b'\n_START_ARTICLE_\nArthur Bruce McDonald\n_START_SECTION_\nNeutrino\n_START_PARAGRAPH_\nNeutrino (talijanski, od neutr[on]\xc2\xa0+\xc2\xa0-ino, talijanski deminutivni nastavak) (oznaka \xce\xbd) je subatomska \xc4\x8destica, lepton bez elektri\xc4\x8dnoga naboja, vrlo malo mase, koji se giba brzinom bliskom brzini svjetlosti. Neutrino je kao laku elektri\xc4\x8dki neutralnu \xc4\x8desticu spina \xc2\xbd postulirao Wolfgang Pauli (1930.) kako bi objasnio o\xc4\x8duvanje energije u nekim nuklearnim procesima (na primjer: \xc2\xb9\xc2\xb3N\xc2\xa0\xe2\x86\x92\xc2\xa0\xc2\xb9\xc2\xb3C\xc2\xa0+\xc2\xa0e\xe2\x81\xba\xc2\xa0+\xc2\xa0\xce\xbd). Nakon \xc5\xa1to je James Chadwick 1932. otkrio neutron, Enrico Fermi je 1934. ugradio Paulijevu postuliranu \xc4\x8desticu u svoju teoriju slabe sile i nazvao ju neutrinom (malim neutronom). Kao svaka \xc4\x8destica koja zadovoljava Fermi-Diracovu statistiku, i neutrino ima\xc2\xa0anti\xc4\x8desticu, takozvani antineutrino, koji se od neutrina razlikuje samo u svojstvima simetrije. Elektronski se neutrino emitira iz protona u pozitivnom beta raspadu (p\xc2\xa0\xe2\x86\x92\xc2\xa0n\xc2\xa0+\xc2\xa0e\xe2\x81\xba\xc2\xa0+\xc2\xa0\xce\xbd\xe2\x82\x91) dok se elektronski antineutrino emitira iz neutrona u negativnom beta-raspadu (n\xc2\xa0\xe2\x86\x92\xc2\xa0p\xc2\xa0+\xc2\xa0e\xe2\x80\x93\xc2\xa0+\xc2\xa0\xce\xbd\xe2\x80\x93\xe2\x82\x91)._NEWLINE_Mjerenjima izme\xc4\x91u 1954. i 1956. uspjelo se opaziti neutrine putem takozvanog inverznoga \xce\xb2-procesa. U pokusu koji je izveo Frederick Reines opa\xc5\xbeeni su elektronski antineutrini, uhvatom kojih se, u skladu s Fermijevom teorijom, na jezgrama vodika stvaraju neutroni i pozitroni: \xce\xbd\xcc\x84\xc2\xa0+\xc2\xa0p\xc2\xa0\xe2\x86\x92\xc2\xa0n\xc2\xa0+\xc2\xa0e\xe2\x81\xba. Akceleratorski pokusi omogu\xc4\x87ili su otkri\xc4\x87e mionskih (1962.) i tauonskih (sredinom sedamdesetih) neutrina, stvorenih u paru s mionima i tauonima. Da se radi o neutrinima druge generacije pokazali su pokusi, koje su izveli Leon Lederman, Melvin Schwartz i Jack Steinberger. Kozmi\xc4\x8dke su neutrine detektirali Raymond Davis, ml. i Masatoshi Koshiba. Uz kozmi\xc4\x8dke neutrine vezano je otkri\xc4\x87e oscilacija okusa neutrina: po\xc5\xa1to su prije ustanovljene zasebne neutrinske vrste (okusi \xce\xbd\xe2\x82\x91,\xc2\xa0\xce\xbd\xce\xbc,\xc2\xa0\xce\xbd\xcf\x84 kojima su zaokru\xc5\xbeene tri obitelji \xc4\x8destica standardnoga modela \xc4\x8destica), za elektronske neutrine emitirane sa Sunca ustanovljena je njihova transmutacija u mionske, a za mionske neutrine stvorene u Zemljinoj atmosferi njihov prijelaz u tauonske neutrine. Pokuse s velikim vodenim detektorima neutrina smje\xc5\xa1tenim duboko u rudnicima vodili su Masatoshi Koshiba u Japanu i Arthur Bruce McDonald, u Kanadi. Promjene okusa neutrina pokazuju da neutrini imaju masu.'