b'\n_START_ARTICLE_\nConstantius II\n_START_PARAGRAPH_\nConstantius II (kreekap\xc3\xa4raselt Konstantios; t\xc3\xa4isnimega Flavius Julius Constantius; 7. august 317 Sirmium \xe2\x80\x93 3. november 361 Tarsuse l\xc3\xa4histel) oli Vana-Rooma keiser aastatel 337\xe2\x80\x93361. Ta oli Constantinus Suure ja tema teise abikaasa Fausta keskmine poeg. Constantiuse kaasvalitsejateks olid tema vanem vend Constantinus II ja noorem vend Constans._NEWLINE_Ajalukku on Constantius l\xc3\xa4inud eelk\xc3\xb5ige arianismi peamise kaitsja ja soosijana. _NEWLINE_Constantius II s\xc3\xb5jalistest saavutustest on olulisimad edukas B\xc3\xbctsantsi kaitses\xc3\xb5da P\xc3\xa4rsia impeeriumi vastu aastatel 337\xe2\x80\x93350 ning Rooma riigi l\xc3\xa4\xc3\xa4ne- ja idaosa taas\xc3\xbchendamiseni viinud kodus\xc3\xb5da aastatel 350\xe2\x80\x93353.\n_START_SECTION_\nElulugu\n_START_PARAGRAPH_\nSarnaselt oma vendade ja \xc3\xb5dedega sai ta kristliku kasvatuse. Novembris 324 nimetas isa seitsmeaastase Constantiuse tseesariks ehk alamkeisriks, m\xc3\xa4\xc3\xa4rates tema valitsemisalaks impeeriumi idaosa. T\xc3\xa4pse kuup\xc3\xa4eva \xc3\xbcle on palju vaieldud \xe2\x80\x93 hilisemad kirjalikud allikad viitavad valdavalt 8. novembrile, varasemad epigraafilised allikad aga peaasjalikult 13. novembrile._NEWLINE_Muud m\xc3\xa4rkimisv\xc3\xa4\xc3\xa4rset tema lapsep\xc3\xb5lvest ja varasest noorusest teada ei ole._NEWLINE_335. aastal abiellus Constantius oma onu Flavius Julius Constantiuse t\xc3\xbctrega, kelle nimi ei ole teada. P\xc3\xa4rast oma esimese abikaasa surma naitus ta Eusebiaga, kes suri 360. aastal. Nii j\xc3\xb5udis Constantius elu kestel ka kolmandat korda abielluda \xe2\x80\x93 tema viimane naine kandis nime Faustina. _NEWLINE_Teadaolevalt s\xc3\xbcndis nendest abieludest ainult \xc3\xbcks laps, t\xc3\xbctar Flavia Maxima Constantia, kes n\xc3\xa4gi ilmavalgust alles p\xc3\xa4rast oma isa surma ja kellest sai hiljem L\xc3\xa4\xc3\xa4ne-Rooma keisri Gratianuse abikaasa. Tema ema oli Constantiuse viimane abikaasa Faustina.\n_START_SECTION_\nT\xc3\xb5usmine troonile\n_START_PARAGRAPH_\nKui Constantinus Suur 337. aastal suri, korraldas Constantius koos oma vendadega ja armee toetusel veresauna, milles tapeti peaaegu k\xc3\xb5ik need meessoost sugulased, kes oleksid v\xc3\xb5inud troonile pretendeerida. Kokku m\xc3\xb5rvati umbes kaksk\xc3\xbcmmend \xc3\xbclikut. On arvatud, et just Constantius m\xc3\xa4ngis selles verises episoodis kolme venna seas juhtivat rolli. Ainsana j\xc3\xa4eti ellu Constantius Gallus ja Claudius Julianus, kellest sai p\xc3\xa4rast Constantiuse surma 361. aastal uus keiser._NEWLINE_Seej\xc3\xa4rel jagasid vennad impeeriumi omavahel vastavalt isa testamendile ja sellele, milliseid alasid nad alamkeisrina olid valitsenud. Constantiuse valitseda j\xc3\xa4i impeeriumi idaosa, mis oli territoriaalselt suurim ja kultuuriliselt arenenuim, ent ohustatud tugevatest v\xc3\xa4lisvaenlastest ja l\xc3\xb5hestatud sisemistest usut\xc3\xbclidest. L\xc3\xa4\xc3\xa4neosa jagasid omavahel Constantinus ja Constans, kuid p\xc3\xa4rast Constantinuse eba\xc3\xb5nnestunud s\xc3\xb5jaretke Constansi vastu 340. aastal, kus ta ise hukkus, j\xc3\xa4i impeeriumi l\xc3\xa4\xc3\xa4neosa ainuvalitsejaks Constans.\n_START_SECTION_\nKaasvalitsuse aastad\n_START_PARAGRAPH_\nConstantiuse valitsusaja kaks peamist probleemi olid kristliku kiriku suutmatus j\xc3\xb5uda \xc3\xbchisele seisukohale Jumal Isa ja Jumal Poja vahekorra k\xc3\xbcsimuses ning impeeriumi idapiiri r\xc3\xbcndavate p\xc3\xa4rslaste tagasit\xc3\xb5rjumine, mis hoidis tema s\xc3\xb5jav\xc3\xa4e suure osa ajast seotuna riigi piiridel. Viimane asjaolu sundis teda tegema j\xc3\xa4releandmisi oma venna Constansi poolt toetatud usulistele vastastele, sest ta ei saanud riskeerida s\xc3\xb5jaga kahel rindel.\n_START_SECTION_\nUsuk\xc3\xbcsimus\n_START_PARAGRAPH_\nConstantiuse peamiseks vaimulikuks n\xc3\xb5uandjaks oli piiskop Eusebios Nikomeediast. Ilmselt tema m\xc3\xb5jul toetas keiser seisukohta, mille kohaselt ei olnud Jeesus Kristus t\xc3\xa4iesti jumalik ja paiknes seega taevases hierarhias Jumal Isast madalamal astmel. See traditsioonilise kolmainu\xc3\xb5petusega vastuolus olev teooria, mis on ajaloos tuntud arianismi nime all, oli Constantiuse valitsusajal impeeriumi idaosa vaimulikkonna hulgas valdav; selle peamisteks vastasteks kujunesid impeeriumi l\xc3\xa4\xc3\xa4neosa piiskopid ning m\xc3\xb5ned \xc3\xbcksikud, kuid m\xc3\xb5jukad idast p\xc3\xa4rit teoloogid nagu Markellos Ankyrast ja Athanasios Aleksandriast. Viimaste toetajaks kujunes Constantiuse vend Constans ja see asjaolu pingestas kahe venna vahelisi suhteid kogu nende \xc3\xbchise valitsemisaja._NEWLINE_Talvel 338\xe2\x80\x93339 osales Constantius Antiookia kirikukogul, mis m\xc3\xb5istis Athanasiose hukka ja vabastas ta Aleksandria piiskopi ametist. Sama kirikukogu tagandas ametist Konstantinoopoli piiskopi Paulos I ja valis sellele ametikohale Constantiuse n\xc3\xb5uandja Eusebiose. M\xc3\xb5lemad tagandatud piiskopid leidsid varjupaiga l\xc3\xa4\xc3\xa4nes Constansi juures, algul Roomas, seej\xc3\xa4rel Trieris._NEWLINE_Aastast 342 \xc3\xb5hutasid need piiskopid koos oma l\xc3\xa4\xc3\xa4ne kolleegidega \xc3\xbcha aktiivsemalt Constansit enda kaitseks v\xc3\xa4lja astuma ja Constans ka seda tegi, \xc3\xa4hvardades oma venda muuhulgas s\xc3\xb5jalise j\xc3\xb5uga. Nii oli P\xc3\xa4rsia s\xc3\xb5dadega seotud Constantius sunnitud saatma oma piiskopid 343. aastal Constansi poolt kokku kutsutud ja fiaskoga l\xc3\xb5ppenud Sardica kirikukogule ning ennistama aastatel 344\xe2\x80\x93346 ametisse nii Athanasiose kui ka Paulose.\n_START_SECTION_\nS\xc3\xb5da P\xc3\xa4rsiaga\n_START_PARAGRAPH_\nP\xc3\xa4rsias 4. sajandil valitsenud Sassaniidide d\xc3\xbcnastia elas sel ajal l\xc3\xa4bi oma kuldaega ja kuningas \xc5\xa0apur II oli aastatel 337\xe2\x80\x93350 Roomaga p\xc3\xbcsivalt s\xc3\xb5jajalal. See t\xc3\xa4hendas, et Constantius pidi enamuse ajast oma armeega viibima riigi idapiiridel. Tema s\xc3\xb5jav\xc3\xa4e peakorteriks oli Antiookia, kus ta veetis rohkem aega kui ametlikus pealinnas Konstantinoopolis._NEWLINE_P\xc3\xb5hiline s\xc3\xb5jategevus leidis aset Mesopotaamia aladel, kus p\xc3\xa4rslased piirasid korduvalt Amida ja Nisibise kindlusi, suutmata neid k\xc3\xbcll vallutada. Aastal 344 \xc3\xb5nnestus Constantius II murda p\xc3\xa4rslaste piiramisr\xc3\xb5ngas Singara kindluse \xc3\xbcmber, kuid see ei peatanud idast l\xc3\xa4htuvaid r\xc3\xbcnnakuid. Ajutine kergendus saabus alles 349. aastal kui p\xc3\xa4rslased olid sunnitud katkestama putukaparvede r\xc3\xbcnnaku t\xc3\xb5ttu j\xc3\xa4rjekordse Nisibise piiramise. 350. aastate alguses langes aga P\xc3\xa4rsia impeerium ise idapoolsete r\xc3\xa4ndrahvaste r\xc3\xbcnnakute alla.\n_START_SECTION_\nKodus\xc3\xb5da\n_START_PARAGRAPH_\nHiljemalt 349. aastaks oli Constantius h\xc3\xa4sti teadlik oma venna Constansi \xc3\xbcha n\xc3\xb5rgenevast positsioonist. Kas ta ise oma noorema venna vastu sepitsetavatele vanden\xc3\xb5udele kaasa aitas v\xc3\xb5i mitte, ei ole teada, kuid seda on nende pingelisi suhteid arvestades peetud t\xc3\xb5en\xc3\xa4oliseks._NEWLINE_Jaanuaris 350 alustas s\xc3\xb5jav\xc3\xa4gi Gallias Constansi vastu m\xc3\xa4ssu ja kuulutas uueks keisriks v\xc3\xa4epealik Magnentiuse. S\xc3\xb5jav\xc3\xa4e toetuseta j\xc3\xa4\xc3\xa4nud Constans \xc3\xbcritas p\xc3\xb5geneda, kuid m\xc3\xb5rvati Magnentiuse meeste poolt sama aasta veebruaris. Kuna Constans ei olnud abielus ja tal puudusid meessoost j\xc3\xa4reltulijad, kuulus impeeriumi l\xc3\xa4\xc3\xa4neosa troon n\xc3\xbc\xc3\xbcd samuti Constantiusele, kuid sellele asumise nimel tuli tal esmalt Magnentiusega s\xc3\xb5tta astuda. Magnentius oli k\xc3\xbcll p\xc3\xb6\xc3\xb6rdunud Constantiuse poole palvega tunnustada teda L\xc3\xa4\xc3\xa4ne-Rooma valitsejana, kuid Constantius seda n\xc3\xb5usolekut ei andnud._NEWLINE_Samaaegselt asus ta arveid \xc3\xb5iendama Constansi poolt toetatud arianismivastaste vaimulikega. Selle kampaania esimeseks ohvriks sai Konstantinoopoli piiskop Paulos I, kelle j\xc3\xa4rjekordne kirikukogu ametist tagandas ja saatis asumisele Tauruse m\xc3\xa4gedesse. Vangistuse ajal suhtles piiskop usurpaator Magnentiuse esindajatega, mis sai peatselt teatavaks ka keisrile. Constantius lasi Paulose m\xc3\xb5rvata._NEWLINE_Hoidmaks \xc3\xa4ra Balkani poolsaare alade langemist Magnentiuse k\xc3\xa4tte, oli Constantiuse pool\xc3\xb5de Constantina lasknud seal s\xc3\xb5jav\xc3\xa4el keisriks kuulutada Constantiusele ustava kindrali Vetranio. Kui Constantiuse armee sisenes 351. aastal Balkani aladele, loobus Vetranio troonist tema kasuks ja andis oma leegionid tema k\xc3\xa4sutusse. Constantius asus seej\xc3\xa4rel laagrisse Sirmiumi linna juures ja saatis oma \xc3\xbcksused edasi l\xc3\xa4\xc3\xa4ne poole Magnentiuse vastu._NEWLINE_28. septembril 351 toimus Pannoonias Drava j\xc3\xb5e orus Mursa Majori lahing. Enne lahingut saatis Constantius oma pretoriaanide prefekti Flavius Philippuse Magnentiusega l\xc3\xa4bi r\xc3\xa4\xc3\xa4kima, n\xc3\xb5udes viimase taganemist Galliasse. Magnentius keeldus, kuid osa tema meestest v\xc3\xa4ejuht Claudius Silvanuse juhtimisel l\xc3\xa4ksid Constantiuse poole \xc3\xbcle. Kokku oli Magnentiusel umbes 36 000 ja Constantiusel umbes 60 000 s\xc3\xb5durit. Lahing ise l\xc3\xb5ppes Constantiuse jaoks t\xc3\xa4ieliku v\xc3\xb5iduga, kuid kaotused olid kohutavad m\xc3\xb5lemal poolel \xe2\x80\x93 Magnentius kaotas umbes 24 000 ja Constantius 30 000 meest._NEWLINE_S\xc3\xb5da j\xc3\xa4tkus siiski veel kaks aastat. 352. aastal saavutas Constantius kontrolli Itaalia \xc3\xbcle ja tungis suvel 353 \xc3\xbcle Alpide Galliasse. Mons Seleucuse lahingus said Magnentiuse v\xc3\xa4ed l\xc3\xb5plikult l\xc3\xbc\xc3\xbca. Usurpaator ise p\xc3\xb5genes ja sooritas 11. augustil 353 enesetapu. _NEWLINE_Constantiusest oli saanud Rooma riigi ainuvalitseja.\n_START_SECTION_\nRooma ainuvalitseja\n_START_PARAGRAPH_\nProbleemid, millega Constantiusel kogu Rooma keisririigi valitsejana tuli silmitsi seista, olid samad, mis ka kaasvalitsuse aastatel. Endiselt olid lahendamata kristliku kiriku \xc3\xb5petuslikud k\xc3\xbcsimused. Lisaks p\xc3\xa4rslaste r\xc3\xbcnnakutele idas tuli Constantiusel n\xc3\xbc\xc3\xbcd asuda tagasi t\xc3\xb5rjuma ka r\xc3\xa4ndrahvaste r\xc3\xbcnnakuid keisririigi p\xc3\xb5hja- ja l\xc3\xa4\xc3\xa4nepiiridel._NEWLINE_Impeeriumi tohutu ulatuse t\xc3\xb5ttu tuli tal ametisse nimetada alamkeisrid ehk tseesarid, kellena ta kasutas oma kahte 337. aasta veresaunas ellu j\xc3\xa4etud noort sugulast. _NEWLINE_Aastatel 351\xe2\x80\x93354 oli tseesariks impeeriumi idaaladel Constantius Gallus ja aastatel 355\xe2\x80\x93361 impeeriumi l\xc3\xa4\xc3\xa4nealadel Claudius Julianus. M\xc3\xb5lemad tseesarid valmistasid keiser Constantiusele pettumuse, \xc3\xbcritades ise v\xc3\xb5imu haarata. L\xc3\xa4hemalt saab sellest lugeda impeeriumi siset\xc3\xbclisid kajastavast peat\xc3\xbckist._NEWLINE_359 tunnistas Constantius Konstantinoopoli v\xc3\xb5rdv\xc3\xa4\xc3\xa4rseks Roomaga. Selle otsuse, \xc3\xb5ukonnatseremooniate ja teokraatliku valitsusvormi t\xc3\xb5ttu on teda nimetatud esimeseks b\xc3\xbctsantslikuks keisriks.\n_START_SECTION_\nS\xc3\xb5jad Euroopas\n_START_PARAGRAPH_\nOlles saanud kogu impeeriumi valitsejaks, seisis Constantius II silmitsi ohtudega riigi l\xc3\xa4\xc3\xa4neosas, kus selle piirid olid pidevalt germaani h\xc3\xb5imude r\xc3\xbcnnakute all._NEWLINE_Kodus\xc3\xb5ja aastatel 350\xe2\x80\x93353 tungisid frangid \xc3\xbcle Reini j\xc3\xb5e, sest usurpaator Magnentius oli sealsetele piiridele paigutatud eliit\xc3\xbcksused Constantiuse vastu s\xc3\xb5tta viinud. Samuti tungisid 352. aastal Rooma piiridesse alemannid. Sisuliselt vallutasid germaanlased kogu Reini l\xc3\xa4\xc3\xa4nekalda ja korraldasid enam kui aasta jooksul Galliasse ulatuslikke r\xc3\xbc\xc3\xbcsteretki._NEWLINE_Aastatel 354\xe2\x80\x93356 korraldas Constantius germaanlaste vastu mitu s\xc3\xb5jaretke, r\xc3\xbcnnates neid peamiselt t\xc3\xa4nase Breisgau ja Bodensee piirkonnas. Nende s\xc3\xb5jak\xc3\xa4ikudega saavutati k\xc3\xbcll ajutist edu, kuid hiljem tuli alamkeiser Claudius Julianusel v\xc3\xb5itlust germaanlastega j\xc3\xa4tkata. Alles tema juhtimisel saavutati 357. aastal Argentoratumi lahingus oluline v\xc3\xb5it seitsme alemanni h\xc3\xb5imupealiku \xc3\xbcle ja taaskindlustati piir Reini j\xc3\xb5e l\xc3\xa4\xc3\xa4nekaldal._NEWLINE_Aastatel 357\xe2\x80\x93359 s\xc3\xb5dis Constantius Balkanil edukalt sarmaatide ja kvaadide r\xc3\xa4ndh\xc3\xb5imudega.\n_START_SECTION_\nS\xc3\xb5da P\xc3\xa4rsiaga\n_START_PARAGRAPH_\nAastatel 350\xe2\x80\x93358 oli olukord Rooma riigi idapiiridel suhteliselt rahulik, sest p\xc3\xa4rslaste kuningas \xc5\xa0apur II pidi kaitsma oma piire ida poolt peale tungivate r\xc3\xa4ndrahvaste eest. Kui p\xc3\xa4rslased olid edukalt selle ohu k\xc3\xb5rvaldanud, alustasid nad uue s\xc3\xb5jaretke kavandamist Rooma vastu. \xc5\xa0apur n\xc3\xb5udis 358. aastal Constantiuselt, et Rooma loovutaks talle Mesopotaamia ja Armeenia provintsid, kuid keiser keeldus. Nii algas 359. aastal uus p\xc3\xa4rslaste pealetung._NEWLINE_Seekord ei suutnud Constantius II p\xc3\xa4rslastele piisavat vastupanu osutada. Samal aastal langes \xc5\xa0apur II v\xc3\xa4gede k\xc3\xa4tte p\xc3\xa4rast 73 p\xc3\xa4eva kestnud piiramist strateegilise t\xc3\xa4htsusega Amida kindlus. J\xc3\xa4rgmisel aastal vallutasid p\xc3\xa4rslased veel mitu kindlust, millest k\xc3\xb5ige olulisem oli Singara._NEWLINE_361. aastal oli Constantius impeeriumi l\xc3\xa4\xc3\xa4nealal esile kerkinud siseohu t\xc3\xb5ttu sunnitud idapiirilt lahkuma ja s\xc3\xb5da p\xc3\xa4rslastega j\xc3\xa4tkus tema j\xc3\xa4rglase Julianus Apostata ajal, kes saavutas esialgu ka m\xc3\xb5ningast edu.\n_START_SECTION_\nSiset\xc3\xbclid\n_START_PARAGRAPH_\nConstantiusel tuli oma valitsusaja kestel kaitsta oma trooni mitmete oletatavate ja tegelike usurpaatorite eest. _NEWLINE_Constantius Gallus_NEWLINE_15. m\xc3\xa4rtsil 351 kodus\xc3\xb5ja ajal Sirmiumis viibides ja kavandades Magnentiuse vastaseid s\xc3\xb5jak\xc3\xa4ike l\xc3\xa4\xc3\xa4nes, nimetas Constantius alamkeisriks impeeriumi idaosas Constantius Galluse, vanema kahest 337. aasta veresaunas s\xc3\xa4\xc3\xa4stetud sugulasest. Ta andis Gallusele abikaasaks oma \xc3\xb5e Constantina._NEWLINE_Gallus resideeris peamiselt Antiookias. Seal l\xc3\xa4ks ta kiiresti vastuollu kohalike \xc3\xbclikutega, sest eiras oma tahte l\xc3\xa4bisurumiseks Senati otsuseid ja lasi mitmed aristokraadid s\xc3\xbc\xc3\xbcdi m\xc3\xb5ista maagia praktiseerimises, mis v\xc3\xb5imaldas tal nende vara konfiskeerida. Galluse poliitika viis selleni, et kohalikud aristokraadid korraldasid vanden\xc3\xb5u ja \xc3\xbcritasid asendada ta endale vastuv\xc3\xb5etava valitsejaga. Vanden\xc3\xb5u aga paljastati ja Gallus vastas veriste kohtuprotsessidega, lastes hukata k\xc3\xb5ik vanden\xc3\xb5ulased._NEWLINE_Constantius oli ruttu aru saanud, et Gallus ei ole piisavalt usaldusv\xc3\xa4\xc3\xa4rne ega v\xc3\xb5imekas. Esmalt oli ta v\xc3\xa4hendanud Gallusele alluvate leegionide hulka, 354. aastal p\xc3\xa4rast vanden\xc3\xb5ud otsustas aga kutsuda Galluse l\xc3\xa4\xc3\xa4nde enda juurde aru andma. Kui Gallus keeldus tulemast, meelitas Constantius teda lubadusega \xc3\xbclendada ta Augustuseks. See meelitus toimis. Teel Constantiuse juurde Milanosse tegi ta aga veel \xc3\xbche saatusliku vea \xe2\x80\x93 korraldas Konstantinoopoli hipodroomil kaarikute v\xc3\xb5iduajamise ja kroonis selle v\xc3\xb5itja; \xc3\xb5igus seda teha oli aga ainult \xc3\xbclemkeisril ehk augustusel, kelleks Gallust veel polnud nimetatud. See s\xc3\xbcvendas veelgi Constantiuse kahtlusi Galluse suhtes ja ta lasi tema teele j\xc3\xa4\xc3\xa4vatest linnadest isegi garnisonid \xc3\xa4ra viia, et Galluse m\xc3\xb5ju s\xc3\xb5jav\xc3\xa4e \xc3\xbcle v\xc3\xa4hendada._NEWLINE_T\xc3\xa4nase Sloveenia aladele j\xc3\xa4\xc3\xa4vas Poetovio linnas Gallus arreteeriti ja viidi Pola linna, kus Constantiuse ametnikud ta \xc3\xbcle kuulasid. Constantius m\xc3\xb5istis oma alamkeisri surma, muutes k\xc3\xbcll hiljem oma meelt. Kahjuks ei j\xc3\xb5udnud keisri uus korraldus \xc3\xb5igeaegselt p\xc3\xa4rale ja Gallus hukati._NEWLINE_Claudius Silvanus_NEWLINE_11. augustil 355 t\xc3\xb5usis Gallias v\xc3\xa4idetavalt keisri vastu \xc3\xbcles v\xc3\xa4ejuht Claudius Silvanus, kes oli alates 353. aastast juhtinud Gallia piiride kaitsmist germaanlaste r\xc3\xbcnnakute eest. Tegemist oli sama Silvanusega, kes reetis 351. aastal kodus\xc3\xb5jas Mursa Majori lahingu eel usurpaator Magnentiuse ja tuli oma meestega Constantiuse poole \xc3\xbcle. _NEWLINE_\xc3\x95ukonnas ei sallinud paljud m\xc3\xb5jukad aristokraadid Silvanust ja pidasid teda potentsiaalseks ohuks. Hilisemad ajaloolased on arvanud, et Silvanus ei \xc3\xbcritanudki 355. aastal v\xc3\xb5imu haarata, vaid teave olematust m\xc3\xa4ssust s\xc3\xb6\xc3\xb6deti keisrile ette \xc3\xb5ukondlaste poolt, kes soovisid kindralist vabaneda._NEWLINE_Igal juhul saatis sel ajal Milanos viibinud Constantius Galliasse t\xc3\xa4iendavad v\xc3\xa4ed ratsav\xc3\xa4ekindral (magister equitum) Ursicinuse juhtimisel, kellel oli \xc3\xbchtlasi kaasas keisri kiri Silvanuse tagasikutsumiseks. Kirjas ei sisaldunud \xc3\xbchtegi viidet v\xc3\xa4idetavale m\xc3\xa4ssule. Ei ole teada, kas Silvanus oleks keisri korraldustele allunud v\xc3\xb5i mitte, sest peatselt p\xc3\xa4rast kirja \xc3\xbcleandmist lasi Ursicinus v\xc3\xa4idetava usurpaatori m\xc3\xb5rvata._NEWLINE_Julianus Apostata_NEWLINE_P\xc3\xb6\xc3\xb6rdudes s\xc3\xb5jak\xc3\xa4ikudelt l\xc3\xa4\xc3\xa4nes tagasi oma valdustesse idas, vajas Constantius n\xc3\xbc\xc3\xbcd esindajat l\xc3\xa4\xc3\xa4nes. 6. novembril 355 nimetas ta Milanos uueks tseesariks noorema 337. aasta veresaunas s\xc3\xa4\xc3\xa4stetud sugulastest, Constantius Galluse poolvenna Claudius Julianuse, ja naitis ta oma \xc3\xb5e Helenaga._NEWLINE_Erinevalt oma poolvennast oli Julianus v\xc3\xb5imekas valitseja ja v\xc3\xa4ejuht, kes t\xc3\xb5rjus edukalt tagasi germaani h\xc3\xb5imude r\xc3\xbcnnakud keisririigi piiridele. Tema kasvav populaarsus hakkas siiski peatselt Constantiust h\xc3\xa4irima ja keiser asus otsima v\xc3\xb5imalusi noore tseesari positsiooni n\xc3\xb5rgendamiseks. Veebruaris 360 p\xc3\xb6\xc3\xb6rdus idapiiril p\xc3\xa4rslaste r\xc3\xbcnnakute all vankuv Constantius II Julianuse poole n\xc3\xb5udega saata osa Gallia v\xc3\xa4gedest talle Mesopotaamiasse appi. Julianuse v\xc3\xa4e\xc3\xbcksused, keda s\xc3\xb5dimine kaugel kodumaast ja kohutavates ilmastikutingimustes ei paelunud, t\xc3\xb5stsid m\xc3\xa4ssu ja kuulutasid Julianuse Pariisis uueks keisriks._NEWLINE_Juunis 360 vallutasid Constantius II ustavad v\xc3\xa4ed Julianuselt Aquileia linna, kuid Julianuse v\xc3\xa4ed piirasid selle peatselt uuesti sisse. Kevadeks 361 j\xc3\xb5udsid Julianuse v\xc3\xa4ed Doonau j\xc3\xb5eni. Constantiusel ei j\xc3\xa4\xc3\xa4nud \xc3\xbcle muud kui p\xc3\xa4rslastega idapiiril rahu s\xc3\xb5lmida ja suunduda l\xc3\xa4\xc3\xa4nde, et usurpaator alistada. Seda \xc3\xb5nnestus tal teha alles 361. aasta teisel poolel. Impeerium seisis n\xc3\xbc\xc3\xbcd uue kodus\xc3\xb5ja l\xc3\xa4vel, kuid s\xc3\xb5jalise kampaania keskel Constantius haigestus ja suri.\n_START_SECTION_\nSurm\n_START_PARAGRAPH_\nKeiser Constantius II haigestus s\xc3\xbcgisel 361, olles oma v\xc3\xa4gedega teel l\xc3\xa4\xc3\xa4nde usurpaator Claudius Julianuse vastu. 3. novembril 361 suri ta 44-aastasena Kiliikias Tarsuse l\xc3\xa4histel Mopsucrenaes n\xc3\xb5rgestatuna palavikust. _NEWLINE_Constantius II m\xc3\xb5istis, et surm ilma seadusliku troonip\xc3\xa4rijata paiskaks keisririigi aastateks v\xc3\xb5imuv\xc3\xb5itluse keeristesse ja tunnistas seet\xc3\xb5ttu m\xc3\xa4ssulise tseesari Julianuse vahetult enne surma oma seaduslikuks j\xc3\xa4reltulijaks.'