b'\n_START_ARTICLE_\nLeksikografija\n_START_PARAGRAPH_\nLeksikografija (gr\xc4\x8d. lexik\xc3\xb3n (bibl\xc3\xadon) = rje\xc4\x8dnik + gr\xc3\xa1phein = pisati) je znanost koja se teorijski i prakti\xc4\x8dno bavi izradom rje\xc4\x8dnika. Leksikografija se mo\xc5\xbee promatrati kao grana jezikoslovlja ili kao grana informacijskih znanosti. Izrada rje\xc4\x8dnika uklju\xc4\x8duje popisivanje, opis i tuma\xc4\x8denje rje\xc4\x8dni\xc4\x8dkog blaga jednoga ili vi\xc5\xa1e jezika. U \xc5\xa1irem smislu, leksikografija uz jezi\xc4\x8dne rje\xc4\x8dnike obuhva\xc4\x87a i predmetne rje\xc4\x8dnike, odnosno enciklopedijska djela (enciklopedije, leksikoni i enciklopedijski rje\xc4\x8dnici). Enciklopedijskim djelima bavi se prvenstveno enciklopedika. Leksikografija tako\xc4\x91er mo\xc5\xbee ozna\xc4\x8davati ukupnost leksikografskih djela koja se odnose na neki jezik (hrv. leksikografija, franc. leksikografija). Izrada leksikografskih djela u pravilu je vrlo dugotrajan i zahtjevan proces u kojem sudjeluje ve\xc4\x87i broj stru\xc4\x8dnjaka leksikografa.\n_START_SECTION_\nVrste i struktura leksikografskih djela\n_START_PARAGRAPH_\nSva leksikografska djela dijele se na op\xc4\x87a i specijalizirana. Op\xc4\x87a leksikografska djela daju cjelovit prikaz nekog jezika ili ukupnog ljudskog znanja (op\xc4\x87i objasnidbeni rje\xc4\x8dnik, op\xc4\x87a enciklopedija), dok su strukovna ograni\xc4\x8dena na jedno podru\xc4\x8dje unutar jezika ili ljudskog znanja (strukovni rje\xc4\x8dnik, tehni\xc4\x8dka enciklopedija). Rje\xc4\x8dnici se nadalje dijele na jednojezi\xc4\x8dne, dvojezi\xc4\x8dne i vi\xc5\xa1ejezi\xc4\x8dne. Zatim slijede podjele po ostalim kriterijima, kao \xc5\xa1to su na\xc4\x8din redanja natuknica (abecedni, konceptualni), vremenski opseg (sinkronijski, dijakronijski), veli\xc4\x8dina (op\xc5\xa1irni, sa\xc5\xbeeti, d\xc5\xbeepni), i drugi (vidi \xc4\x8dlanak Rje\xc4\x8dnik)._NEWLINE_Leksikografsko djelo sastoji se od niza \xc4\x8dlanaka. U naslovu svakoga \xc4\x8dlanka stoji natuknica ili lema. Izradi samog leksikografskog djela prethodi izbor natuknica koje \xc4\x87e u njega biti uvr\xc5\xa1tene, tj. izrada abecedarija. Abecedarij je vrlo va\xc5\xbean jer odre\xc4\x91uje opseg i narav leksikografskog djela. U njemu je predvi\xc4\x91ena duljina svakog pojedinog \xc4\x8dlanka, odnosno tip definicije. Definicija ili opis natuknice mo\xc5\xbee biti iscrpan ili sa\xc5\xbeet, no po\xc5\xbeeljno je da se dosljedno primjenjuje jedan, unaprijed utvr\xc4\x91eni, obrazac. Pri opisu se koristi leksikografski metajezik koji uklju\xc4\x8duje kratice, simbole, konvencionalne grafi\xc4\x8dke oznake, itd. U izradi rje\xc4\x8dnika posebno su va\xc5\xbeni primjeri ili citati. Vje\xc5\xa1to odabrani primjeri mogu u tuma\xc4\x8denju rije\xc4\x8di biti jednako u\xc4\x8dinkoviti kao i sama zna\xc4\x8denjska i gramati\xc4\x8dka definicija. Osim toga, u opis se mogu uklju\xc4\x8diti homonimi, sinonimi, antonimi i drugi tipovi leksi\xc4\x8dkih odnosa koji preciziraju zna\xc4\x8denje i funkciju neke rije\xc4\x8di. Ovisno o vrsti rje\xc4\x8dnika, odre\xc4\x91uje se udio neologizama i arhaizama u rje\xc4\x8dniku, te zastupljenost razgovornog i dijalektalnog jezika. Bez obzira na unaprijed utvr\xc4\x91ena na\xc4\x8dela, ni jedan rje\xc4\x8dnik ne mo\xc5\xbee izbje\xc4\x87i odre\xc4\x91ena odstupanja od zami\xc5\xa1ljenog cilja. Pri izradi rje\xc4\x8dnika nu\xc5\xbeno dolazi do kolebanja izme\xc4\x91u nedosti\xc5\xbene iscrpnosti te prakti\xc4\x8dnih i materijalnih ograni\xc4\x8denja, a opseg \xc4\x8dlanaka mo\xc5\xbee znatno varirati ovisno o autorovoj volji. Isto tako, granica izme\xc4\x91u op\xc4\x87eg leksika i leksika strukovnih i tehni\xc4\x8dkih jezika vrlo je fluidna i ne mo\xc5\xbee se jasno odrediti. Jezik kao predmet leksikografije u stalnoj je mijeni i zato leksikografski rad mora neprestano po\xc4\x8dinjati iznova.\n_START_SECTION_\nTradicionalna i suvremena leksikografija\n_START_PARAGRAPH_\nNa\xc4\x8dela tradicionalne leksikografije postavljena su u posljednja tri stolje\xc4\x87a u djelima velikih majstora poput Samuela Johnsona, Noe Webstera i Jamesa Murraya. Oni su kao urednici rje\xc4\x8dnika prema vlastitim kriterijima birali natuknice i citate koji ulaze u rje\xc4\x8dnik. Takvi rje\xc4\x8dnici nazivaju se autorskim rje\xc4\x8dnicima. Odlikuje ih subjektivnost i idiosinkrati\xc4\x8dnost, a njihova vrijednost uvelike ovisi o leksikografskom umije\xc4\x87u tvorca rje\xc4\x8dnika. U tradicionalnim rje\xc4\x8dnicima citati su preuzeti isklju\xc4\x8divo iz knji\xc5\xbeevnih dijela odabranih uglednih autora. Njihov vokabular zato u velikom dijelu odgovara knji\xc5\xbeevnom jeziku. Tradicionalni rje\xc4\x8dnici bili su autoritativna djela \xc4\x8diji je cilj bio podu\xc4\x8diti ljude kako se pravilno koristiti jezikom. Zbog svoga preskriptivnog karaktera sadr\xc5\xbeavali su samo one rije\xc4\x8di i izraze koje su autori rje\xc4\x8dnika smatrali doli\xc4\x8dnima.  _NEWLINE_Osamdesetih godina 20. st. primjenom ra\xc4\x8dunala u leksikografiji dolazi do velikih promjena u na\xc4\x8dinu izrade rje\xc4\x8dnika. Izbor rje\xc4\x8dni\xc4\x8dke gra\xc4\x91e vi\xc5\xa1e ne ovisi isklju\xc4\x8divo o autoru, ve\xc4\x87 se gra\xc4\x91a odabire na temelju korpusa. Na taj je na\xc4\x8din reducirana subjektivnost u leksikografskom poslu. Korpusi se sastoje od tekstova iz razli\xc4\x8ditih podru\xc4\x8dja kao \xc5\xa1to su popularna knji\xc5\xbeevnost, publicistika, pa \xc4\x8dak i razgovorni jezik. Rije\xc4\x8di i citati odabiru se iz korpusa po \xc4\x8destotnom principu (ovisno o njihovoj u\xc4\x8destalosti). Rje\xc4\x8dnici vi\xc5\xa1e nisu dostupni samo u papirnatom obliku ve\xc4\x87 i u digitalnom, ra\xc4\x8dunalno pretra\xc5\xbeivom, obliku. Suvremena leksikografija ima deskriptivni karakter, ona ne propisuje kako se jezikom treba koristiti, ve\xc4\x87 opisuje njegovu svakodnevnu upotrebu.\n_START_SECTION_\nHrvatska leksikografija\n_START_PARAGRAPH_\nPrvi hrvatski rje\xc4\x8dnik bio je mali talijansko-hrvatski rje\xc4\x8dnik iz 1527. godine pod nazivom Novo djelo koje podu\xc4\x8dava govoriti slavenski jezik autora Petra Lupisa Valentijana. Me\xc4\x91utim, pravi po\xc4\x8detak hrvatske leksikografije ozna\xc4\x8dava peterojezi\xc4\x8dni rje\xc4\x8dnik Fausta Vran\xc4\x8di\xc4\x87a iz 1595. (Rje\xc4\x8dnik pet najuglednijih europskih jezika \xe2\x80\x93 latinskoga, talijanskoga, njema\xc4\x8dkoga, hrvatskoga i ma\xc4\x91arskoga). S tim je djelom hrvatska leksikografija zauzela ozbiljno mjesto u europskim okvirima. Od polovice 17. do po\xc4\x8detka 19. stolje\xc4\x87a  tiskani su brojni rje\xc4\x8dnici koje ovdje nije mogu\xc4\x87e sve imenovati. Me\xc4\x91u ostalima, to su Blago jezika slovinskoga ili slovnik J. J. Mikalje, Dictionar ili re\xc4\x8di slovenske J. Habdeli\xc4\x87a, Gazofilacij ili latinsko-ilirska riznica rije\xc4\x8di I. Belostenca i Ri\xc4\x8doslovnik iliri\xc4\x8dkoga, italijanskoga i nima\xc4\x8dkoga jezika J. Volti\xc4\x87a, koji je najopse\xc5\xbenije hrvatsko leksikografsko djelo prije Akademijina Rje\xc4\x8dnika. Mnogi rje\xc4\x8dnici iz tog razdoblja ostali su u rukopisu i zato nisu imali utjecaj na budu\xc4\x87e nara\xc5\xa1taje. Unato\xc4\x8d tome, ti rje\xc4\x8dnici va\xc5\xbean su izvor podataka o stanju tada\xc5\xa1njeg hrvatskog jezika. Hrvatska leksikografija 19. stolje\xc4\x87a u znaku je politi\xc4\x8dkih, kulturnih i jezi\xc4\x8dnih gibanja i proturje\xc4\x8dja tog doba. Srpski filolog Vuk Karad\xc5\xbei\xc4\x87 objavio je 1818. u Be\xc4\x8du Srpski rje\xc4\x8dnik istolkovan njema\xc4\x8dkim i latinskim rije\xc4\x8dima. Rje\xc4\x8dnik se temeljio na pu\xc4\x8dkoj rje\xc4\x8dni\xc4\x8dkoj gra\xc4\x91i sakupljenoj u Srbiji, ali i u Dalmaciji i Slavoniji. Tako\xc4\x91er je sadr\xc5\xbeavao gra\xc4\x91u iz starijih hrvatskih rje\xc4\x8dnika. Na taj je na\xc4\x8din hrvatska gra\xc4\x91a objavljivana pod srpskim imenom. Karad\xc5\xbei\xc4\x87 je u svom radu izjedna\xc4\x8dio sve \xc5\xa1tokavske govore i proglasio ih jednim jezikom, a \xc4\x8dakavski i kajkavski nije smatrao dijelom toga pretpostavljenog jezika. Na tim temeljima nastao je Rje\xc4\x8dnik hrvatskoga jezika I. Broza i F. Ivekovi\xc4\x87a te veliki povijesni Rje\xc4\x8dnik hrvatskoga ili srpskoga jezika Jugoslavenske akademije (Zagreb, 1880.-1976.). Taj je rje\xc4\x8dnik trebao obuhvatiti cijelo srpsko i hrvatsko rje\xc4\x8dni\xc4\x8dko blago. Sa svojih 250 000 rije\xc4\x8di, postao je jedan od najva\xc5\xbenijih rje\xc4\x8dnika koji pru\xc5\xbeaju iscrpan povijesni presjek hrvatskoga leksika s detaljnim opisom natuknica na svim jezi\xc4\x8dnim razinama te etimologijom. Tradicija Karad\xc5\xbei\xc4\x87a i njegovih nastavlja\xc4\x8da ope\xc4\x8datila je sudbinu hrvatskog jezika i leksikografije gotovo do osamostaljenja 1991. godine. Ipak, valja istaknuti da je gotovo do Prvog svjetskog rata postojala i druga struja leksikografa koji su nastojali odr\xc5\xbeati hrvatsku leksikografsku tradiciju, kao \xc5\xa1to su B. \xc5\xa0ulek (Njema\xc4\x8dko-hrvatski rje\xc4\x8dnik), V. Ma\xc5\xbeurani\xc4\x87 (Prinosi za hrvatski pravno-povjestni rje\xc4\x8dnik) i D. Par\xc4\x8di\xc4\x87 (Rje\xc4\x8dnik slovinsko-talijanski). Polovicom 20. stolje\xc4\x87a nastao je bogati Rje\xc4\x8dnik stranih rije\xc4\x8di B. Klai\xc4\x87a koji je do dana\xc5\xa1njih dana do\xc5\xbeivio mnoga pro\xc5\xa1irena i dopunjena izdanja. U tom razdoblju postala su brojnija izdanja dvojezi\xc4\x8dnih rje\xc4\x8dnika te se pove\xc4\x87ao broj zastupljenih jezika (francuski, ruski, poljski, itd.). \xc5\xa0ezdesetih godina za\xc4\x8deta je ideja o izradi Rje\xc4\x8dnika hrvatskosrpskoga knji\xc5\xbeevnog jezika koji je trebao nastati u suradnji Matice hrvatske i Matice srpske. Godine 1967. objavljena su samo dva hrvatska sveska nakon \xc4\x8dega je Matica hrvatska prekinula s radom, a srpska je strana nastavila s izdavanjem do kraja. Taj je rje\xc4\x8dnik trebao pokazati jedinstvo hrvatskoga i srpskoga jezika, no budu\xc4\x87i da je to jedinstvo bilo politi\xc4\x8dki nametnuto, rje\xc4\x8dnik je zavr\xc5\xa1io kao kulturni proma\xc5\xa1aj. Godine 1985. po\xc4\x8dinje se objavljivati Bene\xc5\xa1i\xc4\x87ev Rje\xc4\x8dnik hrvatskoga knji\xc5\xbeevnog jezika od Preporoda do I. G. Kova\xc4\x8di\xc4\x87a (do sada je objavljeno dvanaest svezaka) koji predstavlja jedno od kapitalnih djela hrvatske leksikografije. Rje\xc4\x8dnik je \xc5\xa1tur u tuma\xc4\x8denju zna\xc4\x8denja, no obiluje citatima iz hrvatske knji\xc5\xbeevnosti. Tako\xc4\x91er su iznimno va\xc5\xbena dva suvremena objasnidbena rje\xc4\x8dnika Ani\xc4\x87ev Rje\xc4\x8dnik hrvatskoga jezika i \xc5\xa0onjin Rje\xc4\x8dnik hrvatskoga jezika. U suvremeno vrijeme objavljeno je mnogo dvojezi\xc4\x8dnih i vi\xc5\xa1ejezi\xc4\x8dnih rje\xc4\x8dnika od kojih svakako treba spomenuti Bujasov Veliki hrvatsko-engleski rje\xc4\x8dnik. Suvremena hrvatska leksikografija obiluje i drugim vrstama rje\xc4\x8dnika. Ovdje se mogu navesti samo neki: Razlikovni rje\xc4\x8dnik srpskog i hrvatskog jezika, Enciklopedijski rje\xc4\x8dnik hrvatskoga jezika, Hrvatski \xc4\x8destotni rje\xc4\x8dnik, Etimologijski rje\xc4\x8dnik hrvatskoga i srpskoga jezika, itd'