b'\n_START_ARTICLE_\nPjotr T\xc5\xa1aadajev\n_START_PARAGRAPH_\nPjotr Jakovlevit\xc5\xa1 T\xc5\xa1aadajev (vene keeles \xd0\x9f\xd1\x91\xd1\x82\xd1\x80 \xd0\xaf\xd0\xba\xd0\xbe\xd0\xb2\xd0\xbb\xd0\xb5\xd0\xb2\xd0\xb8\xd1\x87 \xd0\xa7\xd0\xb0\xd0\xb0\xd0\xb4\xd0\xb0\xd0\xb5\xd0\xb2; 7. juuni (vana kalendri j\xc3\xa4rgi 27. mai) 1794 Moskva \xe2\x80\x93 26. aprill (vana kalendri j\xc3\xa4rgi 14. aprill) 1856 Moskva) oli vene filosoof ja publitsist. _NEWLINE_Tema tuntuimaks teoseks on aastatel 1829\xe2\x80\x931831 prantsuse keeles kirjutatud "Kirjad ajaloofilosoofiast", tuntud l\xc3\xbchemalt pealkirja "Filosoofilised kirjad" all. Sageli on teda nimetatud \xc3\xbcldse esimeseks vene filosoofiks.\n_START_SECTION_\nP\xc3\xa4ritolu ja haridus\n_START_PARAGRAPH_\nPjotr T\xc5\xa1aadajev s\xc3\xbcndis aadliperekonna teise lapsena. Tema isa Jakov T\xc5\xa1aadajev suri samal aastal, kui Pjotr s\xc3\xbcndis. Pjotri ema Natalja, kes oli ajaloolasest v\xc3\xbcrsti Mihhail \xc5\xa0t\xc5\xa1erbatovi t\xc3\xbctar, suri, kui poeg oli alles kolmeaastane._NEWLINE_T\xc5\xa1aadajevi ja tema vanema venna Mihhaili (1792\xe2\x80\x931866) kasvatas \xc3\xbcles nende emapoolne t\xc3\xa4di Anna \xc5\xa0t\xc5\xa1erbatova. Vanat\xc3\xbcdrukust aadlidaam p\xc3\xbchendas kogu oma energia poiste kasvatamisele ja kaasas sellesse ka oma venna Dmitri \xc5\xa0t\xc5\xa1erbatovi, kes p\xc3\xb6\xc3\xb6ras olulist t\xc3\xa4helepanu just noormeeste moraalsete v\xc3\xa4\xc3\xa4rtuste arendamisele._NEWLINE_Aastal 1808 asus 14-aastane Pjotr T\xc5\xa1aadajev \xc3\xb5ppima Moskva \xc3\x9clikooli, kus s\xc3\xb5brunes Aleksandr Gribojedoviga ja suhtles mitme tulevase dekabristiga, teiste seas Nikolai Turgeneviga. \xc3\x9clikooli l\xc3\xb5petas ta 1811. aastal.\n_START_SECTION_\nS\xc3\xb5jav\xc3\xa4eteenistus\n_START_PARAGRAPH_\n1812. aasta Isamaas\xc3\xb5jas osales ta Semjonovski polgu koosseisus, kus teenis alates maist 1812. Sama aasta septembris v\xc3\xb5ttis T\xc5\xa1aadajev osa Borodino lahingust. Lahingus \xc3\xbcles n\xc3\xa4idatud vapruse eest autasustati teda Venemaa P\xc3\xbcha Anna ordeni ja Preisimaa Kulmi ristiga. Aastatel 1813\xe2\x80\x931816 teenis ta Aht\xc3\xb5rski husaaripolgus._NEWLINE_1816. aasta alguses viidi ta kornetina \xc3\xbcle kaardiv\xc3\xa4e husaaripolku, mis paiknes Tsarskoje Selos. Ilusa, haritud ja seltskondliku noore aadlimehena oli ta sel ajal sage k\xc3\xbclaline Nikolai Karamzini kodus, kus tutvus ka luuletaja Aleksandr Pu\xc5\xa1kiniga._NEWLINE_Aastal 1817 m\xc3\xa4\xc3\xa4rati ta \xc3\x9cksiku kaardiv\xc3\xa4ekorpuse komand\xc3\xb6ri Illarion Vassilt\xc5\xa1ikovi adjutandiks. Sellel ametikohal oli ta neli aastast, resideerides Peterburis._NEWLINE_Oktoobris 1820 toimunud Semjonovski polgu \xc3\xbclest\xc3\xb5usu ja selles osalenud ohvitseride karistamise j\xc3\xa4rel ei pidanud T\xc5\xa1aadajev v\xc3\xb5imalikuks paljut\xc3\xb5otavat s\xc3\xb5jav\xc3\xa4elist karj\xc3\xa4\xc3\xa4ri j\xc3\xa4tkata. Paljud mainitud ohvitseridest olid tema head s\xc3\xb5brad ja tuttavad. Veebruaris 1821 l\xc3\xa4ks ta tegevteenistusest erru.\n_START_SECTION_\n\xc3\x9chiskondlik tegevus\n_START_PARAGRAPH_\nP\xc3\xa4rast erruminekut oli T\xc5\xa1aadajevil nii aega kui ka raha, et keskenduda tegevustele, mis talle huvi pakkusid._NEWLINE_Ta oli vabam\xc3\xbc\xc3\xbcrlane \xe2\x80\x93 loo\xc5\xbei liikmeks v\xc3\xb5eti ta 1814. aastal Krak\xc3\xb3wis. Hiljem kuulus ta vene loo\xc5\xbeidesse "\xc3\x9chinenud s\xc3\xb5brad" ja "P\xc3\xb5hja s\xc3\xb5brad". On ka teada, et aastal 1826 kandis ta "Joanni loo\xc5\xbei salajaste valgete vendade" kaheksanda kraadi m\xc3\xa4rki._NEWLINE_Ta astus dekabristide sala\xc3\xbchingusse, jagas valdavas osas nende seisukohti, kuid aktiivselt \xc3\xbchingu tegevuses kaasa ei l\xc3\xb6\xc3\xb6nud. Aastal 1823 s\xc3\xb5itis ta kolmeks aastaks v\xc3\xa4lismaale, reisis Suurbritannias, Prantsusmaal, Saksamaal, \xc5\xa0veitsis ja Itaalias. Nii viibis ta v\xc3\xa4lismaal ka 1825. aasta detsembris toimunud dekabristide \xc3\xbclest\xc3\xb5usu ajal. Venemaale p\xc3\xb6\xc3\xb6rdus ta tagasi alles juunis 1826._NEWLINE_Tagasip\xc3\xb6\xc3\xb6rdumise j\xc3\xa4rel T\xc5\xa1aadajev arreteeriti oma sidemete t\xc3\xb5ttu dekabristidega. Teda peeti nelik\xc3\xbcmmend p\xc3\xa4eva vahi all, kuid et ta oli olnud kolm aastat v\xc3\xa4lismaal, siis dekabristide \xc3\xbclest\xc3\xb5usuga teda seostada ei \xc3\xb5nnestunud ja ta vabastati. Vaatamata sellele j\xc3\xa4i ta salapolitsei j\xc3\xa4lgimise alla._NEWLINE_\xc3\x9clej\xc3\xa4\xc3\xa4nud eluaastad elas ta vaheldumisi Moskvas ja oma maam\xc3\xb5isas, kannatades kogu elu erinevate terviseprobleemide k\xc3\xa4es. Peamiselt tegid talle muret reumatism ja maohaigused. Aastal 1833 kolis ta Moskvas uude korterisse Novaja Basmannaja t\xc3\xa4naval, kus elas oma surmani 1856. aastal._NEWLINE_Ta keskendus loomingule ja seltskonnaelule, viibis sageli Inglise Klubis, mille liige ta oli. Aastatel 1829\xe2\x80\x931831 kirjutas ta oma kuulsad "Filosoofilised kirjad", millest \xc3\xbcks avaldati 1836. aastal ajakirja "Teleskop" ("\xd0\xa2\xd0\xb5\xd0\xbb\xd0\xb5\xd1\x81\xd0\xba\xd0\xbe\xd0\xbf") veergudel. See t\xc3\xb5i kaasa suure skandaali: ajakiri suleti, selle toimetaja saadeti asumisele, vastutav tsensor kaotas ametikoha. T\xc5\xa1aadajev ise j\xc3\xa4i septembrini 1837 politsei ja arstide j\xc3\xa4relevalve alla \xe2\x80\x93 v\xc3\xb5imud kuulutasid ta avalikult vaimuhaigeks._NEWLINE_Aastal 1837 kirjutas ta teose "Hullumeelse apoloogia", milles vastas talle esitatud s\xc3\xbc\xc3\xbcdistustele. P\xc3\xa4rast seda ei kirjutanud ta enam midagi, osaliselt ka seep\xc3\xa4rast, et selline oli \xc3\xbcks arstliku j\xc3\xa4relevalve l\xc3\xb5petamise tingimustest. K\xc3\xbcll oli ta hiliste eluaastateni seltskonnas hinnatud teravate \xc3\xbchiskondlike anekdootide r\xc3\xa4\xc3\xa4kijana._NEWLINE_Venemaa jaoks \xc3\xb5nnetult kulgenud Krimmi s\xc3\xb5ja l\xc3\xb5pup\xc3\xa4evil kavandas ta enesetappu, kuid selleni ei j\xc3\xb5udnud. 26. aprillil 1856 suri ta oma Moskva korteris kopsup\xc3\xb5letikku ja maeti Donskoi kloostrisse. Ta ei abiellunud kunagi ja tal ei olnud otseseid j\xc3\xa4reltulijaid.\n_START_SECTION_\n"Filosoofilised kirjad"\n_START_PARAGRAPH_\nPjotr T\xc5\xa1aadajevi p\xc3\xb5hiteoseks on aastatel 1829\xe2\x80\x931831 prantsuse keeles kirjutatud "Kirjad ajaloofilosoofiast", mis on laiemalt tuntud "Filosoofiliste kirjade" nime all (prantsuse keeles "Lettres philosophiques", vene keeles "\xd0\xa4\xd0\xb8\xd0\xbb\xd0\xbe\xd1\x81\xd0\xbe\xd1\x84\xd0\xb8\xd1\x87\xd0\xb5\xd1\x81\xd0\xba\xd0\xb8\xd0\xb5 \xd0\xbf\xd0\xb8\xd1\x81\xd1\x8c\xd0\xbc\xd0\xb0"). Nende kirjade l\xc3\xa4bivaks teemaks on m\xc3\xb5tisklused inimkonna p\xc3\xbcrgimisest t\xc3\xb5elise vabaduse ja \xc3\xbchtsuse poole, mis leiab oma v\xc3\xa4ljundi Jumalariigi ehk \xc3\xb5iglase \xc3\xbchiskonnakorralduse kehtestamises maa peal._NEWLINE_Kirju on peetud m\xc3\xb5jutatuks saksa klassikalisest filosoofiast ja katoliiklikust sotsiaalfilosoofiast. Esimesed m\xc3\xb5jutused p\xc3\xa4rinesid eelk\xc3\xb5ige T\xc5\xa1aadajevi kontaktidest saksa filosoofi Friedrich Wilhelm Joseph Schellingiga, teised tema suhtlusest prantsuse preestri ja filosoofi Hughes Felicit\xc3\xa9 Robert de Lamennais\'ga._NEWLINE_Poliitilisest seisukohast oli oluline hinnang, mille T\xc5\xa1aadajev andis oma kirjades Venemaa rollile ajaloos. Kuna Venemaa v\xc3\xb5ttis oma kultuuri ja religiooni \xc3\xbcle B\xc3\xbctsantsilt, mis ei kuulunud ise Ida ega L\xc3\xa4\xc3\xa4ne tsivilisatsiooni, siis j\xc3\xa4i T\xc5\xa1aadajevi hinnangul ka Venemaa maailmatsivilisatsiooni arengust k\xc3\xb5rvale. Venemaal kujunes v\xc3\xa4lja isolatsionism ja \xc3\xb5igeusul rajanev poliitilis-religioosne riigikorraldus, mis takistasid T\xc5\xa1aadajevi arvates Venemaa arengut ja p\xc3\xb5hjustasid sealse mahaj\xc3\xa4\xc3\xa4muse. Ta l\xc3\xa4ks oma kriitikas nii kaugele, et kirjeldas Venemaad kui v\xc3\xa4ljaspool aega eksisteerivat \xc3\xbchiskonda ja leidis, et venelased ei ole oma ajaloo jooksul midagi ise v\xc3\xa4lja m\xc3\xb5elnud ning on teistelt omandanud ainult petliku v\xc3\xa4limuse ja tarbetu luksuse. Nii toimib Venemaa hoiatava ajaloo \xc3\xb5ppetunnina teiste rahvaste ja riikide jaoks._NEWLINE_Lahendusena n\xc3\xa4gi T\xc5\xa1aadajev l\xc3\xa4\xc3\xa4nelike v\xc3\xa4\xc3\xa4rtuste ja p\xc3\xb5him\xc3\xb5tete \xc3\xbclev\xc3\xb5tmist. Venemaa \xc3\xbchiskonnakorraldusele ja \xc3\xb5igeusule seadis ta vastu katolitsismi oma k\xc3\xb5ikhaaravuse ja riigi\xc3\xbclesusega. Tema hinnangul oli L\xc3\xa4\xc3\xa4nes asutud teostama \xc3\xb5iglase \xc3\xbchiskonna ideed, mis t\xc3\xa4iuseni j\xc3\xb5udes pidi saavutama kristluse eesm\xc3\xa4rgi ehk Jumalariigi kehtestamise maa peal. T\xc5\xa1aadajevi Jumalariik oli seega eelk\xc3\xb5ige metafoor, millega ta iseloomustas ideaalil\xc3\xa4hedast \xc3\xbchiskonda, ja tema l\xc3\xa4henemine kristlusele pragmaatiline.\n_START_SECTION_\n"Hullumeelse apoloogia"\n_START_PARAGRAPH_\nOma teise teose "Hullumeelse apoloogia" ("\xd0\x90\xd0\xbf\xd0\xbe\xd0\xbb\xd0\xbe\xd0\xb3\xd0\xb8\xd1\x8f \xd1\x81\xd1\x83\xd0\xbc\xd0\xb0\xd1\x81\xd1\x88\xd0\xb5\xd0\xb4\xd1\x88\xd0\xb5\xd0\xb3\xd0\xbe") kirjutas ta aastal 1837 vastusena oma hullumeelseks kuulutamisele v\xc3\xb5imude poolt seoses 1836. aastal tr\xc3\xbckis avaldatud \xc3\xbche filosoofilise kirjaga, mis oli kaasa toonud keiser Nikolai I meelepaha Venemaa ja selle riigikorralduse kritiseerimise p\xc3\xa4rast._NEWLINE_See teos on kirjutatud pehmemas toonis ja seda iseloomustab "Filosoofilistest kirjadest" positiivsem suhtumine Venemaa rolli. Siin nendib ta, et l\xc3\xa4ks ehk Venemaa kritiseerimisel oma eelmises teoses liiale. Positiivsete n\xc3\xa4idetena Venemaa aja- ja kultuuriloost t\xc3\xb5stab ta siin esile Peeter I, Mihhail Lomonossovi ja Aleksandr Pu\xc5\xa1kini.\n_START_SECTION_\nT\xc3\xa4htsus ajaloos\n_START_PARAGRAPH_\nPjotr T\xc5\xa1aadajevit on tinglikult nimetatud esimeseks vene filosoofiks. Seda ei saa k\xc3\xbcll pidada p\xc3\xa4ris \xc3\xb5igeks, sest eelk\xc3\xb5ige religioosset filosoofiat viljeldi Venemaal ka varasematel sajanditel. K\xc3\xbcll oli T\xc5\xa1aadajevil oluline roll ajaloofilosoofia traditsiooni algatajana Venemaal. Lisaks rajas T\xc5\xa1aadajevi teos "Filosoofilised kirjad" aluse eriti tugevalt 19. sajandil esindatud, kuid sisuliselt t\xc3\xa4naseni Venemaal s\xc3\xa4ilinud kahele vastandlikule filosoofilisele ja poliitilisele koolkonnale \xe2\x80\x93 l\xc3\xa4\xc3\xa4nlastele, kes toetasid ja arendasid edasi T\xc5\xa1aadajevi l\xc3\xa4henemist, ning slavofiilidele, kes r\xc3\xb5hutasid vastupidiselt Venemaa erip\xc3\xa4ra ja ainulaadse arengutee \xc3\xb5igsust.'