\xc4\x8dka mjerenja temperature jezera, mora i oceana kao i utvr\xc4\x91ivanje dimenzija ledenih pokrova._NEWLINE_U 20.\xc2\xa0stolje\xc4\x87u se i teorijski rad u podru\xc4\x8dju geofizike promijenio. Razvoj ra\xc4\x8dunala omogu\xc4\x87io je numeri\xc4\x8dko rje\xc5\xa1avanje parcijalnih diferencijalnih jednad\xc5\xbebi koje opisuju pojedine dijelove Zemljina sustava. Posljedi\xc4\x8dno, moglo se napustiti ograni\xc4\x8davaju\xc4\x87e pretpostavke, koje su bile nu\xc5\xbene pri analiti\xc4\x8dkom rje\xc5\xa1avanju, i tako se pribli\xc5\xbeiti realisti\xc4\x8dnim simulacijama pojava i procesa na Zemlji._NEWLINE_Seizmolo\xc5\xa1ki radovi pokazali su strukturu Zemljine unutra\xc5\xa1njosti, posebno postojanje kore, pla\xc5\xa1ta i jezgre. Andrija Mohorovi\xc4\x8di\xc4\x87 je 1910. prona\xc5\xa1ao plohu diskontinuiteta \xc5\xa1to odjeljuje koru od pla\xc5\xa1ta. Seizmologija je, zajedno s vulkanologijom, geomagnetizmom i gravimetrijom, osigurala podatke koji su kori\xc5\xa1teni pri oblikovanju teorije tektonike plo\xc4\x8da sredinom 1960-ih. Pribli\xc5\xbeno u isto vrijeme zapo\xc4\x8delo se s predvi\xc4\x91anjem vulkanskih erupcija na osnovi pra\xc4\x87enja seizmi\xc4\x8dke aktivnosti koja im prethodi. U okviru fizi\xc4\x8dke oceanografije veliku su pozornost privukle oceanske struje, pa je tako Henry Melson Stommel 1948. objasnio podrijetlo Golfske struje.\n_START_SECTION_\nGeofizika u Hrvatskoj\n_START_PARAGRAPH_\nU Hrvatskoj se neke discipline (vulkanologija, glaciologija) nisu njegovale, a nekima (gravimetrija, hidrologija, limnologija) nisu se bavili geofizi\xc4\x8dari ve\xc4\x87 znanstvenici srodnih struka, odnosno pojedinci zainteresirani za neki problem. Tako je na primjer u 16. i 17.\xc2\xa0stolje\xc4\x87u nekoliko hrvatskih autora (Federik Grisogono; Nikola Sagroevi\xc4\x87; Frane Petri\xc4\x87; Markantun de Dominis) objavilo rasprave o problemu plime i oseke. Geofizi\xc4\x8dki zavod u Zagrebu osnovan je 1861. kao Meteorolo\xc5\xa1ki opservatorij Kraljevske velike realke, postupno je pro\xc5\xa1irio svoju djelatnost i osamostalio se 1897. pod nazivom Kraljevski zemaljski zavod za meteorologiju i geodinamiku. Godine 1921. preimenovan je u Geofizi\xc4\x8dki zavod, a 30 godina poslije priklju\xc4\x8den je Prirodoslovno-matemati\xc4\x8dkomu fakultetu Sveu\xc4\x8dili\xc5\xa1ta u Zagrebu. U po\xc4\x8detku je bio posve\xc4\x87en znanstvenom i stru\xc4\x8dnom radu, poslije se anga\xc5\xbeirao i u organizaciji dodiplomskog, poslijediplomskog i doktorskog studija geofizike. Seizmolo\xc5\xa1ka slu\xc5\xbeba u Zagrebu utemeljena je 1985., Institut za oceanografiju i ribarstvo u Splitu (1930.), Hrvatski hidrografski institut u Splitu nasljednik je institucije koja potje\xc4\x8de iz 1922., Zavod za istra\xc5\xbeivanje mora Instituta Ru\xc4\x91er Bo\xc5\xa1kovi\xc4\x87 u Rovinju i Zagrebu nadovezuje se na instituciju uspostavljenu 1891. te Dr\xc5\xbeavni hidrometeorolo\xc5\xa1ki zavod u Zagrebu (1947). Znanstveni rezultati polu\xc4\x8deni tijekom 140\xc2\xa0godina sustavnih geofizi\xc4\x8dkih istra\xc5\xbeivanja u Hrvatskoj objavljivani su u me\xc4\x91unarodnim i doma\xc4\x87im \xc4\x8dasopisima (danas su to: Geofizika, Geodetski list, Geolo\xc5\xa1ki vjesnik, Acta Adriatica, Pomorski zbornik, Hrvatski meteorolo\xc5\xa1ki \xc4\x8dasopis, Geografski glasnik)._NEWLINE_Geomagnetska su mjerenja organizirana u Hrvatskoj u nekoliko navrata. Adam Kugler je 1915. i 1916. obavio geomagnetska premjeravanje na 80 mjesta (izme\xc4\x91u pravaca Koprivnica\xe2\x80\x93Zagreb i Vukovar\xe2\x80\x93\xc5\xbdupanja). Podatke tog i drugih mjerenja Josip Mokrovi\xc4\x87 reducirao je na geomagnetsku epohu 1927.5 i prikazao grafi\xc4\x8dki. Godine 1949. zagreba\xc4\x8dki su geofizi\xc4\x8dari (Josip Goldberg; Josip Baturi\xc4\x87; Josip Mokrovi\xc4\x87; Marijan Kasumovi\xc4\x87) mjerili magnetsku deklinaciju na 62 to\xc4\x8dke du\xc5\xbe isto\xc4\x8dne jadranske obale._NEWLINE_Na razvoj seizmologije u nas utjecali su jaki potresi. Tako je potres u Zagrebu 1880. potaknuo organiziranje Odbora za opa\xc5\xbeanje potresnih pojava pri JAZU (danas HAZU). Kada je brigu o istra\xc5\xbeivanju potresa preuzeo prethodnik dana\xc5\xa1njega Geofizi\xc4\x8dkog zavoda u Zagrebu, odnosno njegov ravnatelj Andrija Mohorovi\xc4\x8di\xc4\x87, po\xc4\x8delo se s mikroseizmi\xc4\x8dkim istra\xc5\xbeivanjima. Godine 1906. osnovana je seizmografska postaja u Zagrebu. Mohorovi\xc4\x8di\xc4\x87 je postavio temelje zagreba\xc4\x8dkoj seizmolo\xc5\xa1koj \xc5\xa1koli u okviru koje se nastavilo s istra\xc5\xbeivanjem Zemljine unutra\xc5\xa1njosti (Stjepan Mohorovi\xc4\x8di\xc4\x87), izvedene su lokalne zagreba\xc4\x8dke hodokrone (J. Mokrovi\xc4\x87) i razvijen je grafi\xc4\x8dki postupak za lociranje dalekih potresa (Andro Gili\xc4\x87). Novijim istra\xc5\xbeivanjima obuhva\xc4\x87ena je razdioba ekstremnih vrijednosti parametara potresa (Berislav Makjani\xc4\x87), veza tektonskih pomaka i seizmi\xc4\x8dnosti, gra\xc4\x91a Zemljine kore u Hrvatskoj, kvantitativni odnos gibanja tla i magnitude potresa, ocjena seizmi\xc4\x8dke ugro\xc5\xbeenosti i opasnosti na teritoriju Hrvatske i tako dalje._NEWLINE_Sustavan razvoj fizi\xc4\x8dke oceanografije u Hrvatskoj po\xc4\x8dinje s prvim oceanografskim ekspedicijama \xc5\xa1to su ih suradnici Sveu\xc4\x8dili\xc5\xa1ta u Zagrebu proveli 1913. i 1914. brodom Vila Velebita. Nakon Drugog\xc2\xa0svjetskog rata uspostavljena je mre\xc5\xbea mareografskih postaja (danas tu mre\xc5\xbeu \xc4\x8dine postaje u Rovinju, Bakru, Zadru, Splitu, Su\xc4\x87uraju i Dubrovniku), zapo\xc4\x8dela su obalna mjerenja temperature mora, organizirana krstarenja istra\xc5\xbeiva\xc4\x8dkim brodovima, inicirana mjerenja na strujomjernim i valomjernim stanicama (od 1974. tiska se godi\xc5\xa1njak Tablice morskih mijena \xe2\x80\x93 Jadransko more \xe2\x80\x93 isto\xc4\x8dna obala), a zapo\xc4\x8delo se i s kori\xc5\xa1tenjem satelitskih snimaka. Analizom dobivenih podataka i razvojem odgovaraju\xc4\x87ih matemati\xc4\x8dkih modela unaprije\xc4\x91eno je poznavanje Jadrana._NEWLINE_Razvoj meteorologije u Hrvatskoj izravno je povezan s razvojem mre\xc5\xbee meteorolo\xc5\xa1kih postaja. U razvoju primijenjene geofizike znatnu je ulogu odigralo poduze\xc4\x87e Geofizika iz Zagreba (utemeljeno 1951.).'