b'\n_START_ARTICLE_\nMatrijarhat\n_START_PARAGRAPH_\nMatrijarhat ili ginekokracija je politi\xc4\x8dki ili dru\xc5\xa1tveni sustav u kojem dominiraju \xc5\xbeene. Pojam je suprotan patrijarhatu. Ve\xc4\x87ina antropologa i povjesni\xc4\x8dara religije, danas je uvjerena da nema dokaza da je matrijarhat, iako zabilje\xc5\xbeen u legendama i mitovima, ikada postojao u ljudskim dru\xc5\xa1tvima.\n_START_SECTION_\nPrethistorijska "Velika Bo\xc5\xbeica"\n_START_PARAGRAPH_\nNa brojnim arheolo\xc5\xa1kim nalazi\xc5\xa1tima iz kamenog doba, razasutima na \xc5\xa1irokom podru\xc4\x8dju Europe i sjeverne Azije, na\xc4\x91en je velik broj \xc5\xbeenskih figura, poznatih kao "Venere", od kojih su neke starije od 30.000 godina. Iako se o njihovoj funkciji ni\xc5\xa1ta pouzdano ne zna, op\xc4\x87enito se smatra da predstavljaju simbole plodnosti._NEWLINE_Iz doba neolitika (izme\xc4\x91u 10.000 i 4.000 godina prije nove ere) tako\xc4\x91er potje\xc4\x8de velik broj prikaza \xc5\xbeenskih bo\xc5\xbeanstava, ali u neolitiku ikonografija postaje kompleksnija. Pojavljuju se prikazi bo\xc5\xbeice zmije, povezane s vodom, i bo\xc5\xbeice-ptice, povezane s ki\xc5\xa1om; zatim bo\xc5\xbeice povezane s lunarnom mitologijom. Va\xc5\xbeno je, ali nerije\xc5\xa1eno pitanje - jesu li neoliti\xc4\x8dke bo\xc5\xbeice dio jedinstvenog religijskog kompleksa koji se protezao Europom i srednjim istokom? U svakom slu\xc4\x8daju, arheolo\xc5\xa1ki dokazi ukazuju na kontinuitet \xc5\xa1tovanja Bo\xc5\xbeice od gornjeg paleolitika do kraja neolitika.\n_START_SECTION_\nRane hipoteze o matrijarhatu\n_START_PARAGRAPH_\nS obzirom na spomenuti kontinuitet, odba\xc4\x8dena je ranija teza da se kult bo\xc5\xbeice pojavio tek u neolitiku, u vezi s po\xc4\x8detkom ratarstva. Prema teoriji Wilhelma Schmidta iz 30-ih godina 20. stolje\xc4\x87a, \xc5\xbeene su po\xc4\x8dele kultivirati biljke i tu su tajnu prenosile svojim k\xc4\x87erima, \xc5\xa1to je bio temelj \xc5\xbeenske dru\xc5\xa1tvene dominacije. Iako ta teorija nije potkrijepljena nikakvim dokazima, \xc4\x8dinjenica je da je \xc5\xa1tovanje Bo\xc5\xbeice u razli\xc4\x8ditim ranim civilizacijama, od Europe, preko bliskog istoka, Indije, pa do Kine i Japana, bilo povezano s plodno\xc5\xa1\xc4\x87u usjeva i sa za\xc5\xa1titom kraljeva i gradova._NEWLINE_Suvremenim kontroverzama oko matrijarhata prethodio je Johann Jakob Bachofen (1815-1887), \xc5\xa1vicarski pravnik, sudac i profesor rimskog prava na bazelskom sveu\xc4\x8dili\xc5\xa1tu, knjigom "Maj\xc4\x8dinsko pravo" ("Das Muterrecht", 1861). U drevnim dru\xc5\xa1tvima, ka\xc5\xbee Bachofen, vladao je promiskuitet, brak nije postojao, i djeca naj\xc4\x8de\xc5\xa1\xc4\x87e nisu znala tko im je otac. Maj\xc4\x8dinstvo je, pak, bilo o\xc4\x8dito. Zbog toga su ta dru\xc5\xa1tva bila matrilinearna (kao npr. kod \xc5\xbeidova), jer su ljudi mogli znati svoje pretke samo preko maj\xc4\x8dine linije. I to, dakako, samo \xc5\xbeenske pretke \xe2\x80\x93 od majke do majke. To je, opet, utjecalo i na prava vlasni\xc5\xa1tva. Tako su \xc5\xbeene, prema Bachofenu, postupno stekle politi\xc4\x8dku prevagu. Bilo je to u vrijeme neoliti\xc4\x8dke revolucije, kad su ljudi otkrili poljodjelstvo, i kad su nastali mitovi o Amazonkama i Furijama. Ljudi su tada, ka\xc5\xbee Bachofen, "osje\xc4\x87ali jedinstvo svega \xc5\xbeivota i harmoniju svemira" i prihvatili su filozofiju "reguliranog naturalizma", u kojoj je maj\xc4\x8dinska ljubav \xc4\x8dinila osnovu svih dru\xc5\xa1tvenih veza. Bachofen je u mitovima vidio nagovje\xc5\xa1taje i tragove tog drevnog \xc5\xbeivota. Zeus, koji pobje\xc4\x91uje Titane; Had, koji siluje Perzefonu, Edip, koji ubija Sfingu, odjek su davne revolucije, u kojoj mu\xc5\xa1ka prevlast nasilno smjenjuje \xc5\xbeensku._NEWLINE_Nasuprot Bachofenu i njegovim sljedbenicima, Sir Henry Maine je 1851. zastupao gledi\xc5\xa1te da je patrijarhalna obitelj bila najranija dru\xc5\xa1tvena jedinica, a da se matrijarhat mogao eventualno pojaviti kao simptom degeneracije dru\xc5\xa1tva u situacijama kad bi \xc5\xbeene broj\xc4\x8dano nadma\xc5\xa1ile mu\xc5\xa1karce. Maineovu patrijarhalnu teoriju ponovno je 1891. podupro Edward Westermarck, koji je odbacivao Bachofenovu tvrdnju da su mitovi i legende neka vrsta kolektivne memorije \xc4\x8dovje\xc4\x8danstva._NEWLINE_Lewis H. Morgan je prou\xc4\x8davaju\xc4\x87i ameri\xc4\x8dke indijance (poglavito Irokeze), uo\xc4\x8dio va\xc5\xbenu ulogu \xc5\xbeena u tim dru\xc5\xa1tvima. Njegovo djelo "Ancient Societies" (1877.) imalo je, kao i Bachofenovo, velik utjecaj na Friedricha Engelsa. U predgovoru svoje knjige "Porijeklo porodice, privatnog vlasni\xc5\xa1tva i dr\xc5\xbeave" (1884.), Engels navodi kao primjer Bachofenovu interpretaciju jednog gr\xc4\x8dkog mita:_NEWLINE_Nakon \xc5\xa1to se vratio iz Trojanskog rata, kralja Agamemnona je, u dogovoru sa svojim ljubavnikom Egistom, ubila njegova \xc5\xbeena Klitemnestra. Orest osve\xc4\x87uje oca, ubiv\xc5\xa1i svoju majku. Zbog tog \xc4\x8dina, progone ga Furije, demonske \xc4\x8duvarice maj\xc4\x8dinskog prava, za koje je matricid najgori i neoprostivi zlo\xc4\x8din. Oresta uzimaju u za\xc5\xa1titu Apolon i Atena \xe2\x80\x93 bo\xc5\xbeanski predstavnici novog patrijarhalnog poretka. Atena saslu\xc5\xa1ava obje strane. Orest ka\xc5\xbee kako je Klitemnestra po\xc4\x8dinila dvostruki zlo\xc4\x8din: ubila je svog mu\xc5\xbea i njegovog oca. Za\xc5\xa1to Furije progone njega, a ne nju, \xc4\x8dija je krivnja ve\xc4\x87a? Odgovor Furija je na prvi pogled neobi\xc4\x8dan: "Ona nije bila u krvnom srodstvu s \xc4\x8dovjekom kojeg je umorila". Ubojstvo \xc4\x8dovjeka koji nije u krvnom srodstvu, mogu\xc4\x87e je opravdati, i ne brine Furije. Njihova je zada\xc4\x87a kazniti zlo\xc4\x8din izme\xc4\x91u krvnih srodnika, a od tih ubojstava, najgore je, prema maj\xc4\x8dinskom pravu, ubojstvo majke. Sad Apolon brani Oresta. Atena saziva Areopagite \xe2\x80\x93 atenske suce \xe2\x80\x93 da glasaju. Broj glasova za osudu, odnosno za osloba\xc4\x91anje Oresta, jednak je. Atena, kao predsjednica, daje svoj glas za Oresta i tako ga osloba\xc4\x91a krivnje. O\xc4\x8dinsko pravo je nadja\xc4\x8dalo maj\xc4\x8dinsko pravo. Furije su nadja\xc4\x8dali \xc2\xabBogovi mla\xc4\x91eg porijekla\xc2\xbb, kako ih one same zovu. No na kraju, Furije se ipak daju nagovoriti da preuzmu nove zadatke u slu\xc5\xbebi novog poretka._NEWLINE_Robert Graves je na sli\xc4\x8dan na\xc4\x8din interpretirao gr\xc4\x8dke mitove u knjizi "Gr\xc4\x8dki mitovi" (1955.). Nakon svakog mita kojeg iznosi integralno, slijedi interpretacija u smislu borbe starog (matrijarhalnog) i novog (patrijarhalnog) poretka. Prema Gravesu, u davnini ljudi nisu tako strogo razlikovali unutarnji \xc5\xbeivot od vanjskog svijeta. Za svaki detalj vlastitog \xc5\xbeivota, nalazili su refleksiju u okolnoj prirodi, u vanjskom svijetu. Za njih, npr. nije bilo slu\xc4\x8dajno \xc5\xa1to menstrualni ciklus (mjese\xc4\x8dnica) i lunarni ciklus traju jednako \xe2\x80\x93 28 dana. Zbog toga je Bo\xc5\xbeica-majka bila bo\xc5\xbeica mjeseca. Graves je istaknuo da se u doba \xc5\xa1tovanja velike Bo\xc5\xbeice, kalendar odre\xc4\x91ivao primarno prema mjese\xc4\x8devim mjenama, a prijelaz iz matrijarhata u patrijarhat pratio je prijelaz s lunarnog (mjese\xc4\x8devog) na solarni (sun\xc4\x8dev) kalendar, koji je odgovarao patrijarhalnim solarnim bogovima._NEWLINE_U pogledu matrijarhata, jo\xc5\xa1 je kontroverznija njegova knjiga "Bijela bo\xc5\xbeica" ("The White Goddess", 1948). U njoj, oslanjaju\xc4\x87i se na ideje Sir Jamesa Frazera, iznesene u \xc4\x8duvenoj knjizi "Zlatna grana" ("The Golden Bough", 1890.), a na podlozi keltskih mitova i pjesama, sa\xc4\x8duvanih u irskoj i vel\xc5\xa1koj tradiciji, govori o jedinstvenoj europskoj prethistorijskoj religiji, u kojoj je, pod razli\xc4\x8ditim imenima, \xc5\xa1tovana jedna Bo\xc5\xbeica._NEWLINE_Gravesov je diskurs literaran, a ne znanstven (sam je sebe smatrao prvenstveno pjesnikom, a ne znanstvenikom), pa njegove hipoteze antropolozi nisu ozbiljno shva\xc4\x87ali, kao, uostalom, ni Bachofenove. Ipak, iako Gravesova razmatranja ne zadovoljavaju stroge zahtjeve znanstvene metodologije, njegova su tuma\xc4\x8denja mitova svakako zanimljiva i ne nedostaje im unutarnje konzistencije._NEWLINE_Antropolog J.F. McLennan se 1886. ponovno zalo\xc5\xbeio za matrijarhalnu teoriju, kao i Robert Briffault u svojem djelu "Majke" ("The Mothers", 1927.). Briffault je svoje argumente izvodio vi\xc5\xa1e iz prou\xc4\x8davanja religije, nego antropologije. Osporavao je Maineove i Westermarckove stavove, me\xc4\x91utim, za razliku od Bachofena, shva\xc4\x87ao je matrijarhat kao razdoblje u kojem su \xc5\xbeene bile dru\xc5\xa1tveno, a ne politi\xc4\x8dki dominantne. Tvrdio je da je rasprostranjenost lunarnih (mjese\xc4\x8devih) bo\xc5\xbeanstava me\xc4\x91u primitivnim narodima, dokaz rane dru\xc5\xa1tvene dominacije \xc5\xbeena, s obzirom na to da su \xc5\xbeene bile prve sve\xc4\x87enice lunarnih kultova._NEWLINE_Sigmund Freud je tako\xc4\x91er vjerovao da je matrijarhat bio rana faza u povijesnom razvoju ljudskog dru\xc5\xa1tva. S psihoanaliti\xc4\x8dkog aspekta, smatrao je da je obo\xc5\xbeavanje Bo\xc5\xbeice odraz infantilne \xc5\xbeelje za ponovnim jedinstvom djeteta i majke, odnosno odraz nesvjesne fantazije koja svoj korijen ima u ranom stadiju psiholo\xc5\xa1kog razvoja, u kojemu malo dijete do\xc5\xbeivljava majku kao svemo\xc4\x87no bi\xc4\x87e._NEWLINE_Antropolozi su krajem 19. i po\xc4\x8detkom 20. stolje\xc4\x87a prou\xc4\x8davali matrilinearna dru\xc5\xa1tva, u poku\xc5\xa1aju da ih pove\xc5\xbeu s matrijarhatom, ali bez uspjeha. Robert Lowie je tako u knjizi \xc2\xabPrimitive Society\xc2\xbb (1921.) mogao zaklju\xc4\x8diti da nema dokaza o hipotetskom matrijarhatu, a taj stav prevladava i danas.\n_START_SECTION_\nSuvremena istra\xc5\xbeivanja matrijarhata\n_START_PARAGRAPH_\nDavid Schneider je sintetizirao ranija antropolo\xc5\xa1ka istra\xc5\xbeivanja i 1961. u knjizi "Matrilinearno srodstvo" ("Matrilineal Kinship"), do\xc5\xa1ao do istog zaklju\xc4\x8dka kao i Lowie._NEWLINE_Psiholo\xc5\xa1ke aspekte \xc5\xa1tovanja Bo\xc5\xbeice, i to uglavnom na temelju Jungove teorije univerzalnih arhetipova, temeljito je obradio Erich Neumann u svom opse\xc5\xbenom djelu "Velika Majka" ("The Great Mother", 1955.). On odbacuje Bachofenovu sociolo\xc5\xa1ku analizu matrijarhata i ka\xc5\xbee: "Rano \xc4\x8dovje\xc4\x8danstvo i matrijarhalni stadij, nisu arheolo\xc5\xa1ki ili povijesni entiteti, ve\xc4\x87 psiholo\xc5\xa1ke realnosti, \xc4\x8dija snaga jo\xc5\xa1 uvijek \xc5\xbeivi u dubinama psihe suvremenog \xc4\x8dovjeka."_NEWLINE_Arheologinja Marija Gimbutas, autorica je teorije o "Staroj Europi", neoliti\xc4\x8dkom miroljubivom, "matristi\xc4\x8dkom" i matrilinearnom, ali ne i matrijarhalnom dru\xc5\xa1tvu, koje je tisu\xc4\x87ama godina \xc5\xa1tovalo Bo\xc5\xbeicu, dok nije bilo nasilno razoreno invazijom patrijarhalnih proto-indoeuropljana ili "Kurgana". Na njenom tragu je Riane Eisler ("Kale\xc5\xbe i o\xc5\xa1trica" - "The Calice and the Blade", 1987.), koja se tako\xc4\x91er zala\xc5\xbee za dru\xc5\xa1tvo "povezivanja", a ne dru\xc5\xa1tvo dominiranja jedne polovice \xc4\x8dovje\xc4\x8danstva nad drugom, pa bila ta polovica \xc5\xbeenska ili mu\xc5\xa1ka. M. Gimbutas nije krila svoju nesklonost prema kr\xc5\xa1\xc4\x87anstvu, \xc4\x8diju je doktrinu smatrala kao potpuno neprikladnu i \xc5\xa1tetnu za duh suvremenog \xc4\x8dovjeka, za razliku od zaboravljenog vjerovanja \xc2\xabStare Europe\xc2\xbb, koje je nastojala revalorizirati._NEWLINE_Gimbutas i Eisler smatraju sebe "revizionisti\xc4\x8dkim" povjesni\xc4\x8darkama, koje su iznijele na svjetlo dana zanemarene dokaze o jednom dugovje\xc4\x8dnom, uspje\xc5\xa1nom, matricentri\xc4\x8dnom dru\xc5\xa1tvu, koje je \xc5\xbeivjelo u skladu s prirodom, nije poznavalo ratove i osnivalo se na suradnji i razumijevanju me\xc4\x91u spolovima. Njihovi su stavovi, me\xc4\x91utim bili \xc4\x8desto kritizirani kao neznanstveni i selektivni, a ve\xc4\x87ina antropologa govori o njihovim interpretacijama "matristi\xc4\x8dke" pro\xc5\xa1losti kao o projekciji vlastite utopijske vizije budu\xc4\x87nosti, pri \xc4\x8demu su takva pro\xc5\xa1lost i budu\xc4\x87nost podjednako malo vjerojatne. Ipak, njihove su knjige imale pozitivan odjek u neznanstvenoj javnosti i izvr\xc5\xa1ile su zna\xc4\x8dajan utjecaj na nove religijske pokrete, kao \xc5\xa1to su Wicca i Novo poganstvo, pa \xc4\x8dak i na knji\xc5\xbeevne bestselere, kao \xc5\xa1to je \xc2\xabDa Vincijev kod\xc2\xbb._NEWLINE_I feministi\xc4\x8dka promi\xc5\xa1ljanja o matrijarhatu ve\xc4\x87inom nagla\xc5\xa1avaju da matrijarhat i patrijarhat nisu suprotni pojmovi u pravom smislu rije\xc4\x8di, odnosno da ta dva pojma nisu u savr\xc5\xa1enoj simetriji. Danas ni me\xc4\x91u feministi\xc4\x8dkim znanstvenicama vi\xc5\xa1e nema mnogo onih koji zagovaraju klasi\xc4\x8dnu hipotezu o matrijarhatu. Zato su, kao i Gimbutas i Eisler, vi\xc5\xa1e sklone nagla\xc5\xa1avanju alternativnih pojmova, kao matrifokalnost, matrizam i dijarhija.\n_START_SECTION_\nZaklju\xc4\x8dak\n_START_PARAGRAPH_\nRasprava o matrijarhatu nije zavr\xc5\xa1ena. Unato\xc4\x8d prevladavaju\xc4\x87em mi\xc5\xa1ljenju, bilo je i jo\xc5\xa1 uvijek ima uglednih zagovornika suprotnog gledi\xc5\xa1ta, kao \xc5\xa1to je npr. ameri\xc4\x8dki profesor Joseph Campbell. Uvo\xc4\x91enje i razmatranje novih pojmova, kao \xc5\xa1to su matrifokalnost, dijarhija, itd. (vidi gore) zamaglili su i ote\xc5\xbeali prou\xc4\x8davanje matrijarhata u u\xc5\xbeem, antropolo\xc5\xa1kom ili sociolo\xc5\xa1kom smislu, tj. u onom u kojem je bio prvotno definiran. No s druge strane, te su rasprave dale velik doprinos redefiniranju suvremenih odnosa me\xc4\x91u spolovima, novim pogledima na povijest, religiju i filozofiju. Imale su velikog utjecaja na kritiku suvremenih \xc2\xabvelikih\xc2\xbb religija, na razvoj novih religijskih pokreta, na repozicioniranje feministi\xc4\x8dkog pokreta i na razli\xc4\x8dita dru\xc5\xa1tvena kretanja \xe2\x80\x93 od politike i ekologije, pa do suvremene umjetnosti.'