b'\n_START_ARTICLE_\nKontrapunkt\n_START_PARAGRAPH_\nKontrapunkt (srednjovjekovni latinski: punctum contra punctum; to\xc4\x8dka protiv to\xc4\x8dke, tj. nota protiv note) je tehnika vi\xc5\xa1eglasnoga (polifonijskoga) skladanja, odnosno vo\xc4\x91enja i kombiniranja dviju ili vi\xc5\xa1e istodobnih glazbenih linija, koje su melodijski i ritmi\xc4\x8dki samostalne, ali se moraju me\xc4\x91usobno uskladiti prema odre\xc4\x91enim na\xc4\x8delima. Izrazom kontrapunkt ozna\xc4\x8duje se i dionica vi\xc5\xa1eglasnoga stavka koja kontrapunktira temeljnomu glasu (cantus firmus) ili temi, a katkad i cijela skladba gra\xc4\x91ena prema kontrapunktskim na\xc4\x8delima; kontrapunkt obuhva\xc4\x87a i nauk o kontrapunktskoj tehnici. Obi\xc4\x8dno se pojmovi kontrapunkt i harmonija tretiraju kao suprotni, i to kontrapunkt kao horizontalni glazbeni slog, a harmonija kao vertikalni, ali prakti\xc4\x8dno se ta dva na\xc4\x8dela skladanja ne isklju\xc4\x8duju, ve\xc4\x87 upotpunjuju, jer je i u horizontalno, kontrapunktski gra\xc4\x91enim strukturama potrebna vertikalna koordinacija tonova i obrnuto._NEWLINE_Razvoj kontrapunktskih tehnika zapo\xc4\x8deo je s ranim vi\xc5\xa1eglasjem i dosegnuo prvi vrhunac u renesansnoj polifonijskoj glazbi (15.\xe2\x80\x9316. stolje\xc4\x87e ), kada su u vokalnim oblicima, kao \xc5\xa1to su misa, motet, \xc5\xa1ansona, madrigal i dr., bili izgra\xc4\x91eni razli\xc4\x8diti postupci kontrapunktiranja. U razdoblju baroka do\xc5\xa1lo je do procvata instrumentalnih kontrapunktskih oblika \xe2\x80\x93 ricercara, tokate, fuge i dr. U doba klasike i romantizma prevladavali su primarno harmonijski gra\xc4\x91eni oblici, pa su kontrapunktske tehnike zapostavljene, ali su se u 20. stolje\xc4\x87u one ponovno sve vi\xc5\xa1e koristile, osobito u dodekafonijskoj glazbi.'