b'\n_START_ARTICLE_\nPapinska konklava, 1073.\n_START_PARAGRAPH_\nPapinska konklava, 1073. je odr\xc5\xbeana 22. travnja 1073. godine u rimskoj crkvi Sveti Petar u okovima. Do nje je do\xc5\xa1lo nakon smrti Aleksandra II., 21. travnja. Papa je pokopan sljede\xc4\x87i dan, a prema nekim izvorima rimski gra\xc4\x91ani su uzvikivali "Hildebranda za papu". Taj se povik odnosio na Hildebranda iz Savone, redovnika i bliskog Aleksandrovog prijatelja i suradnika, koji je stekao veliki ugled kao zagovornik crkvene reforme. Povjesni\xc4\x8dari su kasnije ustanovili kako su se u Rimu u vrijeme njegova izbora za papu nalazila samo dva kardinala; dvojica su u to vrijeme bila na diplomatskim misijama, a za ostale nije poznato jesu li sudjelovali u konklavi. Hildebrand je tu odluku prihvatio tek 22. svibnja kada je formalno zare\xc4\x91en u redovnog sve\xc4\x87enika, a 30. lipnja je posve\xc4\x87en za rimskog biskupa te uzeo ime Grgur VII._NEWLINE_Taj je doga\xc4\x91aj kasnije izazvao velike kontroverze, odnosno tvrdnje da je Grgur VII. izabran suprotno kanonskom pravu i buli "In Nomine Domini" pape Nikole II. iz 1059. godine, koja je odre\xc4\x91ivala na\xc4\x8din izbor svih njegovih nasljednika. Tome je zna\xc4\x8dajno doprinijela borba za investituru, odnosno Grgurovo zalaganje za hegemoniju Crkve nad svim svjetovnim vlastima, odnosno pape nad svim drugim crkvenim veledostojnicima. Grgurovi protivnici su na\xc4\x8din na koji je izabran proglasili farsom, odnosno odricanjem od istih onih reformatorskih na\xc4\x8dela na kojima je bio izabran. Usprkos toga, za razliku od izbora prije i poslije 1073. godine, izbor Grgura VII. u svoje vrijeme nije izazvao velike sporove i protivljenje, niti se pojavio suparni\xc4\x8dki protupapa._NEWLINE_Sljede\xc4\x87i izbori za papu je odr\xc5\xbean 1086. godine, vi\xc5\xa1e od godinu dana nakon Grgurove smrti, u gra\xc4\x91anskim ratom podijeljenom Rimu, gdje je za papu izabran Daufer, koji \xc4\x87e izbor prihvatiti tek godinu dana kasnije i uzeti ime Viktor III.'