b'\n_START_ARTICLE_\nArtemisia Gentileschi\n_START_SECTION_\nEluloolist\n_START_PARAGRAPH_\nArtimisia s\xc3\xbcndis maalikunstnik Orazio Gentileschi peres. Ta oli vanim viiest lapsest ja ainuke t\xc3\xbctar ja tema ema suri, kui t\xc3\xbcdruk oli 12-aastane. Orazio oli Caravaggio maalistiili innustunud j\xc3\xa4rgija. Artemisia \xc3\xb5ppis maalimist oma isa k\xc3\xa4e all, kuid muud haridust ta ei saanud ja \xc3\xb5ppis lugema ning kirjutama alles t\xc3\xa4iskasvanuna. Perspektiivi kujutamise \xc3\xb5petust sai ta isa s\xc3\xb5bralt maastikumaalijalt Agostino Tassilt, kellega Orazio koos freskosid maalis. Nende tundide k\xc3\xa4igus, kui Artemisia ja Tassi j\xc3\xa4id omavahele, Tassi v\xc3\xa4gistas Artemisia ja taganes hiljem lubadusest temaga abielluda. Orazio Gentileschi andis Agostino Tassi 1612. aastal kohtu alla. Kohtuprotsess \xc3\xa4ratas avalikku t\xc3\xa4helepanu ja h\xc3\xa4vitas Artemisia reputatsiooni, kuigi kohus m\xc3\xb5istis Tassi s\xc3\xbc\xc3\xbcdi, vangistusse ja hiljem pagendas ta Roomast. Artemisia pidi kohtus oma tunnistust t\xc3\xb5endama tortuuri all. Kohtuprotsessi \xc3\xbcleskirjutused on s\xc3\xa4ilinud ja t\xc3\xa4nap\xc3\xa4eval k\xc3\xa4ttesaadavad._NEWLINE_Veidi aega p\xc3\xa4rast kohut abiellus Artemisia Firenze maalija Pierantonio Stiattesiga, kolis Firenzesse ja liitus 1616. aastal Firenze Kunstiakadeemiaga esimese naisena ajaloos. On arvatud, et tollal enneolematu au saada Firenze Kunstikadeemia liikmeks sai talle osaks t\xc3\xa4nu ta Firenze patrooni, v\xc3\xb5imsast Medici perekonnast p\xc3\xa4rit Toscana suurhertsogi Cosimo II soosingule. Suurhertsog tellis Artemisialt Firenze-aastatel mitu maali, ning p\xc3\xa4rast hertsogi surma p\xc3\xb6\xc3\xb6rdus kunstnik 1621. aastal tagasi Rooma. Ta viibis ka Genuas ja Veneetsias, ja umbes 1630. aasta paiku asus ta Napolisse, kus tegutses edukalt kunstnikuna, aga aja jooksul hakkas ringi vaatama uue patrooni j\xc3\xa4rgi._NEWLINE_1638. aastal saabus Artemisia Inglismaale, et koos oma isaga t\xc3\xb6\xc3\xb6tada Londonis kuningas Charles I teenistuses. Nende loodud on laemaalingud kuninganna Henriette Maria jaoks \xc3\xbcmberkujundatud Queen\'s House\'i saalis Greenwichis. P\xc3\xa4rast Orazio surma 1639. aastal j\xc3\xa4i Artemisia veel v\xc3\xa4hemalt m\xc3\xb5neks aastaks Londonisse. Artemisia Gentileschi biograafi teatel maalis ta palju portreesid ja sai kiiresti oma isast kuulsamaks._NEWLINE_Hiljem, arvatavasti 1640. aastal v\xc3\xb5i kodus\xc3\xb5ja algamisel Inglismaal 1641. aastal asus ta Napolisse, kus l\xc3\xb5i veel arvukalt maale ja ta peamine patroon oli Don Antonio Ruffo \xe2\x80\x93 s\xc3\xa4ilinud on 28 kirja patroonile ja nendest n\xc3\xa4htub, et 1650. aastal oli kunstnik veel elus ja tegutses. Artemisia Gentileschi elu l\xc3\xb5puaastatest on v\xc3\xa4he teada. Kunstiajaloolane Charles Moffat on arvanud, et Artemisia v\xc3\xb5is l\xc3\xb5petada enesetapuga, mis p\xc3\xb5hjendaks seda, et ta surma p\xc3\xb5hjust pole nimetatud. Teised on arvanud, et kunstnik suri katku, mis m\xc3\xb6llas Napolis 1656. aastal._NEWLINE_Vasel\xc3\xb5ikes portreed kunsti tutvustavast Joachim von Sandrarti koguteosest "Teutsche Academie" (ilmus 1675, illustratsioonid 1683): Orazio ja Artemisia Gentileschi, Hendrick Steenwijck, Simon Vouet, Roelant Savery, Joris Hoefnagel\n_START_SECTION_\nLooming\n_START_PARAGRAPH_\nArtemisia Gentileschi teostes \xc3\xa4ratab t\xc3\xa4helepanu tema teemavalik, palju kujutab ta v\xc3\xb5imsaid naistegelasi Vanast Testamendist, kuigi ei puudu ka Maarja ja muud p\xc3\xbchakud, allegooriad ning antiikm\xc3\xbctoloogia.\n_START_SECTION_\nRooma periood\n_START_PARAGRAPH_\nEsialgu maalis Artemisia Gentileschi v\xc3\xa4ga sarnaselt oma isa k\xc3\xa4ekirjale, m\xc3\xb5nev\xc3\xb5rra l\xc3\xbc\xc3\xbcrilisemas v\xc3\xb5tmes Caravaggio laadist. \xc3\x9cks tema esimesi teadaolevaid teoseid on "Susanna ja vanamehed" (1610), mille autorsus oli kaua aega omistatud tema isale. Kohtuprotsessi ajal ja selle j\xc3\xa4rel maalis ta esimese versiooni Juuditist tapmas Olovernest (u 1612\xe2\x80\x931613; teine versioon valmis u 1614\xe2\x80\x931620), s\xc3\xbc\xc5\xbeeest, mida maalis Caravaggio, kuid mida kunagi ei \xc3\xbcritanud Orazio Gentileschi. Lisaks tehnilisele meisterlikkusele \xc3\xa4ratas t\xc3\xa4helepanu viis, kuidas kunstnik portreteeris Juuditit, v\xc3\xa4ljendades peaaegu katarktilist raevu ja kujutades naist palju j\xc3\xb5ulisemana kui Caravaggio v\xc3\xb5i m\xc3\xb5ni teine kunstnik. Artemisia Gentileschi v\xc3\xa4rvid on s\xc3\xa4ravamad kui Oraziol ja ta j\xc3\xa4tkas Caravaggio poolt populaarseks tehtud dramaatilise heletumeduse (chiaroscuro) rakendamist oma maalikunstis kaua aega p\xc3\xa4rast seda, kui ta isa oli sellest v\xc3\xb5ttest loobunud.\n_START_SECTION_\nFirenze periood\n_START_PARAGRAPH_\nFirenzes hakkas v\xc3\xa4lja kujunema Artemisia Gentileschi isikup\xc3\xa4rane stiil. Erinevalt teistest 17. sajandi naissoost maalikunstnikest valis ta oma p\xc3\xb5hi\xc5\xbeanriks ajaloomaali, mitte portree v\xc3\xb5i vaikelu. Selle perioodi teostest on tuntud "Jael ja Siisera" (1620) ning esimene "Magdaleena" (1620). Firenzes oli kunstnik Michelangelo noorema, skulptor Michelangelo Buonarroti vennapoja prote\xc5\xbeee, kes soosis teda ja maksis talle heldelt Casa Buonarroti jaoks maalitud freskode eest (u 1616) Michelangelo m\xc3\xa4lestuseks. Siinsetest t\xc3\xb6\xc3\xb6dest on tuntud paneel "Inclinazione" \'anne\'.\n_START_SECTION_\nGenua, Rooma, Veneetsia\n_START_PARAGRAPH_\nRoomast liikus ta arvatavasti veel samal aastal Genuasse, saates isa \xc3\xbche Genua aadlimehe teenistusse. Umbes sellest ajast p\xc3\xa4rineb ta esimene "Lucretia" (1621) ja esimene "Kleopatra" (1621-1622). Ta k\xc3\xbclastas Veneetsiat kus ta kohtus Anthonis van Dyckiga, selle ajastu \xc3\xbche edukama maalikunstnikuga, ja v\xc3\xb5ib-olla kohtas ka Sofonisba Anguissolat, eelmise p\xc3\xb5lvkonna maalikunstnikku ning teisi kunstnikena tegutsenud naisi. Gentileschi varsti p\xc3\xb6\xc3\xb6rdus tagasi Rooma ja ta eluloos on m\xc3\xa4rge, et ta elas seal koos t\xc3\xbctre ja kahe teenijaga, abikaasast oli ta lahku l\xc3\xa4inud ja kaotanud temaga igasuguse kontakti. Hiljem sai ta teise t\xc3\xbctre ja m\xc3\xb5lema kohta on m\xc3\xa4rgitud, et neist said maalijad, kuid ei teoseid ega hinnanguid nende kohta pole s\xc3\xa4ilinud.\n_START_SECTION_\nNapoli, Inglismaa, Napoli\n_START_PARAGRAPH_\nHiljem kujunes tema maalistiil v\xc3\xa4hem dramaatiliseks, \xc3\xb5rnemaks ja muutus tervikuna kaunimaks ning peenemaitselisemaks. Napoli perioodist on p\xc3\xa4rit "La Pittura" (1630), unikaalne teos, milles on koos kunst, kunstnik ise ja muusa, "Kuulutamine Maarjale" (1630), allegooriline "Kleio" (1632), "Lucretia" ja "Kleopatra" teised variandid, "Batseba" (1636-1637) ning "Lott t\xc3\xbctardega" (1635-1638). Kunstnikul oli k\xc3\xbcllalt varandust, et maksta kaasavara oma t\xc3\xbctre abiellumisel 1637. aastal._NEWLINE_Inglismaal valmis peale Queen\'s House\'i hiiglasliku laemaali "Rahu allegooria" veel "Aleksandria Katariina" ja "Minerva" ning mitmeid portreesid. Napolisse naasnuna p\xc3\xa4rast Inglismaa-perioodi maalis kunstnik veel v\xc3\xa4hemalt viis varianti "Batsebast" ja veel \xc3\xbche Juuditi.\n_START_SECTION_\nFeministlik vaade\n_START_PARAGRAPH_\nFeministide huvi Artemisia Gentileschi elu ja loomingu vastu algas 1970. aastatel, kui feministlik kunstiajaloolane Linda Nochlin avaldas artikli "Why Have There Been No Great Women Artists?". Nochlini artikkel kutsus \xc3\xbcles tundma rohkem huvi naiskunstnike loomingu vastu ja integreerima seda kunstiajaloo \xc3\xbcldisse k\xc3\xa4sitlusse._NEWLINE_Esimese faktidega kinnitatud \xc3\xbclevaate kunstniku elust avaldas feministist kunstiajaloolane Mary Garrard 1989. aastal raamatus "The Image of the Female Hero in Italian Baroque Art", millele j\xc3\xa4rgnes 2001. aastal "Artemisia Gentileschi around 1622: The Shaping and Reshaping of an Artistic Identity". Garrard kritiseerib kunstiajaloolasi, kes ei p\xc3\xbc\xc3\xbca kunstniku loomingut t\xc3\xb5lgendada v\xc3\xa4ljaspool 17. sajandi naiskunstnike loomingu konteksti, laiemas kunstiajaloo kontekstis._NEWLINE_Teadlane Griselda Pollock on v\xc3\xa4itnud, et Artemisia Gentileschi \xc3\xb5nnetu k\xc3\xa4ek\xc3\xa4ik teismeeas on kahjuks muutunud "kunstniku teoste t\xc3\xb5lgendamise teljeks", see t\xc3\xa4hendab, et kuigi ta on imetletud ajalooline isik, siis kahjuks mitte niiv\xc3\xb5rd oma teoste kui sensatsioonilisuse p\xc3\xa4rast, mille tekitas v\xc3\xa4gistamine ja kohtuprotsess. Pollock anal\xc3\xbc\xc3\xbcsib kunstniku teoseid ja keeldub n\xc3\xa4iteks n\xc3\xa4gemast Juuditi ja Olovernese motiivis k\xc3\xa4ttemaksu kujutamist, vaid kahe naise vaprust panna toime poliitiline m\xc3\xb5rv. \xc3\x9cksi sureva Kleopatra motiivis n\xc3\xa4eb ta kunstniku noorp\xc3\xb5lve leina ja kaotust. Pollock v\xc3\xa4idab ka, et Gentileschi edu kunstnikuna s\xc3\xb5ltus valitud teemadest, mis pidid k\xc3\xb5netama tema patroone, nii p\xc3\xbc\xc3\xbcab ta panna Gentileschi karj\xc3\xa4\xc3\xa4ri 17. sajandi maitse ajaloolisse konteksti, et p\xc3\xb5hjendada Piiblist v\xc3\xb5i antiikkirjandusest p\xc3\xa4rit kangelanna narratiivi.'