b'\n_START_ARTICLE_\nPelgupaik\n_START_SECTION_\nEt\xc3\xbcmoloogia\n_START_PARAGRAPH_\nPelgupaik on liits\xc3\xb5na. Esimene s\xc3\xb5naosa on eesti keeles osaliselt segunenud v\xc3\xa4ljenditest pelg ja pelgama. S\xc3\xb5na pelg tuleneb alggermaani keelsest s\xc3\xb5nast fel\xcf\x87an, felgan (\'peitma, varjama\') ja s\xc3\xb5na pelgama (\'kartma, ehmuma\') on kas indoeuroopa v\xc3\xb5i soome-ugri p\xc3\xa4ritolu._NEWLINE_ S\xc3\xb5naosa paik tuleneb alggermaani s\xc3\xb5nast spaik\xc4\x81 (\'s\xc3\xa4lk, sissel\xc3\xb5ige, kodar\'). L\xc3\xa4\xc3\xa4nemeresoome keeltes on toimunud selle s\xc3\xb5na t\xc3\xa4henduse areng: \'s\xc3\xa4lk, sissel\xc3\xb5ige\' > \'teist v\xc3\xa4rvi koht, laik\' > \'lapp, koht\'.\n_START_SECTION_\nAjalugu\n_START_PARAGRAPH_\nPelgupaiku on kasutatud ilmselt sama kaua kui on peetud s\xc3\xb5du. Varasemad kirjalikud teated sellest, et inimesed l\xc3\xa4heneva h\xc3\xa4daohu eest pelgupaikadesse pagesid, leiame L\xc3\xa4ti Henriku kirjutatud kroonikast ja Vana-Vene leetopissidest._NEWLINE_Pelgupaikasid nimetab Henrik korduvalt nii eestlastel, liivlastel kui l\xc3\xa4tlastel, aga enamasti \xc3\xbcldistavalt, nimetades asukohana metsasid._NEWLINE_1220. aasta s\xc3\xb5jak\xc3\xa4igust Harjumaale kirjutas Henrik:  "V\xc3\xa4ga suur oli aga liivlaste r\xc3\xb6\xc3\xb6vsaak, kes, olles piiranud sisse harjulaste maa-alused koopad, kuhu need olid harjunud alati pelgu minema, l\xc3\xa4mmatasid k\xc3\xb5ik, nii mehed kui naised, tehes suitsu ja tuld koobaste suus, suitsutades \xc3\xb6\xc3\xb6d kui p\xc3\xa4evad. Ja \xc3\xbched juba hinge vaakuvana, teised poolsurnuna, kolmandad surnuna, koobastest v\xc3\xa4lja tirinud, tapsid nad need ja viisid teised vangi ja riisusid kogu nende vara ja raha ja riided ja palju saaki". T\xc3\xb5en\xc3\xa4oliselt toimusid need s\xc3\xbcndmused Iida koobastes, sest liivlaste oletataval liikumisteel teisi koopa t\xc3\xbc\xc3\xbcpi pelgupaikasid ei leidu._NEWLINE_Revala vastu korraldatud s\xc3\xb5jak\xc3\xa4igu kohta m\xc3\xa4rgib Henrik: "Ja seda tuld n\xc3\xa4hes tundsid kogu provintsi eestlased otsekohe Liivimaa s\xc3\xb5jav\xc3\xa4e \xc3\xa4ra ja pagesid iga\xc3\xbcks oma pelgupaikadesse"._NEWLINE_V\xc3\xb5is juhtuda ka, et r\xc3\xbc\xc3\xbcstajate eest p\xc3\xb5genevad inimesed linnusesse v\xc3\xb5i pelgupaika ei j\xc3\xb5udnud. Samuti muutusid soosaarte pelgupaigad k\xc3\xbclma talvega kergemini ligip\xc3\xa4\xc3\xa4setavaks. Taolises olukorras pageti ka lihtsalt tihedamasse metsa. Henriku kroonikas on \xc3\xbchel korral mainitud, kuidas eestlased omale kaitseks metsa raidt\xc3\xb5kke ehitasid: "Theoderic, piiskopi vend oma sulastega ja Bertold V\xc3\xb5nnust, kogunud s\xc3\xb5jav\xc3\xa4e, l\xc3\xa4hevad Ugandisse,kui talv on juba tagasi tulemas; ja leides kogu maa l\xc3\xa4tlaste poolt laastatud ja Tartu linnuse, mille l\xc3\xa4tlased olid samuti varem maha p\xc3\xb5letanud, maha j\xc3\xa4etud, l\xc3\xa4hevad nad \xc3\xbcle j\xc3\xb5e, mida nimetatakse Emaj\xc3\xb5eks, ja tungivad k\xc3\xbcladesse, leides v\xc3\xa4heseid, liiguvad edasi metsadese, kus paganad olid k\xc3\xb5ige tihedamas r\xc3\xa4gastikus teinud mingi raidt\xc3\xb5kke ja k\xc3\xb5ikjal \xc3\xbcmberringi raiunud suured puud maha, et s\xc3\xb5jav\xc3\xa4e tulles p\xc3\xa4\xc3\xa4sta seal ennast ja oma vara."_NEWLINE_Veidi hilisemast ajast ehk 1268. aasta v\xc3\xbcrst Dmitri s\xc3\xb5jak\xc3\xa4igust pajatab novgorodi leetopiss, et Narva ja Rakvere vahelt leidsid venelased koopa, kuhu t\xc5\xa1uudid end peitnud olid. Venelased takistasid koopast v\xc3\xa4ljavoolava allika veekindla seinaga, mis p\xc3\xb5hjustas veet\xc3\xb5usu ja ajasid nii inimesed peidupaigast v\xc3\xa4lja. V\xc3\xa4ljunud koopasolijad tapeti ja nende vara v\xc3\xb5eti s\xc3\xb5jasaagiks. Nimetatud koopad v\xc3\xb5isid asuda P\xc3\xbchaj\xc3\xb5e orus Toilas.\n_START_SECTION_\nP\xc3\xa4rimus\n_START_PARAGRAPH_\nPelgupaikadega on seotud ka mitmed rahvap\xc3\xa4rimused._NEWLINE_N\xc3\xa4iteks Uku koopa (S\xc3\xb5jatare m\xc3\xbc\xc3\xbcris) olevat \xc3\xbcle v\xc3\xb5tnud Vanapagan, kelle ema seal kangast kudunud. P\xc3\xa4rast seda, kui karjalapsed teda kividega pildunud, olevat vanakurja ema sealt kadunud._NEWLINE_Soosaartel paiknevate pelgupaikade levinud p\xc3\xa4rimuslood jutustavad sinna minemisest ja varjumisest. Lapsed pidid vaikima, loomadel seoti suud kinni ja hoiduti muul moel k\xc3\xa4ra tegemast. Siiski olevat kuke kiremine, lapse nutt v\xc3\xb5i l\xc3\xb5kkesuits pelgupaiga vaenlastele reetnud. Levinud on ka p\xc3\xa4rimused sohu eksinud vaenlastest v\xc3\xb5i r\xc3\xb6\xc3\xb6vlitest ja soosaartelt leitud varandusest.\n_START_SECTION_\nUurijad\n_START_PARAGRAPH_\nPelgupaikasid ei ole lihtne leida. Neil oli ajutine otstarve ja alati pole s\xc3\xa4ilinud ka asukohale viitavat p\xc3\xa4rimuslugu. 1925. aastal oli andmeid vaid 79 pelgupaiga kohta, mis olid erineva vanusega, alates muistsetest kuni viimaste s\xc3\xb5dade aegseteni. 21. sajandi alguseks oli see arv juba kahekordistunud._NEWLINE_V\xc3\xb5handu j\xc3\xb5e \xc3\xa4\xc3\xa4rsesse liivakaldasse kaevatud koobastest kirjutasid juba baltisaksa pastorid Christian Kelch (1702) ja August Wilhelm Hupel._NEWLINE_19. sajandil puudutasid teemat n\xc3\xa4iteks koduuurija Jaan Jung ja rahvaluule uurimise kaudu ka Friedrich Reinhold Kreutzwald._NEWLINE_1920.\xe2\x80\x931930. aastatel k\xc3\xa4sitlesid pelgupaikade teemat Gustav Vilberg ja arheoloogid Harri Moora ning Eerik Laid, viimase artiklid on kogutud raamatusse "Paopaigad" (1997)._NEWLINE_Pelgupaiku, sealhulgas soosaari ja koopaid on uurinud ja teemat k\xc3\xa4sitlenud veel \xc3\x9clo Heinsalu, J\xc3\xbcri Selirand, Vello L\xc3\xb5ugas jt.'