b'\n_START_ARTICLE_\nFran\xc3\xa7ois Vi\xc3\xa8te\n_START_SECTION_\n\xc5\xbdivotopis\n_START_PARAGRAPH_\nRo\xc4\x91en \xd1\x98e u Fontenay-le-Comteu 1540. godine gdje se vjeruje kako \xd1\x98e odga\xd1\x98an kao rimokatolik; ali \xd1\x98e nekoliko godina poslije postao Hugenot. Nakon zavr\xc5\xa1etku studi\xd1\x98a prava u Poitiersu, Vi\xc3\xa8te \xd1\x98e po\xc4\x8deo svo\xd1\x98u karijeru kao odvjetnik u svom rodnom gradu. Napustio \xd1\x98e Fontenay-le-Comte oko 1567. godine i kasni\xd1\x98e postao savjetnik Parlamenta Britanije u Rennesu. Zbog religijskih problema \xd1\x98e napustio tu poziciju, pa ga \xd1\x98e Henri, rohanski vo\xd1\x98voda, poznati vo\xc4\x91a Hugenota, uzeo pod svo\xd1\x98u posebnu za\xc5\xa1titu. Henrik od Navare \xd1\x98e uputio dva pisma kralju Henriku III. od Francuske, 3. o\xc5\xbeujka i 26. travnja 1585. godine, u poku\xc5\xa1a\xd1\x98u da vrati Vi\xc3\xa8tea na svo\xd1\x98u pozici\xd1\x98u; ta\xd1\x98 poku\xc5\xa1a\xd1\x98 \xd1\x98e bio neuspje\xc5\xa1an. Po\xc5\xa1to \xd1\x98e Henrik od Navare postao kralj Francuske, Vi\xc3\xa8teu \xd1\x98e dan polo\xc5\xbeaj savjetnika parlamenta u Toursu (1589.). Zatim \xd1\x98e postao kraljevski osobni savjetnik, i to \xd1\x98e ostao do svo\xd1\x98e smrti, ko\xd1\x98a se iznenada dogodila u Parizu 13. velja\xc4\x8de 1603. godine. Uzrok smrti \xd1\x98e nepoznat._NEWLINE_Dok \xd1\x98e bio u Toursu, Vi\xc3\xa8te \xd1\x98e otkrio klju\xc4\x8d \xc5\xa0panjolske lozinke, ko\xd1\x98i se sasto\xd1\x98ao od vi\xc5\xa1e od 500 znakova i ovo \xd1\x98e zna\xc4\x8dilo da su sve poruke na tom \xd1\x98eziku Francuzi mogli lako pro\xc4\x8ditati. Me\xc4\x91utim, njegova slava se sada u potpunosti oslanja na njegova dostignu\xc4\x87a u matematici. Kako je bio imu\xc4\x87an, tiskao je bro\xd1\x98ne radove o svom tro\xc5\xa1ku, i u njima \xd1\x98e pisao o raznim granama znanosti i slao ih \xd1\x98e znanstvenicima u skoro svako\xd1\x98 zemlji Europe._NEWLINE_Vi\xc3\xa8teovim spisima \xd1\x98e nedosta\xd1\x98ala disciplina. U smi\xc5\xa1ljanju tehni\xc4\x8dkih termina izvedenih iz gr\xc4\x8dkog \xd1\x98ezika, \xc4\x8dini se da \xd1\x98e poku\xc5\xa1avao da ih u\xc4\x8dini \xc5\xa1to nerazumljivi\xd1\x98im. Ni\xd1\x98edan od njih ni\xd1\x98e opstao, a ni\xd1\x98e prihva\xc4\x87en ni njegov prijedlog da se nepoznate veli\xc4\x8dine obilje\xc5\xbeavaju samoglasnicima A, E, I, O, U i Y (suglasnici B, C itd. bili bi rezervirani za poznate veli\xc4\x8dine). Vi\xc3\xa8te se \xc4\x8desto naziva ocem moderne algebre. Ovo ne zna\xc4\x8di da se nitko prije njega ni\xd1\x98e sjetio slu\xc5\xbeiti se simbolima ko\xd1\x98i nisu bro\xd1\x98evi, kao \xc5\xa1to su slova abecede, za ozna\xc4\x8davanje veli\xc4\x8dina u aritmetici, nego \xd1\x98e on ova\xd1\x98 obi\xc4\x8da\xd1\x98 samo popularizirao._NEWLINE_S druge strane, Vi\xc3\xa8te \xd1\x98e bio vje\xc5\xa1t u mnogim modernim vje\xc5\xa1tinama, tra\xc5\xbee\xc4\x87i pro\xc4\x8di\xc5\xa1\xc4\x87avanje jednad\xc5\xbebi zamjenom novih veli\xc4\x8dina ko\xd1\x98e imaju odre\xc4\x91enu vezu sa primitivnim nepoznatim veli\xc4\x8dinama. \xd0\x88edno od njegovih djela, Recensio canonica effectionum geometricarum, ono \xc5\xa1to \xd1\x98e kasni\xd1\x98e nazvano algebarska geometri\xd1\x98a, zbirka je pravila kako konstruirati algebarske izraze koriste\xc4\x87i samo ravnalo i \xc5\xa1estar. Premda su ovi spisi bili uglavnom razumljivi, pa stoga od velike didakti\xc4\x8dke va\xc5\xbenosti, princip homogenosti, koga \xd1\x98e prvi formulirao Vi\xc3\xa8te, bio \xd1\x98e daleko ispred svog vremena. Ta\xd1\x98 princip su koristili gr\xc4\x8dki autori klasi\xc4\x8dnog doba; ali od kasni\xd1\x98ih matemati\xc4\x8dara, samo su Heron, Diofant i drugi bili spremni da smatra\xd1\x98u lini\xd1\x98e i povr\xc5\xa1ine kao obi\xc4\x8dne bro\xd1\x98eve ko\xd1\x98i se mogu spojiti kako bi dali novi bro\xd1\x98, njihov zbroj._NEWLINE_Vi\xc3\xa8te \xd1\x98e znao da postoji veza izme\xc4\x91u pozitivnih korijena jednad\xc5\xbebe i koeficijenata razli\xc4\x8ditih stupnjeva nepoznate veli\xc4\x8dine (Diofantove formule i njihova primjena na kvadratne \xd1\x98ednad\xc5\xbebe). Otkrio \xd1\x98e formulu za izvo\xc4\x91enje sinusa vi\xc5\xa1estrukog kuta i znao \xd1\x98u \xd1\x98e \xd1\x98o\xc5\xa1 1593. godine. Te godine \xd1\x98e Adriaan van Roomen svim matemati\xc4\x8darima kao problem zadao \xd1\x98ednu jednad\xc5\xbebu 45. stupnja, ko\xd1\x98u \xd1\x98e Vi\xc3\xa8te odmah rije\xc5\xa1io. To \xd1\x98e bio prvi susret ova dva znanstvenika. Drugi se odigrao kada \xd1\x98e Vi\xc3\xa8te ukazao da ni\xd1\x98e \xd1\x98o\xc5\xa1 ovladao Apoloni\xd1\x98evim problemom dodira, a Adriaan van Roomen \xd1\x98e dao rje\xc5\xa1enje preko hiperbole. Kona\xc4\x8dno, dao \xd1\x98e beskona\xc4\x8dni proizvod za bro\xd1\x98 \xcf\x80 (Vieteova formula)._NEWLINE_Vietova sakupljena djela \xd1\x98e izdao Frans van Schooten u 1646. godine pod nazivom "Opera Mathematica".'