b'\n_START_ARTICLE_\nLysis\n_START_PARAGRAPH_\n"Lysis" on antiikfilosoof Platoni dialoogi vormis filosoofiline teos._NEWLINE_"Lysises" kohtuvad Ktesippos ja Sokrates; esimene neist kurdab, et Hippothales on armunud Lysise nime kandvasse noormehesse. See koostab Lysise auks luuletusi, mis toob kaasa Sokratese k\xc3\xbcsimuse, kas taolised luuletused ei ole koostatud mitte luuletaja enda auks, kui too peaks armastatu s\xc3\xbcdame v\xc3\xb5itma. Ta lisab, et mida enam taolistesse luuletustesse panustada, seda naeruv\xc3\xa4\xc3\xa4rsem on autor, kui ta peaks eba\xc3\xb5nnestuma. \xc3\x9chtlasi soovitab ta Hippothalesel, et see korraldaks tema kohtumise Lysisega, et ta v\xc3\xb5iks demonstreerida, kuidas vestlus v\xc3\xa4lja n\xc3\xa4gema peaks._NEWLINE_Selgub, et see pole kuigi raske, kuna Lysis viibib sealsamas l\xc3\xa4hedal palestras oma s\xc3\xb5bra Menexenose (t\xc3\xb5en\xc3\xa4oliselt samanimelise dialoogi peategelase nimekaim) seltsis. Sokrates alustab vestlust, ent Menexenos on sunnitud lahkuma. Sokrates viib jutu vanemlikule armastusele ja sellele, et Lysisel pole lubatud teha k\xc3\xb5ike, mida ta sooviks. Seega pole t\xc3\xb5eline s\xc3\xb5prus ja armastus (philia) nagu lipitsemine, vaid arvestab s\xc3\xb5bra ja armastatu v\xc3\xb5imetega._NEWLINE_Menexenos tuleb tagasi ja Lysis avaldab soovi, et Sokrates v\xc3\xa4ljendaks neid m\xc3\xb5tteid ka Menexenosele. Sokrates alustabki Menexenosega vestlemist, k\xc3\xbcsides, kas s\xc3\xb5prus ja armastus on vastastikkune v\xc3\xb5i mitte. Algse idee, et see on vastastikkune, l\xc3\xbckkab \xc3\xbcmber see, et armastaja tunded ei muutu ka siis, kui armastuse objekt teda vihkab. Seega peab t\xc3\xb5ene olema hoopis vastupidine, mida kinnitab see, kuidas vanemad oma lapsi armastavad._NEWLINE_Seej\xc3\xa4rel liigub arutelu sellele, milliste isikute vahel s\xc3\xb5prus olla saab. Algse idee kohaselt on s\xc3\xb5brad sarnased ja kuna ebavooruslike vahel taolist s\xc3\xb5prust olla ei saa, siis on s\xc3\xb5brad kaks vooruslikku isikut. Sealt tekib aga k\xc3\xbcsimus, milleks seda vaja peaks olema, kuna kahel voorustes t\xc3\xa4iuslikul inimesel pole teineteist ja seega ka s\xc3\xb5prust vaja. Vastandid t\xc3\xb5mbuvad just seet\xc3\xb5ttu, et t\xc3\xa4iendavad teineteist. Samas ei saa \xc3\xb5iglane isik olla eba\xc3\xb5iglase s\xc3\xb5ber ega m\xc3\xb5\xc3\xb5duka m\xc3\xb5\xc3\xb5dutundetu s\xc3\xb5ber. Pigem v\xc3\xb5ib s\xc3\xb5prus eksisteerida selliste vahel, kellest \xc3\xbcks on hea, teine ei ole aga ei hea ega halb._NEWLINE_Edasi liigub arutelu s\xc3\xb5pruse p\xc3\xb5hjustele. Sokrates v\xc3\xa4idab, et p\xc3\xb5hjuseks on mingi puudus. Terved arsti ei vaja, k\xc3\xbcll aga vajavad arsti s\xc3\xb5prust haiged. Sealt j\xc3\xa4reldab ta, et sihiks on tervis ehk pigem on s\xc3\xb5pruse p\xc3\xb5hjuseks  mingi h\xc3\xbcve, nii et s\xc3\xb5prus j\xc3\xa4\xc3\xa4ks ka p\xc3\xbcsima maailmas, kus halba ei ole. Seega kuulub s\xc3\xb5prus loomuste juurde, kes teineteist t\xc3\xa4iendavad. See aga viib vastuoluni algsete j\xc3\xa4reldustega, mille kohaselt s\xc3\xb5prus ei pea olema vastastikkune._NEWLINE_Nagu Platoni varasematele dialoogidele \xc3\xbcldiselt omane, nii j\xc3\xa4\xc3\xa4b ka selles dialoogis lahendus leidmata ja s\xc3\xb5prus m\xc3\xa4\xc3\xa4ratlemata.'