b'\n_START_ARTICLE_\nHector Berlioz\n_START_PARAGRAPH_\nLouis Hector Berlioz (11. detsember 1803 \xe2\x80\x93 8. m\xc3\xa4rts 1869) oli prantsuse romantiline helilooja. Tihti on teda nimetatud ka suurimaks prantsuse heliloojaks \xc3\xbcldse, ent samal ajal ei m\xc3\xb5isteta suurt osa tema loomingust t\xc3\xa4nap\xc3\xa4evani. Kindlasti oli Berlioz oma eluajal aga rohkem hinnatud v\xc3\xa4ljaspool oma kodumaad, p\xc3\xb5hjuseks k\xc3\xbcllaltki teravad suhted Pariisi konservatooriumiga.\n_START_SECTION_\nHelilooming\n_START_PARAGRAPH_\nBerliozi sulest p\xc3\xa4rineb esimene kuulajateni j\xc3\xb5udnud romantiline s\xc3\xbcmfoonia Symphonie Fantastique (1830, Schuberti 8. s\xc3\xbcmfooniat toona veel ei tuntud), milles autor kasutab tugevalt autobiograafiliste sugemetega programmi. Oma s\xc3\xbcmfoonilistes teostes on Berlioz aktiivne orkestriarendaja, nende teoste kaudu j\xc3\xb5uavad akadeemilisele kontserdilavale nii uued pillid (pikoloklarnet, harf) kui ka s\xc3\xbcmfonismis varem tundmatud m\xc3\xa4ngutehnikad (col legno keelpillidel). Mitmetes teostes v\xc3\xb5ib t\xc3\xa4heldada monumentaalsust, plakatlikkust. Berlioz on \xc3\xbcks esimesi v\xc3\xa4ljaspool p\xc3\xb5hilava paiknevate pillimeeste e. banda kasutajaid, erakordsena paistab selliste teoste hulgas 1837. aastal kirjutatud Reekviem, kus lisaks orkestri p\xc3\xb5hikoosseisule on soovitud nelja vaskpillikoori._NEWLINE_Huvitava faktina tasuks m\xc3\xa4rkida sedagi, et ehkki Berliozi sulest ilmunud traktaati "Harmooniast ja orkestreerimisest" peetakse t\xc3\xa4nap\xc3\xa4evani \xc3\xbcheks p\xc3\xb5hjalikumaks teoreetiliseks teoseks, ei m\xc3\xa4nginud Berlioz ise korralikult mitte \xc3\xbchtki pilli.'