b'\n_START_ARTICLE_\nVergonha\n_START_PARAGRAPH_\nLa vergonha (okcitanski izgovor: [ber\xcb\x88\xc9\xa3u\xc9\xb2\xc9\x94, ve\xca\x80\xcb\x88gu\xc9\xb2\xc9\x94], , \xc5\xa1to zna\xc4\x8di "sramota") okcitanski naziv za politi\xc4\x8dke u\xc4\x8dinke razli\xc4\x8ditih politika Vlada Francuske prema svojim gra\xc4\x91anima \xc4\x8diji je materinji jezik bio t.zv. patois (\xc5\xbeargon), posebno langue d\'oc. Cilj Vergonhe bio je odbijanje i posramljivanje onih stanovnika Francuske kojima francuski jezik nije bio materinji a da bi se oni odrekli tog jezika i pre\xc5\xa1li na francuski. To se \xc4\x8dinilo kroz slu\xc5\xbebena isklju\xc4\x8divanja, poni\xc5\xbeavanja u \xc5\xa1koli i odbacivanja iz medija kao i ka\xc5\xbenjavanje od strane francuskih politi\xc4\x8dkih lidera od razdoblja Henria Gregoira nadalje . Vergonha, koja je jo\xc5\xa1 uvijek tabu tema u Francuskoj gdje neki i dalje odbijaju priznati da je takva diskriminacija ikada postojala, mo\xc5\xbee se promatrati kao rezultat poku\xc5\xa1aja lingvocida._NEWLINE_Izvorni govornici okcitanskog jezika su 1860. godine, prije nego \xc5\xa1to je progla\xc5\xa1eno obvezno \xc5\xa1kolovanje na francuskom (1882.), predstavljali su vi\xc5\xa1e od 39%  cijele francuske populacije, za razliku od 52% koji su govorili francuski,. 1920. udio im se smanjio na 26-36%.  Udio im je postupno opao na manje od 7% godine 1993.'