b'\n_START_ARTICLE_\nJulius Pl\xc3\xbccker\n_START_SECTION_\nGeisslerova cijev\n_START_PARAGRAPH_\nGeisslerova cijev je staklena cijev s utaljenim elektrodama, u kojima se pod sni\xc5\xbeenim tlakom nalazi neki plin (na primjer neon ili helij) ili smjesa plinova. Nazvane su prema njema\xc4\x8dkom staklopuha\xc4\x8du Heinrichu Geissleru (1814. \xe2\x80\x93 1879), koji ih je izra\xc4\x91ivao po narud\xc5\xbebi njema\xc4\x8dkoga fizi\xc4\x8dara Juliusa Pl\xc3\xbcckera (zato su se katkad nazivale i Pl\xc3\xbcckerovim cijevima). Pri visokom naponu nastaje izme\xc4\x91u elektroda u cijevi elektri\xc4\x8dno izbijanje, a zbog ionizacije plina nastaju i svjetlosne pojave. Cijevi namijenjene istra\xc5\xbeivanju svjetlosnoga spektra u sredini su stanjene u kapilaru. Od Geisslerovih cijevi razvile su se svijetle\xc4\x87e cijevi, koje slu\xc5\xbee za rasvjetu i danas se, oblikovane u slova, znakove ili likove, vrlo mnogo upotrebljavaju za izradbu svijetle\xc4\x87ih natpisa, reklama i sli\xc4\x8dno. Boja svjetlosti ovisi o vrsti i tlaku plina u cijevi te o vrsti i boji stakla, a posti\xc5\xbee se i dodatkom para nekih metala, pa tako cijevi punjene neonom svijetle crveno, one punjene argonom i \xc5\xbeivinim parama plavo, a natrijevim parama \xc5\xbeuto itd.'