b'\n_START_ARTICLE_\nTalijansko-turski rat\n_START_PARAGRAPH_\nTalijansko - turski rat ili Tursko-talijanski rat (u Italiji zvan Rat za Libiju / Guerra di Libia) a u Turskoj Trablusgarp Sava\xc5\x9f\xc4\xb1 / Rat za Tripoli ) vo\xc4\x91en je izme\xc4\x91u Osmanskog Carstva i Kraljevine Italije od 29. rujna 1911. do 18. listopada 1912._NEWLINE_To je bio jedan u nizu ratova za vrijeme komadanja Osmanskog Carstva._NEWLINE_Za tog rata, Kraljevina Italija zauzela je tada\xc5\xa1nje osmanske vilajete Tripolitaniju, Fezzan i Kirenaiku. Od tih teritorija nastala je dana\xc5\xa1nja Libija. Za vrijeme tog rata talijanska vojska okupirala je tako\xc4\x91er i oto\xc4\x8dje Dodekanez u Egejskom moru. Kraljevina Italija obe\xc4\x87ala je vratiti oto\xc4\x8dje Osmanskom Carstvu, kao dio Mirovnog sporazuma iz Lausanne - 1912, me\xc4\x91utim to nakon rata nije ispunila, jer se je pozivala na prili\xc4\x8dno neprecizan tekst sporazuma - koji je po njihovu tuma\xc4\x8denju dopu\xc5\xa1tao im imati provizornu upravu nad oto\xc4\x8djem._NEWLINE_Iako na izgled mali i bezna\xc4\x8dajan, taj rat bio je jedan od upalja\xc4\x8da Prvog svjetskog rata. Mlade balkanske dr\xc5\xbeave vidjev\xc5\xa1i kako lako Talijani prodiru u Libiju, krenule su i same u Prvi balkanski rat nastoje\xc4\x87i u sjeni tog rata ugrabiti ne\xc5\xa1to za sebe._NEWLINE_U tom ratu prvi put su upotrebljena neka od suvremenih oru\xc5\xbeja, kao zrakoplovi. Talijanski satnik Carlo Piazza, izveo je 23. listopada 1911. prvi izvi\xc4\x91a\xc4\x8dki let svojim zrakoplovom, a potporu\xc4\x8dnik Giulio Gavotti je 1. studenoga iste godine izveo prvo bombardiranje svojim zrakoplovom Etrich Taube._NEWLINE_U tom ratu istakao se kao vojnik budu\xc4\x87i otac suvremene Turske Mustafa Kemal (Atat\xc3\xbcrk).\n_START_SECTION_\nPozadina sukoba\n_START_PARAGRAPH_\nTalijanske pretenzije na Libiju, otpo\xc4\x8dele su nakon Berlinskog kongresa iz 1878., u kojem su se Francuska i Velika Britanija me\xc4\x91usobno dogovorile zauzeti Tunis i Cipar, dijelove oslabljenog Osmanskog carstva. Francuzi su isprva bili odlu\xc4\x8dno protiv, ali nakon potpisivanja tajnog talijansko-francuskog dogovora iz 1902. dali su Talijanima odrije\xc5\xa1ene ruke za Libiju, u zamjenu za talijansku potporu za okupaciju Maroka.No talijanska vlada nije dugo nakon toga ni\xc5\xa1ta poduzela._NEWLINE_Talijanski tisak po\xc4\x8deo je od o\xc5\xbeujka 1911. \xc5\xa1iroku propagandnu kampanju u prilog talijanske kolonizacije Libije. Opisivali su ju kao zemlju bogatu rudama, plodne zemlje, s dosta voda ali slabo branjenu. Po tisku Libiju je branilo svega 4000 osmanskih regularnih vojnika. Libijska plemena opisivali su kao naklonjene Italiji, a kao mrzitelje osmanske vlasti. Po tisku - talijanska invazija na Libiju bila bi ne\xc5\xa1to poput laganog vojni\xc4\x8dkog mar\xc5\xa1a. Jedina snaga koja se u Italiji protivila toj intervenciji bila je Talijanska socijalisti\xc4\x8dka stranka, ali kako je bila u oporbi to nije utjecalo na vladu premijera Giovannija Giolittija. Onda\xc5\xa1nji socijalist Benito Mussolini, kasniji fa\xc5\xa1isti\xc4\x8dki vo\xc4\x91a, mnogo se protivio toj intervenciji._NEWLINE_Talijanska vlada uputila je ultimatum osmanskoj vladi posredstvom politi\xc4\x8dara iz stranke Odbor za jedinstvo i progres u no\xc4\x87i izme\xc4\x91u 26.-27. rujna. Visoka porta odgovorila je na ultimatum posredstvom Austro-Ugarske predla\xc5\xbeu\xc4\x87i kompromisno rje\xc5\xa1enje, da Italija dobije kontrolu nad Libijom, kao Britanija nad Egiptom, ali da isto kao i Britanija prizna formalni suverenitet nad Libijom Osmanskom Carstvu. Talijanski predsjednik vlade Giovanni Giolitti odbio je taj prijedlog, te je nakon tog Kraljevina Italija objavila rat Osmanskom carstvu 29. rujna 1911.\n_START_SECTION_\nVojne akcije\n_START_PARAGRAPH_\nTalijanska flota doplovila je do Tripolija 28. rujna 1911., i tek 3. listopada po\xc4\x8dela bombardirati luku i vojne polo\xc5\xbeaje. Grad je zauzelo 1500 talijanskih marinaca uz veliku pomo\xc4\x87 brojnih talijanskih kolonista. Osmansko carstvo doista je imalo vrlo malo vojnika u Libiji, nakon po\xc4\x8detka sukoba u\xc5\xbeurbano je slalo \xc4\x8dasnike u Libiju (i to preko europskih zemalja), koji su trebali mobilizirati lokalno stanovni\xc5\xa1tvo za borbu protiv Talijana._NEWLINE_Prve ve\xc4\x87e talijanske snage od 20.000 vojnika, iskrcale su se na libijsku obalu 10. listopada 1911. godine. One su relativno lako i brzo osvojile Tobruk, Dernah i Al Khums ali se zauzimanje Bengazija odu\xc5\xbeilo. Ekspedicijski korpus je uskoro narastao na 100.000 vojnika, nasuprot kojem su stajale snage od 20.000 doma\xc4\x87ih dobrovoljaca i 8000 regularnih osmanskih vojnika._NEWLINE_Talijanska vojska izvela je uspje\xc5\xa1ni desant na Tobruk nakog kratkog bombardiranja 4. prosinca 1911, - vrlo brzo je zauzela obalni pojas i krenula u unutra\xc5\xa1njost nailaziv\xc5\xa1i pritom na slabi otpor Budu\xc4\x87i turski predsjednik i otac moderne Turske Mustafa Kemal (Atat\xc3\xbcrk)uspio je uz pomo\xc4\x87 libijskih dobrovoljca izvojevati jedinu pobjedu u tom ratu u bitci kod Tobruka 22. prosinca 1911.  Talijansko zapovjedni\xc5\xa1tvo je poslalo tri pje\xc5\xa1a\xc4\x8dke postrojbe zauzeti libijsko-osmanski garnizon kod Dernaha u Cireni 14. rujna 1912. Talijanske jedinice zauzele su visoravan kod grada i prekinule osmanske linije opskrbe. Tri dana nakon toga, osmanski zapovjednik Enver beg, napao je talijanske snage na visoravni. Sna\xc5\xbena talijanska topni\xc4\x8dka paljba odbila je osmanski napad, nakon tog su osmansku vojsku opkolili talijanski alpinci i nanijeli joj velike gubitke. Nakon tog sukoba, prestale u sve ve\xc4\x87e ratne operacije u Cireni.\n_START_SECTION_\nPomorska bitka kod Bejruta\n_START_PARAGRAPH_\nTalijanska mornarica bojala se da bi osmanske pomorske snage stacionirane u Bejrutu mogle ugroziti njihove operacije u Libiji i pristup Sueskom kanalu zbog tog se odlu\xc4\x8dila na preventivni napad s ciljem da uni\xc5\xa1ti te snage. Prije same bitke kod Bejruta, talijanska krstarica - Piemonte u pratnji razara\xc4\x8da Artiglierea i Garibaldina je u sije\xc4\x8dnju 1912., potopila u zaljevu Kunfuda (Crveno more) sedam osmanskih topovnja\xc4\x8da (Kastamonu, Ayintaba, Ordu, Bafru, Refahiyu, G\xc3\xb6kcedaga, Muhu) i jahtu Sipku._NEWLINE_Talijanske oklopne krstarice Giuseppe Garibaldi i Francesco Ferruccio su 24. velja\xc4\x8de 1912. napale osmanske brodove koje su zatekle u bejrutskoj luci i potopile korvetu Avnillah, torpedni \xc4\x8damac Angora i \xc5\xa1est manjih barkasa. Slabiji osmanski brodovi nisu uspjeli uputiti niti jedan ozbiljni udarac puno ja\xc4\x8dim talijanskim brodovima.  Nakon toga talijanska mornarica imala je potpunu kontrolu nad ju\xc5\xbenim Mediteranom.\n_START_SECTION_\nPosljednja godina rata\n_START_PARAGRAPH_\nKraljevina Italija je 5. studenoga 1911., proglasila svoj suverenitet nad Libijom, iako je u tom trenutku kontrolirala samo neke obalne gradove koji su bili pod opsadom lokalnih snaga. Izuzetak od tog je bio Tripoli - gdje su Talijani uspjeli uspostaviti kontrolu i nad okolicom. Talijanske vlasti poduzele su veliki broj represivnih mjera protiv pobunjenika, kao \xc5\xa1to su javna vje\xc5\xa1anja gerilskih boraca._NEWLINE_S druge strane - Talijanska kraljevska mornarica, bila je daleko superiornija od osmanske - tako da su Talijani relativno lako ovladali gotovo cijelim uskim obalnim pojasom od 2000 km Libije od travnja do po\xc4\x8detka kolovoza 1912. No njihove jedinice usprkos velikoj broj\xc4\x8dane prednosti nisu se usu\xc4\x91ivale iza\xc4\x87i izvan za\xc5\xa1tite svojih pomorskih snaga i zadovoljile su se kontrolom uska obalna pojasa._NEWLINE_Kraljevina Italija po\xc4\x8dela je operacije protiv osmanskih posjeda u Egejskom moru uz suglasnost onda\xc5\xa1njih velesila, koje su \xc5\xbeeljele neka se taj sukob \xc5\xa1to prije okon\xc4\x8da, jer se odu\xc5\xbeio mnogo vi\xc5\xa1e nego \xc5\xa1to se o\xc4\x8dekivalo. Talijanskoj mornarici cilj je bio otok Rodos, s kojeg je mogla kontrolirati pomorski promet iz osmanskih luka i tako osujetiti svatkome tko je poku\xc5\xa1ao dopremiti pomo\xc4\x87 u Libiju._NEWLINE_Kraljevina Italija je okupirala oto\xc4\x8dje Dodekanez (osim otoka Kastelorizo, kojeg su zauzeli Francuzi), unato\xc4\x8d tome \xc5\xa1to se Austro-Ugarska mnogo protivila tome, jer se bojala da \xc4\x87e taj \xc4\x8din potaknuti novoobnovljene balkanske dr\xc5\xbeave na sli\xc4\x8dne akcije prema oslabljelom Osmanskom Carstvu i da \xc4\x87e na taj na\xc4\x8din biti minirana krhka ravnote\xc5\xbea snaga na Balkanu te izbiti novi ratovi._NEWLINE_Jedina zna\xc4\x8dajnija vojna operacija tokom ljeta 1912., bio je napad pet talijanskih torpednih \xc4\x8damaca na Dardanele 18. srpnja. Ve\xc4\x87 u rujnu iste godine; Bugarska, Srbija i Gr\xc4\x8dka pripremile su svoje armije za rat protiv Osmanskog Carstva, \xc5\xbeeliv\xc5\xa1i iskoristiti okupiranost Osmanskog Carstva ratom s Italijom. Prvi balkanski rat po\xc4\x8deo je crnogorskom objavom rata 8. listopada.\n_START_SECTION_\nNakon rata\n_START_PARAGRAPH_\nNakon potpunog povla\xc4\x8denja osmanskih snaga, talijanska vojska je lako preuzela kontrolu nad cijelom Libijom tokom 1913.  Poslje izbijanja Prvog svjetskog rata, Kraljevina Italija povukla je ve\xc4\x87inu vojske na europska rati\xc5\xa1ta, tako da se talijanski nadzor sveo samo na obalne gradove. Talijanske snage nisu uspjele preuzeti potpunu kontrolu nad unutaranjo\xc5\xa1\xc4\x87u Libije sve do pred kraj 1920. kad su generali Pietro Badoglio i Rodolfo Graziani proveli velike akcije nasilne pacifikacije zemlje - gu\xc5\xa1e\xc4\x87i u krvi svaki poku\xc5\xa1aj otpora. Otpor je potpuno ugu\xc5\xa1en tek nakon \xc5\xa1to je ubijen vo\xc4\x91a otpora Omar Mukhtar - 15. rujna 1931.'