b'\n_START_ARTICLE_\nJean Baptiste Perrin\n_START_SECTION_\nRane godine\n_START_PARAGRAPH_\nRo\xc4\x91en je u Lilleu, a u Parizu je poha\xc4\x91ao Visoku \xc5\xa1kolu (fr. \xc3\x89cole Normale Sup\xc3\xa9rieure, elitnu Grandes \xc3\xa9coles). Postao je pomo\xc4\x87nik (asistent) u \xc5\xa1koli u razdoblju od 1894. do 1897. tijekom kojega je po\xc4\x8deo izu\xc4\x8davati katodne i X-zrake. Godine 1897. dodijeljen mu je stupanj doktora znanosti (docteur \xc3\xa8s sciences). Iste je godine imenovan predava\xc4\x8dem fizikalne kemije na Sorboni u Parizu. Profesorom na Sveu\xc4\x8dili\xc5\xa1tu postao je 1910., dr\xc5\xbee\xc4\x87i tu poziciju sve do njema\xc4\x8dke okupacije Francuske tijekom Drugog svjetskog rata.\n_START_SECTION_\nIstra\xc5\xbeivanje\n_START_PARAGRAPH_\nGodine 1895. utvrdio je da su katodne zrake gra\xc4\x91ene od negativno nabijenih \xc4\x8destica (elektroni). Izra\xc4\x8dunao je Avogadrov broj pomo\xc4\x87u nekoliko metoda te je objasnio solarnu energiju termonukelarnim reakcijama vodika._NEWLINE_Nakon \xc5\xa1to je Albert Einstein 1905. godine objavio svoja teoretska obja\xc5\xa1njenja Brownovog gibanja u uvjetima atoma, Perrin je napravio eksperimentalno istra\xc5\xbeivanje kako bi testirao i potvrdio Einsteinova predvi\xc4\x91anja te je time smirio stoljetno osporavanje Daltonove atomske teorije._NEWLINE_Jean Perrin primio je Nobelovu nagradu za fiziku 1926. godine za rad na diskontinuiranoj strukturi materije, a naro\xc4\x8dito za otkri\xc4\x87e sedimentacijske ravnote\xc5\xbee. Time je jasno okon\xc4\x8dana duga borba vezana za fizi\xc4\x8dko postojanje molekula.\n_START_SECTION_\nBrownovo gibanje\n_START_PARAGRAPH_\nBrownovo gibanje je nasumi\xc4\x8dno gibanje \xc4\x8destica koje su mnogo ve\xc4\x87e nego atomi i obi\xc4\x8dne molekule, ali premalene da bi bile vidljive golim okom u nekom fluidu, kao primjerice gibanje \xc4\x8destica dima u zraku ili peludnih \xc4\x8destica u vodi. Robert Brown otkrio je oko 1820. s pomo\xc4\x87u mikroskopa da se \xc4\x8destice peluda raspr\xc5\xa1ene u teku\xc4\x87ini neprekidno nasumce gibaju amo-tamo. Ta je pojava po njemu nazvana Brownovo gibanje. Ona je izravan dokaz molekularno-kineti\xc4\x8dke teorije. Prema toj teoriji molekule fluida neprestano se nasumce gibaju, udaraju u \xc4\x8destice koje se vide mikroskopom i potiskuju ih amo-tamo. Kona\xc4\x8dan rezultat sudara s molekulama fluida gibanje je \xc4\x8destice po izlomljenoj crti. \xc5\xa0to su ve\xc4\x87e te \xc4\x8destice, manja je razlika izme\xc4\x91u broja molekula koje su se sudarile s \xc4\x8desticama s pojedinih strana i to se manje isti\xc4\x8de njihovo Brownovo gibanje. Ono se i ne opa\xc5\xbea za \xc4\x8destice dovoljno velike da se vide golim okom. Promjer \xc4\x8destica koje pokazuju intenzivno Brownovo gibanje je oko 10\xe2\x80\x937 do 10\xe2\x80\x936\xc2\xa0metara, \xc5\xa1to je pribli\xc5\xbeno tisu\xc4\x87u puta vi\xc5\xa1e od promjera molekula. Teoriju Brownova gibanja razvio je\xc2\xa0Albert Einstein 1905. Godine 1908.\xc2\xa0Jean Baptiste Perrin pokusom s pomo\xc4\x87u Brownova gibanja odredio je vrijednost\xc2\xa0Avogadrovog broja i tim pokusima potvrdio atomsku gra\xc4\x91u tvari.\n_START_SECTION_\nPrivatni \xc5\xbeivot\n_START_PARAGRAPH_\nPerrin je bio \xc4\x8dasnik u in\xc5\xbeenjerskim postrojbama tijekom Prvog svjetskog rata. Kada su Nijemci, 1940., provalili u Francusku, pobjegao je u SAD gdje je, 1942. preminuo u New Yorku. Nakon rata, 1948., njegovi su posmrtni ostaci transportirani u Francusku gdje su u Panth\xc3\xa9onu sahranjeni.'