b'\n_START_ARTICLE_\nEti\xc4\x8dke teorije\n_START_SECTION_\nTeleolo\xc5\xa1ke teorije\n_START_PARAGRAPH_\n(lat. telos \xe2\x80\x93 svrha) su popularne u suvremenom dru\xc5\xa1tvu. Prema ovoj teoriji osnovni i krajnji kriterij ili standard za ne\xc5\xa1to moralno ispravno, pogre\xc5\xa1no, obvezuju\xc4\x87e itd. jest izvanmoralna vrijednost koja je stvorena. One polaze od stava da su eti\xc4\x8dki ispravne one odluke koje proizvode najbolje posljedice. U takvom razmatranju postoje varijacije na temu teleologije. Tako teleolozi hedonisti\xc4\x8dkih uvjerenja poistovje\xc4\x87uju dobro s u\xc5\xbeitkom, a zlo s boli pa je prema tome ispravno djelovanje ono koje proizvodi veliku prevagu u\xc5\xbeitka nad boli. Me\xc4\x91utim, nisu svi teleolozi hedonisti. Postoje i oni koji dobro poistovje\xc4\x87uju s mo\xc4\x87i, znanjem, samoostvarenjem, savr\xc5\xa1enstvom te prema dobru kao takvom usmjeravaju svoje djelovanje. Zajedni\xc4\x8dka osobina svih teleologa jest da pred vlastito djelovanje stavljaju svrhu, odnosno cilj te bi se za njih uvjetno moglo kazati da su im rezultati vi\xc5\xa1e vrijedni od sredstava. Naglasak se stavlja na ovo \xe2\x80\x9euvjetno\xe2\x80\x9c.\n_START_SECTION_\nDeontolo\xc5\xa1ke teorije\n_START_PARAGRAPH_\n(lat. deon \xe2\x80\x93 du\xc5\xbenost) nije\xc4\x8du ono \xc5\xa1to teleolo\xc5\xa1ke potvr\xc4\x91uju. One stavljaju naglasak na postupanje po principu ili prema odre\xc4\x91enim univerzalnim moralnim vrijednostima bez obzira na dobre i lo\xc5\xa1e posljedice tih postupanja. Najpoznatiji deontolog je Kant, a njegov je osnovni moralni princip kategori\xc4\x8dki imperativ zasnovan na moralnim pravilima koja bi se trebala univerzalno primjenjivati i koja bi trebala po\xc5\xa1tivati dostojanstvo ljudi. Deontologe ne zanima korisnost posljedica, oni naglasak stavljaju na posve\xc4\x87enost principima. Prema ljudima se, po Kantu uvijek treba odnositi s po\xc5\xa1tovanjem i nikada ih se ne smije upotrijebiti kao sredstvo. Deontolozima su, kao \xc5\xa1to vidimo, uvjetno kazano vredniji motivi i sredstva od rezultata samog djelovanja. Zajedni\xc4\x8dka osobina deontologa i teleologa je \xc4\x8dinjenica da se i jedni i drugi upravljaju na ono \xc5\xa1to bi trebalo raditi, a ne prvenstveno na to kakva bi osoba trebala biti.\n_START_SECTION_\nEtika vrline\n_START_PARAGRAPH_\nusmjerena je na to kakva bi karaktera trebali biti. Stare je Grke vi\xc5\xa1e zanimala izgradnja karaktera (kvaliteta osobe) nego teorija moralnog pona\xc5\xa1anja. Platon i Aristotel su smatrali da je stjecanje vrline klju\xc4\x8d moralnosti. Nedostatak ove teorije je taj \xc5\xa1to joj nedostaje prakti\xc4\x8dnog elementa, tj. situacijskog prosu\xc4\x91ivanja pa bi ova teorija bila kompletna tek ako se pove\xc5\xbee s telosom.'