b'\n_START_ARTICLE_\nMiletska \xc5\xa1kola\n_START_PARAGRAPH_\nU 6. stolje\xc4\x87u pr. Kr., u glavnom gradu Jonije, Miletu, trgova\xc4\x8dkom i kulturnom centru Gr\xc4\x8dke na zapadnoj obali Male Azije, razvila se miletska \xc5\xa1kola, \xc5\xa1to je naziv za u\xc4\x8denja tri miletska filozofa: Talesa, Anaksimena i Anaksimandra. Miletska \xc5\xa1kola, najstarija gr\xc4\x8dka filozofska \xc5\xa1kola, pripada kozmolo\xc5\xa1kom razdoblju gr\xc4\x8dke filozofije._NEWLINE_Svoj je trojici filozofa miletske \xc5\xa1kole zajedni\xc4\x8dko osnovno filozofsko pitanje: \xc5\xa1to je praosnova, prauzrok, prapo\xc4\x8delo svijeta, odnosno \xc5\xa1to je ono \xc5\xa1to nad\xc5\xbeivljuje svaku prolaznu promjenu i kako se to pretvara u ovu ili onu pojedinu stvar ili tu stvar mijenja \xe2\x80\x93 \xc5\xa1to je, dakle svjetska tvar koja trpi sve promjene nestalnih stvari, iz koje sve pojedina\xc4\x8dne stvari nastaju i kojoj se opet natrag vra\xc4\x87aju._NEWLINE_Prije prvih, miletskih filozofa, odgovore na takva obuhvatna pitanja koja bi objasnila svijet i svjetsko stanje davali su mitovi.\n_START_SECTION_\nFilozofija prirode\n_START_PARAGRAPH_\nOdgovori Mile\xc4\x87ana na pitanje o arh\xc3\xa9u, prapo\xc4\x8delu svega, implicitno nose u sebi monisti\xc4\x8dku pretpostavku jedinstva svijeta: svim procesima u prirodi krajnji je uzrok jedna, jedinstvena svjetska tvar. Dok je Tales po\xc4\x8delo svega pronalazio u vodi, zbog njezine pokretljivosti, promjenjivosti i \xc5\xbeivosti, Anaksimen kao po\xc4\x8delo navodi zrak, koji razrje\xc4\x91ivanjem i zgu\xc5\xa1njavanjem prelazi u druge elemente i stvari (kao \xc5\xa1to su vatra, voda, zemlja, oblaci, vjetar). S obzirom da su svjetsku tvar smatrali materijalnom i \xc5\xbeivom samu po sebi, u\xc4\x8denje je ove dvojice hilozoisti\xc4\x8dko._NEWLINE_Dok se Talesov i Anaksimenov nauk zadr\xc5\xbeao u granicama iskustvenoga, Anaksimandar uvodi metafizi\xc4\x8dki pojam apeirona, onog beskrajnog, napraviv\xc5\xa1i korak od istra\xc5\xbeivanja \xc4\x8dinjenica prema pojmovnom mi\xc5\xa1ljenju i smjestiv\xc5\xa1i svjetsku tvar onkraj svakog iskustva. Naime, ako je svaki od \xc4\x8detiri tradicionalna elementa (voda, zrak, vatra i zemlja) suprotstavljen ostalim trima, i ako jedan dokida drugi kada s njime do\xc4\x91e u doticaj, tada nijedan od tih elemenata ne mo\xc5\xbee predstavljati stabilan elementaran oblik svjetske tvari. Prema Anaksimandru, premda prapo\xc4\x8delu ne odgovara ni\xc5\xa1ta \xc5\xa1to bi bilo predmet iskustva, ono se [prapo\xc4\x8delo] ipak mora pretpostaviti kao ne\xc5\xa1to \xc5\xa1to se nalazi izvan iskustva i \xc4\x8dime je iskustvo uvjetovano. Anaksimandar apeironu pripisuje sve oznake svjetske tvari: nenastalost, neprolaznost, neiscrpnost, neuni\xc5\xa1tivost.\n_START_SECTION_\nKozmologija\n_START_PARAGRAPH_\nInteresi miletskih filozofa protezali su se i na geografske i astronomske probleme: kojega su oblika Zemlja, Mjesec, Sunce, nebeska tijela, kako se kre\xc4\x87u, kako je ustrojeno zvjedzano nebo. Svaki je od njih svijet poimao druga\xc4\x8dije. Tales je dr\xc5\xbeao da Zemlja pluta na vodi; pratio je kretanja nebeskih tijela, koje je zvao planetima. Po Anaksimenu, Sunce i Mjesec su spljo\xc5\xa1tene okrugle plo\xc4\x8de koje putuju nebeskim svodom, na koji su pri\xc4\x8dvr\xc5\xa1\xc4\x87ene zvijezde. Anaksimandar je Zemlju, cilindri\xc4\x8dnu poput Sunca i Mjeseca, smjestio u sredi\xc5\xa1te svijeta.'