b'\n_START_ARTICLE_\nMaximilian zu Wied-Neuwied\n_START_PARAGRAPH_\nPrints Maximilian Alexander Philipp zu Wied-Neuwied (23. september 1782 Neuwied \xe2\x80\x93 3. veebruar 1867 Neuwied) oli saksa maadeuurija, etnoloog ja loodusuurija, kes on tuntud t\xc3\xa4nu kahele uurimisretkele Brasiiliasse ja P\xc3\xb5hja-Ameerikasse.\n_START_SECTION_\nLapsep\xc3\xb5lv ja noorus\n_START_PARAGRAPH_\nMaximiliani lapse- ja noorukip\xc3\xb5lvest on v\xc3\xa4he teada. Ta s\xc3\xbcndis 23. septembril 1782 Neuwiedi lossis Wiedi v\xc3\xbcrsti ja Isenburgi krahvi Friedrich Carl zu Wied-Neuwiedi ja tema abikaasa krahvinna Marie Louise Wilhelmine zu Sayn-Wittgenstein-Berleburgi k\xc3\xbcmnest lapsest kaheksandana. Peamiselt oma ema v\xc3\xbcrstitar Marie Louise\'i j\xc3\xa4relevalve all sai Maximilian valgustusaja vaimus juba alates varasest lapsep\xc3\xb5lvest suurep\xc3\xa4rase praktilise hariduse teaduslike meetodite rakendamisel. Maximilian hakkas loodusloolisi n\xc3\xa4idiseid koguma kuueaastaselt. 1867. aastaks, mil Maximilian suri, koosnes tema kogu rohkem kui 4000 linnu- ja 600 imetajatopisest ning rohkem kui 2000 alkoholis prepareeritud kalast ja kahepaiksest. Maximiliani teaduslik raamatukogu koosnes tema surma ajaks 3200 k\xc3\xb6itest._NEWLINE_1800. aastal astus Maximilian leitnandi auastmes Preisi s\xc3\xb5jav\xc3\xa4kke. Kaks aastat hiljem \xc3\xbclendati ta kapteniks. 28. oktoobril 1806 langes ta Prenzlau all prantslaste k\xc3\xa4tte vangi. Vangide vahetamise l\xc3\xa4bi s\xc3\xb5javangist vabanenuna l\xc3\xa4ks Maximilian tagasi Wiedi, kus p\xc3\xbchendus teaduslikule t\xc3\xb6\xc3\xb6le._NEWLINE_S\xc3\xb5javangist vabanenuna \xc3\xb5ppis Maximilian m\xc3\xb5nda aega G\xc3\xb6ttingeni \xc3\x9clikoolis Johann Friedrich Blumenbachi k\xc3\xa4e all, kes omakorda oli olnud f\xc3\xbc\xc3\xbcsilise antropoloogia rajaja Christian Wilhelm B\xc3\xbcttneri \xc3\xb5pilane. Blumenbach kasutas loengute illustreerimiseks materjale tuntud Ameerika uurijate teostest, mis Maximilianit Ameerikale ja zooloogiale p\xc3\xbchenduma innustasid. Palju innustust sai Maximilian ka Alexander von Humboldtilt, kellega ta 1804 ja 1814 kaks korda kohtus._NEWLINE_1813. aastal p\xc3\xb6\xc3\xb6rdus Maximilian tagasi tegevteenistusse Preisi s\xc3\xb5jav\xc3\xa4es. Kahe aasta jooksul v\xc3\xb5ttis ta osa 12 suuremast lahingust. 1814. aastal sisenes ta Preisi s\xc3\xb5jav\xc3\xa4e majori auastmes v\xc3\xb5idukate liitlasv\xc3\xa4gede koosseisus Pariisi. Pariisis k\xc3\xbclastas Maximilian usinalt raamatukogusid ja muuseume ning tuntud \xc3\xb5petlasi. Aasta l\xc3\xb5puks oli Maximilianil k\xc3\xbcpsenud kindel plaan Ameerikasse uurimisretkele minna.\n_START_SECTION_\nUurimisretk Brasiiliasse 1815\xe2\x80\x931817\n_START_PARAGRAPH_\nMaximilian saabus Brasiiliasse 1815. aasta juulis. Tema Brasiilia-retk kestis kokku kaks aastat. Ekspeditsiooni teised liikmed oli Wiedi perekonna palgalised aednik Christian Simonis ning k\xc3\xbctt ja taksidermist David Dreidoppel, ning kaks tuntud saks teadlast, kellega ta kohtus Rio de Janeiros: ornitoloog Georg Wilhelm Freyriss (1789\xe2\x80\x931825) ja botaanik Friedrich Sellow (1789\xe2\x80\x931831). Maximilian suutis keerulistele klimaatilistele ja olmelistele oludele vaatamata panna kokku rikkaliku loodusteadusliku ja etnoloogilise kogu. 10. mail 1817 purjetas Maximilian Brasiiliast tagasi Saksamaale. Maximilian avaldas uurimisretke kohta kaks raamatut: "Reise nach Brasilien" (1820\xe2\x80\x931821) ja "Beitr\xc3\xa4ge zur Naturgeschichte von Brasilien" (1825\xe2\x80\x931833), mis sisaldavad \xc3\xbcksikasjalikke loodusteaduslikke vaatlusi ja hindamatut etnoloogilist materjali Brasiilia p\xc3\xa4rismaalaste kohta.\n_START_SECTION_\nUurimisretk P\xc3\xb5hja-Ameerikasse 1832\xe2\x80\x931834\n_START_PARAGRAPH_\nMaximiliani teine uurimisretk viis ta P\xc3\xb5hja-Ameerikasse, kus ta peamiseks eesm\xc3\xa4rgiks oli v\xc3\xb5rrelda p\xc3\xb5hjaameerika indiaanih\xc3\xb5ime talle juba tuntud Brasiilia h\xc3\xb5imudega. Lisaks Maximilianile endale kuulusid ekspeditsiooni koosseisu veel Dreidoppel, kes oli ka Brasiilia uurimisretkel osalenud, ning noor \xc5\xa1veitsi kunstnik Karl Bodmer. Viimast palgates l\xc3\xa4htus ta oma kunsti \xc3\xb5ppinud noorema venna ja \xc3\xb5e soovitusest, kes pidasid Maximiliani Brasiilias tehtud visandeid k\xc3\xbcll t\xc3\xb5etruudeks, kuid liialt asjaarmastajalikeks. 17. mail 1832 lahkus kolmeliikmeline ekspeditsioon prikk Januse pardal Euroopast, et 4. juulil Bostonisse saabuda._NEWLINE_Ekspeditsioon veetis kolm n\xc3\xa4dalat idaranniku linnades, misj\xc3\xa4rel liiguti edasi Pennsylvaniasse sakslaste Bethlehemi asundusse, kus kuni septembrini uuriti intensiivselt Ida-Pennsylvania floorat ja faunat. Edasi liiguti maitsi kuni Ohio j\xc3\xb5eni ja sealt laevaga kuni New Harmonyni Indianas, kuhu j\xc3\xa4\xc3\xa4di neljaks kuuks paigale. Nii Bethlehemis kui ka New Harmonys koguti sadu loodusteaduslikke n\xc3\xa4idiseid, mis prepareeriti ja saadeti kastidesse pakituna Neuwiedi._NEWLINE_M\xc3\xa4rtsis j\xc3\xa4tkus retk aurulaeva pardal ja 24. m\xc3\xa4rtsil 1833 saabus ekspeditsioon Saint Louisesse, mis oli 19. sajandi esimesel poolel suur kaubanduskeskus, kust laiusid indiaanlaste kontrolli all olevad alad. T\xc3\xa4nu William Clarki abile, kes oli valitsuse esindaja indiaaniasjades, \xc3\xb5nnestus Maximilianil l\xc3\xb5puks kohtuda indiaanlastega. Maximilian m\xc3\xa4rkis rahuldustundega, et Saint Louisesse l\xc3\xa4bir\xc3\xa4\xc3\xa4kimistele saabunud sookide ja meskookide esindajad kuulusid brasiilia indiaanlastega kahtluseta samasse rassi._NEWLINE_William Clarki soovitusel r\xc3\xa4ndas Maximilian kaaslastega Ameerika Karusnahakompanii laeval piki Missouri j\xc3\xb5ge \xc3\xbclesvoolu. \xc3\x9chtlasi sai ta loa kompanii kaubapunktides korterisse asuda. Laev liikus aeglaselt ja peatus tihti, mis andis Maximilianile v\xc3\xb5imaluse kaldal jahtida ning floorast, faunast ja kivimitest n\xc3\xa4idiseid koguda. Lisaks kohtuti omahade, ponkade, lakootade, assiiniboinide ja hidatsadega ning hiljem viien\xc3\xa4dalasel retkel Fort McKenzieni t\xc3\xa4nap\xc3\xa4eva Montanas mustjalgade, \xc5\xa1o\xc5\xa1oonide ja kriidega, keda k\xc3\xb5iki Maximilian k\xc3\xbcsitles ja kirjeldas._NEWLINE_Talve veetis reisiseltskond Fort Clarkis t\xc3\xa4nap\xc3\xa4eva P\xc3\xb5hja-Dakotas. Ekspeditsiooni talvekorteri l\xc3\xa4heduses paiknesid hidatsade ja mandanite k\xc3\xbclad, mis andis Maximilianile ja Bodmerile harukordse v\xc3\xb5imaluse indiaanlasi ja nende kultuuri pikaajaliselt l\xc3\xa4hedalt j\xc3\xa4lgida ja kirjeldada. Eurooplaste ja indiaalaste l\xc3\xa4bisaamine oli s\xc3\xb5bralik, eriti tihedalt k\xc3\xa4is Maximiliani l\xc3\xa4bi mandanite pealiku Nelja Karuga. Maximiliani oma aja kohta harukordselt rikkalikke etnograafilisi kirjeldusi t\xc3\xa4iendavada Bodmeri t\xc3\xb5etruud ja \xc3\xbcksikasjalikud joonistused. Lisaks portreedele j\xc3\xa4\xc3\xa4dvustas Bodmer t\xc3\xb5etruult ka kohalikku elu-olu, kultuuri ja loodust._NEWLINE_1834. aasta kevadel naasis ekspeditsioon j\xc3\xa4\xc3\xa4mineku j\xc3\xa4rel Saint Louisesse ning sealt New Yorgi kaudu Euroopasse. Neuwiedis j\xc3\xa4tkas Maximilian oma kogude s\xc3\xbcstematiseerimist ja reisip\xc3\xa4evikute avaldamisk\xc3\xb5lbulikuks lihvimist, olles \xc3\xbchtlasi pidevalt kirjavahetuses oma ala ekspertidega. Samal ajal juhendas Bodmer Pariisis grav\xc3\xbc\xc3\xbcrijaid ja koloriste, kes valmistasid tema piltidest kavandatavale v\xc3\xa4ljaandele illustratsioone. Kahek\xc3\xb6iteline raamat koos eraldi avaldatud illustratsioonide k\xc3\xb6itega avaldati k\xc3\xb5igepealt saksakeelsena 1839\xe2\x80\x931841 Koblenzis ("Reise in das innere Nord-America in den Jahren 1832 bis 1834"), siis kolmek\xc3\xb6itelisena 1840\xe2\x80\x931843 Pariisis prantsuse keeles ("Voyage dans l\'int\xc3\xa9rieur de L\'Amerique du Nord, ex\xc3\xa9cut\xc3\xa9 pendant les ann\xc3\xa9es 1832, 1833 et 1834") ning l\xc3\xb5puks l\xc3\xbchendatuna \xc3\xbches k\xc3\xb6ites 1843 Londonis ("Travels in the Interior of North America, 1832\xe2\x80\x931834").\n_START_SECTION_\nHilisem elu\n_START_PARAGRAPH_\nKuigi Maximilianil ei olnud akadeemilist kraadi ega ametikohta, peeti temast akadeemilistes ringkondades v\xc3\xa4gagi lugu. Juba 1834. aastal valiti ta Philadelphia Loodusteaduste Akadeemia auliikmeks ja 1853. aastal Baieri Teaduste Akadeemiasse, ta oli ka Keiserliku Peterburi Teaduste Akadeemia auliige. Maximilian j\xc3\xa4tkas teaduslike artiklite avaldamist kuni oma surmani. Veel 80 aastasena hakkas ta ennast oma kaladekogu klassifitseerimise eesm\xc3\xa4rgil iht\xc3\xbcoloogias harima. Maximiliani viimane teos, milleks oli tema Ameerikas vaadeldud roomajate kataloog, ilmus 1865. Maximilian suri kopsup\xc3\xb5letikku 3. veebruaril 1867.'