b'\n_START_ARTICLE_\nAristotelizam\n_START_PARAGRAPH_\nAristotelizam je u filozofiji i znanosti naziv za nauk Aristotelovih sljedbenika, osobito srednjovjekovnih i renesansnih tuma\xc4\x8ditelja Aristotelove duhovne ba\xc5\xa1tine. Aristotelizam je tijekom renesanse gospodario svim podru\xc4\x8djima znanja._NEWLINE_Komentiranje Aristotelovih djela zapo\xc4\x8deli su ve\xc4\x87 peripatetici (Andronik s Roda, Aleksandar iz Afrodizijade i drugi) i prevladavalo je, uz neoplatonisti\xc4\x8dke koncepcije, sveukupnom filozofskom proizvodnjom do kasne renesanse. Aristotelizam je tako postajao sve manje nauk samog Aristotela, a sve vi\xc5\xa1e njegovih tuma\xc4\x8da koji su mu dali onaj kona\xc4\x8dan oblik s kojim je u\xc5\xa1ao u europsku kulturu._NEWLINE_Smr\xc4\x87u Boetija 524. godine, koji je preveo na latinski Aristotelove logi\xc4\x8dke spise, Europa je izgubila neposredan dodir s gr\xc4\x8dkom filozofskom predajom. O\xc5\xbeivljena posredovanjem Arapa, ta je ba\xc5\xa1tina ve\xc4\x87 kod njih imala mnogobrojne sljedbenike, a me\xc4\x91u njima se posebice isti\xc4\x8du Avicena po\xc4\x8detkom 11. stolje\xc4\x87a i Averroes u 12. stolje\xc4\x87u, koji su u tada nejasnim Aristotelovim tekstovima vidjeli teoriju monopsihizma (jedinstvo "intellectus agens" u svim ljudima). U \xc5\xbdidova je najpoznatiji predstavnik aristotelizma u to doba Mo\xc5\xa1e Majmonid. Aristotelovi fizi\xc4\x8dki i metafizi\xc4\x8dki spisi, prevedeni na latinski tijekom 13. stolje\xc4\x87a, nagovijestili su znanstveni prevrat u renesansi._NEWLINE_Najprije zabranjivani (1110. \xe2\x80\x93 1366.), ti su radovi poslije srasli i sa skolasti\xc4\x8dkom znano\xc5\xa1\xc4\x87u, koja je ve\xc4\x87 prihvatila Aristotela logi\xc4\x8dara u polemici o "pitanju univerzalija". Djelom Alberta Velikog i poglavito Tome Akvinskog napokon je prihva\xc4\x87en i \xc4\x8ditav Aristotelov logi\xc4\x8dko-fizi\xc4\x8dko-metafizi\xc4\x8dki kompleks, premda preoblikovan i prilago\xc4\x91en novoj potrebi usustavljenja sveukupne kr\xc5\xa1\xc4\x87anske misli. Tomizam tako postaje slu\xc5\xbebeno crkveno stajali\xc5\xa1te prema klasi\xc4\x8dnom sporu izme\xc4\x91u aristotelizma i platonizma (augustinizam), a sam Aristotel dobiva snagu neoboriva autoriteta koji \xc4\x87e ubudu\xc4\x87e, kroz renesansu, imati dvojaku ulogu unapre\xc4\x91ivanja i skru\xc4\x87ivanja filozofske i znanstvene misli. Aristotelizam srednjega vijeka postaje temeljem suvremene "neoskolastike"._NEWLINE_Aristotelovo djelo i njegova srednjovjekovna redakcija aristotelizam slu\xc5\xbeili su kao to\xc4\x8dka odrednica razli\xc4\x8ditih, pa i proturje\xc4\x8dnih, filozofskih, znanstvenih i ideolo\xc5\xa1kih motiva. Antiaristotelizam Ramusa ili na\xc5\xa1ega Petri\xc4\x87a, okrenuti su konstruktivnoj razgradnji skolasti\xc4\x8dke sheme tuma\xc4\x8denja Aristotela kao mislitelja sinteze, dok naturalisti\xc4\x8dki pravac aristotelizma razvijaju aleksandristi. Istodobno je o\xc5\xbeivljavanje Aristotelovih analiti\xc4\x8dkih metoda vodilo na novi put koji je davao povremeno i neposredne znanstvene doprinose, kao \xc5\xa1to su Harveyevo otkri\xc4\x87e optoka krvi, ili pak Leibnizove koncepcije kretanja, vremena i prostora.'