b'\n_START_ARTICLE_\nSihktiivalised\n_START_SECTION_\nMorfoloogia\n_START_PARAGRAPH_\nSihktiivalised on v\xc3\xa4limuselt ja eluviisidelt v\xc3\xa4ga mitmekesised. Nende suurus ulatub 1,5 mm-st (Myrmecophila acervorum) 20 cm-ni (Proscopia gigantea). _NEWLINE_Sihktiivaliste pea on suhteliselt suur ja v\xc3\xa4ga liikuv, suised on ortognaatsed. Suised on k\xc3\xbcllalt iseloomuliku ehitusega haukamissuised - \xc3\xbclal\xc3\xb5uad on tugevad, \xc3\xbclahuul ja kobijad on v\xc3\xa4ga h\xc3\xa4sti arenenud. Silmad ei ole eriti suured. \xc3\x9cksikutel m\xc3\xbcrmekofiilsetel (Myrmecophila), pinnases elutsevatel v\xc3\xb5i taimedes mineerivatel (Cylindrachetidae) liikidel on silmad taandarenenud. P\xc3\xa4ris pimedaid liike on teada vaid m\xc3\xb5ned \xc3\xbcksikud, n\xc3\xa4iteks Diestrammena caeca (sugukond Rhaphidophoridae). Enamasti on sihktiivalistel kolm t\xc3\xa4ppsilma, kuid ka siin esineb erandeid - n\xc3\xa4iteks ritsiklastel (Tettigoniidae) ja sorilastel (Gryllotalpidae) on t\xc3\xa4ppsilmi vaid kaks, sipelgakilklastel (Myrmecophilidae) aga puuduvad need hoopiski._NEWLINE_Alamseltse on \xc3\xbcsna h\xc3\xb5lbus eristada tundlate j\xc3\xa4rgi - pikatundlalistel on tundlal\xc3\xbclisid \xc3\xbcle 30, sageli on tundlad kehast tunduvalt pikemad, l\xc3\xbchitundlaliste tundlates aga ei \xc3\xbcleta l\xc3\xbclide arv kunagi 30 ja tundlad on alati kehast l\xc3\xbchemad._NEWLINE_Sihktiivaliste rindmik on v\xc3\xa4ga iseloomuliku ehitusega: eesrindmik on v\xc3\xa4ga suur ja liikuv. Eesselja k\xc3\xbclgosad ripuvad alla, varjates rindmikku k\xc3\xbclgedelt. Kesk- ja tagarindmik on omavahel v\xc3\xa4ga tugevasti kokku kasvanud. Jalad on h\xc3\xa4sti arenenud, eriti torkavad silma h\xc3\xbcppejalgadeks muutunud tugevad tagajalad. Tiibu on kaks paari, enamasti on need h\xc3\xa4sti arenenud, l\xc3\xbchitiivalisi v\xc3\xb5i tiivutuid vorme on v\xc3\xa4ga v\xc3\xa4he. Tiivutuid vorme esineb n\xc3\xa4iteks sugukonnas kilkritsiklased (Rhaphidophoridae). Eestiivad on tagatiibadest kitsamad ja tugevamad, t\xc3\xa4idavad kattetiibade funktsiooni, puhkeolekus pannakse nad katusjalt tagakehale. Tagatiivad on laiad, puhkeolekus volditakse nad lehvikjalt kokku ning asetatakse tagakehale eestiibade alla. Tiivad on sageli nii pikad, et ulatuvad \xc3\xbcle tagakeha tipu._NEWLINE_Tagakeha on piklik, koosneb 10 l\xc3\xbclist ja l\xc3\xb5peb l\xc3\xbchikeste uruj\xc3\xa4tketega. Emastel loomadel esineb muneti, mis on eriti h\xc3\xa4sti arenenud pikatundlaliste alamseltsi esindajatel. Tagakeha tipul on ka l\xc3\xbchikesed uruj\xc3\xa4tked.\n_START_SECTION_\nKehaehitus\n_START_PARAGRAPH_\nSihktiivaliste keha on piklik, veidi k\xc3\xbclgedelt kokkusurutud. Nende eesselg on sadulataoliselt k\xc3\xbclgedele paindunud. V\xc3\xa4ga iseloomulikud on sihktiivalistele suured ja pikad tagajalad \xe2\x80\x93 need on h\xc3\xbcppejalad. _NEWLINE_Sihktiivaliste eestiivad on tagatiibadest veidi paksemad kattetiivad. Need on tiheda soonestikuga ja katavad puhkeolekus tagatiibu. Tagatiivad on lehvikutaolised ja on puhkeolekus eestiibade alla kokku volditud. M\xc3\xb5nedel sihktiivaliste liikide valmikutel pole \xc3\xbcldse tiibu v\xc3\xb5i on tiivad oluliselt l\xc3\xbchenenud v\xc3\xb5i on taandarenenud lapatsitaolisteks soomusteks.\n_START_SECTION_\nEluviis\n_START_PARAGRAPH_\nSihktiivalised on r\xc3\xb6\xc3\xb6vtoidulised ja taimtoidulised. Neil on haukamissuised. _NEWLINE_Sihktiivalised arenevad vaegmoondega. Vastsed on v\xc3\xa4ikesed, v\xc3\xa4ikeste tiivaalgmetega\n_START_SECTION_\nHeli tekitamine\n_START_PARAGRAPH_\nPaljudel sihktiivalistel on v\xc3\xb5ime tekitada ja vastu v\xc3\xb5tta heli. Siin on samuti m\xc3\xb5lema alamseltsi puhul l\xc3\xa4inud areng erinevat rada pidi._NEWLINE_Pikatundlaliste helitekitamise aparaadiks on ainult eestiivad, millel on kujunenud siristi. Parema eestiiva alusel asub \xc3\xb5huke l\xc3\xa4bipaistev tugeva soonega raamitud ala (peegel). Vasaku eestiiva alusel paikneb "poogen" - samuti tugeva soonega \xc3\xbcmbritsetud piirkond. Poognat \xc3\xbcmbritsev j\xc3\xa4me soon on aga kaetud ogakestega. Siristamise ajal h\xc3\xb5\xc3\xb5rutakse neid ogakesi kiiresti vastu peegli servasoont, peegel v\xc3\xb5imendab tekkivat heli. M\xc3\xb5nikord on peegli ja poogna asetus vastupidine, st peegel vasakul ja poogen paremal kattetiival, kuid siristamise mehhanism on ikka samasugune. Enamasti on helitekitamiselundid vaid isasloomadel, harva suudavad ka emased siristada. Heli vastuv\xc3\xb5tmise elund paikneb pikatundlalistel eesjala s\xc3\xa4\xc3\xa4res, see koosneb kahest jala vastask\xc3\xbcljel s\xc3\xbcvendis paiknevast trummikilest (mis on m\xc3\xb5nikord osaliselt kaetud) ning meelerakkudest, n\xc3\xa4rvil\xc3\xb5pmetest, lihastest jne._NEWLINE_L\xc3\xbchitundlalised tekitavad heli kattetiibade ja tagajalgade abil. Tagareite sisek\xc3\xbcljel paikneb rida hambakesi, kattetiibade \xc3\xbcks soon on aga v\xc3\xa4ga tugev ja j\xc3\xa4me. Jalgu h\xc3\xb5\xc3\xb5rutakse heli tekitamiseks vastu tiiba. Harvem on s\xc3\xbcsteem vastupidine - hambakesed paiknevad tiivasoonel, reiel on sile kiiluke, mille vastu neid h\xc3\xb5\xc3\xb5rutakse. Selline on n\xc3\xa4iteks k\xc3\xa4ristaja (Psophus stridulus). L\xc3\xbchitundlaliste t\xc3\xbcmpanaalelundid (helitajumiselundid) paiknevad tagakeha esimese l\xc3\xbcli hingeavade taga. Elund koosneb \xc3\xbcmmargusest v\xc3\xb5i ovaalsest avast, mis on t\xc3\xb5mmatud \xc3\xbcle \xc3\xb5hukese kilega ja samuti varustatud n\xc3\xa4rviga. Kile all paikneb \xc3\xb5hukott, kilet hoitakse spetsiaalsete lihaste abil pingul.'