b'\n_START_ARTICLE_\nDekonstrukcija\n_START_PARAGRAPH_\nDekonstrukcija kao filozofska doktrina je sustav analize i kritike koja vodi ka razotkrivanju razlika izme\xc4\x91u strukture i osnove zna\xc4\x8denja subjekta. Dekonstrukcija se javlja u mnogim znanstvenim disciplinama a prvenstveno u lingvistici, knji\xc5\xbeevnosti, arhitekturi i umjetnosti._NEWLINE_Dekonstrukcija se prvi put pojavljuje u knji\xc5\xbeevnosti, a sustav je razvio francuski filozof Jacques Derrida u svojim dekonstrukcijskim analizama zapadnih filozofa. U svojim analizama Derrida pokazuje kako se knji\xc5\xbeevno djelo ne mo\xc5\xbee promatrati samo kao djelo jednog pisca nego kao rezultat konflikata unutar jedne kulturne sredine ili mi\xc5\xa1ljenja._NEWLINE_Dekonstrucijska djela u svom obliku prikazuju vi\xc5\xa1e mi\xc5\xa1ljenja i zna\xc4\x8denja u jednom trenutku koja su \xc4\x8desto u uzajamnom konfliktu i suprotnosti. Pri usporedbi dekonstrukcijskog i tradicionalnog djela mogu se primijetiti i otkriti koja mi\xc5\xa1ljenja i suprotnosti su bili ignorirani u djelu nastalom tradicionalnom metodom stvaranja._NEWLINE_Osnovna osobina dekonstrukcije je da u svojoj analizi upore\xc4\x91uje binarne suprotnosti (npr. mu\xc5\xa1kost i \xc5\xbeenskost, homoseksualnost i heteroseksualnost), te da umjesto opisivanja njihove stroge kategorizacije nastoji prikazati koliko su takve suprotnosti u biti izmje\xc5\xa1ane i koliko je nemogu\xc4\x87e da se u potpunosti razdvoje. Cilj je da se prika\xc5\xbee da kategorije i kategorizacije ne postoje u apsolutnim i strogim zna\xc4\x8denjima._NEWLINE_Doktrinu dekonstrukcije je J. Derrida po\xc4\x8deo graditi od kraja 1960.-ih godina, da bi 1980.-ih godina ona postala svojevrsni trend u dru\xc5\xa1tvenim znanostima. Sredi\xc5\xa1nja pretpostavka dekonstrukcije jest, da cjelokupna knji\xc5\xbeevnost (uklju\xc4\x8divo znanstvenu) i filozofija Zapada po\xc4\x8diva na metafizici prezentnosti, gdje su u rije\xc4\x8dima implicira dogmatski i spekulativni sadr\xc5\xbeaji koji - prema Derridi - ne mogu pro\xc4\x87i kriti\xc4\x8dku evaluaciju, iz razloga \xc5\xa1to svako vrijeme ima svoje dogme i svoje spekulacije. Kada se tekst podvrgne dovoljnoj analizi u potrazi za njegovim smislom, dolazimo zapravo do gubitka zna\xc4\x8denja (gr\xc4\x8d. aporia). Prema Derridi, nije od ovakvih pote\xc5\xa1ko\xc4\x87a slobodan ni svakodnevni jezik, jer i on koristi jezik i zna\xc4\x8denja metafizike Zapada._NEWLINE_U knjizi Higher Superstition iz 1994. god. optu\xc5\xbeuju Gross i Levitt Derridu i njegove pobornike da su pokrenuli val ogor\xc4\x8denog polemiziranja i osporavanja svega, pri \xc4\x8demu Derrida dolazi u ironi\xc4\x8dnu poziciju da inzistira da neki tekstovi - osobito njegovi vlastiti - ipak imaju jedan posve odre\xc4\x91eni zna\xc4\x8daj: takav koji potvr\xc4\x91uje ispravnost njegovih teza. Pri tome opa\xc5\xbeaju da se filozofi rijetko uspijevaju okoristiti idejama koje predla\xc5\xbee Derrida, ali ih na jedan pomodni na\xc4\x8din naveliko koriste literarni kriti\xc4\x8dari; naposljetku nalaze da u svojim tekstovima one to\xc4\x8dke koje ne mo\xc5\xbee objasniti popunjava Derrida "\xc4\x8distim blefiranjem" (eng. sheer bluff) i neutemeljenom pretenciozno\xc5\xa1\xc4\x87u, koju nasljeduju i Derridini "klonovi" me\xc4\x91u ljevi\xc4\x8darskim intelektulcima koji na neprincipijelan na\xc4\x8din dovode u pitanje smisao cjelokupne literature i znanosti Zapada.'