b'\n_START_ARTICLE_\nAugust von Mackensen\n_START_SECTION_\nLapsep\xc3\xb5lv ja noorus\n_START_PARAGRAPH_\nMackensen s\xc3\xbcndis Haus Leipnitzis, Dahlenbergi villa l\xc3\xa4hedal Preisi Saxony provintsis. Ta vanemad olid Louis ja Marie Louise Mackensen. Tema isa oli p\xc3\xb5llumajandusettev\xc3\xb5tte juhataja ja saatis ta 1865 Halle Reaaalg\xc3\xbcmnaasiumisse, lootuses, et poeg j\xc3\xa4rgib tulevikus tema elukutset._NEWLINE_Mackensen alustas oma s\xc3\xb5jav\xc3\xa4ekarj\xc3\xa4\xc3\xa4ri 1869 kui vabatahtlik Preisi 2. Ihuhusaaride R\xc3\xbcgemendis (Leib-Husaren-Regiment Nr. 2). Prantsuse-Presi s\xc3\xb5ja ajal \xc3\xbclendati ta nooremleitnandiks ja autasustati 2. klassi Raudristiga. Seej\xc3\xa4rel lahkus ta tegevteenistusest ja astus Halle \xc3\xbclikooli, kuid naasis 1873 ametlikult Saksa armeesse, oma vanasse r\xc3\xbcgementi. Kuna teda peeti Impeeriumi parimaks ratsanikuks, saadeti ta tavateenistusest s\xc3\xb5jaajaloo\xc3\xb5petajaks tulevasele keisrile Wilhelm II-le, kes hiljem saatis oma enda poja teenima Mackenseni r\xc3\xbcgementi. L\xc3\xa4hedase suhted Mackenseni ja keisri vahel kestsid aastaid. 1891 liitus ta Kindralstaabiga Berliinis, kus ta oli tugevasti m\xc3\xb5jutatud oma uue \xc3\xbclema, Alfred von Schlieffeni poolt. 17. juunist 1893 kuni 27. jaanuarini 1898 juhtis Mackensen 1. Ihuhusaaride R\xc3\xbcgementi (Leib-Husaren-Regiment Nr. 1), kus ta sai \xc3\xbclenduse a\'la suite, kui ta lahkus \xc3\xbcksust juhatamast ja mille mundrit kandis ta sageli kindralina._NEWLINE_1898\xe2\x80\x931901 oli ta keiser Wilhelm II tiibadjutant (Fl\xc3\xbcgeladjutant, aide-de-camp) ja 1903. aastast kindraladjutant (Generaladjutant)._NEWLINE_Keisri s\xc3\xbcnnip\xc3\xa4eval 27. jaanuaril 1899 nobleeriti ta aadliseisusse ja uueks nimeks sai August von Mackensen. 1901\xe2\x80\x931903 juhtis ta Ihuhusaaride Brigaadi (Leib-Husaren-Brigade) ja 1903\xe2\x80\x931908 36. diviisi Danzigis. Kui Schlieffen j\xc3\xa4i 1906 pensionile, pidasid m\xc3\xb5ned Mackenseni tema v\xc3\xb5imalikuks j\xc3\xa4rglaseks, kuid selle koha sai hoopis Helmuth von Moltke Noorem. 1908 asus Mackensen juhtima XVII armeekorpust ja juhtis seda veidi kauem kui Esimese maailmas\xc3\xb5ja puhkemiseni.\n_START_SECTION_\nI maailmas\xc3\xb5jas\n_START_PARAGRAPH_\nOlles s\xc3\xb5ja puhkedes 65-aastane, j\xc3\xa4i Mackensen edasi juhtima XVII armeekorpust, mis kuulus 8. armee koosseisu, mida juhtis esmalt kindral Maximilian von Prittwitz ja hiljem kindral Paul von Hindenburg. Kui Vene Keiserlik Armee r\xc3\xbcndas 14. augusti p\xc3\xa4rastl\xc3\xb5unal Ida-Preisimaad, tuli Mackensenil oma korpusega alustada 50 minutiga 25\xc2\xa0km marssi Rominte j\xc3\xb5e \xc3\xa4\xc3\xa4rde. Peagi v\xc3\xb5itles Mackenseni korpus juba lahingutes Gumbinne\xe2\x80\x99is ja Tannenbergis. 2. novembril 1914 v\xc3\xb5ttis Mackensen kindral von Hindenburgilt \xc3\xbcle 9. armee juhtimise, kes omakorda nimetati Idaalade peavalitsejaks (Oberbefehlshaber Ost). 27. novembril 1914 autasustati Mackenseni Pour le Merite, Preisi k\xc3\xb5rgema ordeniga, tema tegevuse eest Lodzi ja Varssavi piirkonnas. Ta juhatas 9. armeed kuni aprillini 1915, kui ta asus juhtima 11. armeed ja armeegruppi Kiiev (Heeresgruppe Kiew), osales lahingutes Galiitsias ja aitas kaasa vastase alistamisele Przemyslis ja Lembergis. 3. juunil 1915 autasustati teda Tammelehtedega Pour le Merite ordeni juurde ja \xc3\xbclendati 22. juunil v\xc3\xa4limarssaliks (feldmarshal). P\xc3\xa4rast seda kampaaniat autasustati teda ka Musta Kotka ordenaiga, Preisi k\xc3\xb5rgetaselisema ordeniga r\xc3\xbc\xc3\xbctelkonnale. Sellel perioodil p\xc3\xa4lvis ta veel mitmeid Saksa riikide ja Saksa liitlaste ordeneid, nagu n\xc3\xa4iteks Max Josephi S\xc3\xb5jalise ordeni Suurristi 4. juunil 1915, Bavaria kuningriigi k\xc3\xb5rgema s\xc3\xb5jalise autasu.\n_START_SECTION_\nSerbia kampaania\n_START_PARAGRAPH_\nOktoobris 1915 alustas Mackensen, kes juhatas \xc3\xa4sja loodud armeegruppi Mackensen (Heersgruppe Mackensen, mis sisaldas Saksa 11. armeed, Austria-Ungari 3. armeed ja Bulgaaria 1. armeed) ja uuendatud Saksa \xe2\x80\x93 Austria-Ungari \xe2\x80\x93 Bulgaaria kampaaniat Serbia vastu. Kampaania purustas viimaks Serbia efektiivse s\xc3\xb5jalise vastupanu, kuid ei suutnud siiski h\xc3\xa4vitada Serbia armeed, mis, kuigi l\xc3\xb5igatud kaheks, suutis tagasi v\xc3\xb5tta Entente hallatud sadamad Albaanias ja p\xc3\xa4rast kosumist ning taasrelvastamist Prantsusmaa poolt, asuda taas v\xc3\xb5itlusse Makedoonia rindel. Belgradi p\xc3\xa4rast peetavate lahingute ajal kohtasid teljeriikide v\xc3\xa4ed nii tugevat vastupanu, et selle kohta on Mackensen hiljem, Belgradi lahingus langenute monumendi avamisel \xc3\xb6elnud j\xc3\xa4rgmist: "Me v\xc3\xb5itlesime sellise armee vastu, millisest me olime vaid muinasjuttudes kuulnud\xe2\x80\x9c.\n_START_SECTION_\nRumeenia kampaania\n_START_PARAGRAPH_\n1916 j\xc3\xa4tkas ta edukat kampaaniat Rumeenia vastu (kindral Erich von Falkenhayni \xc3\xbcldjuhtimise all). Tema k\xc3\xa4sutada oli mitmerahvuseline armee bulgaarlastest, t\xc3\xbcrklastest ja sakslastest. Vaatamata sellele olid tema r\xc3\xbcnnakud v\xc3\xa4ga edukad, purustades iga armee, mis talle vastu tulid. 9. jaanuaril 1917 autasustati Mackenseni Raudristi Suurristiga, millega ta oli \xc3\xbcks vaid viiest autasustatust Esimese Maailmas\xc3\xb5ja ajal._NEWLINE_Aastast 1917 oli Mackensen teljeriikide kontrolli all oleva Rumaania osa (mis koosnes peamiselt Wallahiast) s\xc3\xb5jaline kuberner. Ta viimane kampaania oli katse h\xc3\xa4vitada Rumeenia armeed, mis oli reorganiseeritud p\xc3\xa4rast Kerenski ofensiivi ja okupeerimaks \xc3\xbclej\xc3\xa4\xc3\xa4nud riiki (kirdeosa). Aga see katse eba\xc3\xb5nnestus M\xc4\x83r\xc4\x83\xc5\x9fe\xc5\x9fti lahingus, kus m\xc3\xb5lemad pooled kandsid suuri kaotusi, kuid kus Rumeenia armee oli edukam._NEWLINE_1918 tahtis vandeselts, mida juhtisid Mackensen, Boehm ja kindral Friedrich Bertram Sixt von Armin, taastada Saksamaal endist keisriv\xc3\xb5imu. Mackensen p\xc3\xbc\xc3\xbcdis ka Paul von Hindenburgi vandeseltsi v\xc3\xa4rvata, kuid viimane keeldus. Vandeseltsi rahastas teraset\xc3\xb6\xc3\xb6stur Krupp. Vandeseltsi ilmsikstulekuga j\xc3\xa4i nende eesm\xc3\xa4rk teostamata._NEWLINE_S\xc3\xb5ja l\xc3\xb5pus vangistati ta Ungaris (nimeliselt Serbia osas) kindral Louis Franchet d\xe2\x80\x99Espery juhitud liitlaste armee poolt ja hoiti s\xc3\xb5javangis Futogis novembrini 1919.\n_START_SECTION_\nS\xc3\xb5jaj\xc3\xa4rgne teenistus\n_START_PARAGRAPH_\n1920 eemaldati Mackensen armeest. Kuna ta oli monarhistina opositsioonis vastloodud vabariikliku s\xc3\xbcsteemiga, v\xc3\xa4ltis ta avalikke kampaaniaid. Umbes 1924 muutis ta meelt ja hakkas enda isikut kui s\xc3\xb5jakangelast kasutama selleks, et toetada konservatiivseid, monarhistlikke gruppe. Ta esines rutiinselt oma vanas ihuhusaaride mundris. Ta oli v\xc3\xa4ga aktiivne promilitaarsetes-konservatiivsetes organisatsioonides, eriti Stahlhelmis ja Schlieffeni Seltsis._NEWLINE_Saksamaa 1932 valimiste ajal toetas Mackensen Hindenburgi Hitleri vastu, kuid hiljem, uuele v\xc3\xb5imule l\xc3\xa4henemise ajal, muutus ta n\xc3\xa4htavaks kujuks, kes k\xc3\xbcll ainult s\xc3\xbcmboolselt, toetas natsire\xc5\xbeiimi. Mackensen oma teravalt silmahakkava musta ihuhusaaride mundriga j\xc3\xa4i silma Hausser-Elastolini kompaniile, mis hakkas tema 7\xc2\xa0cm pikkusi kujusid tootma teiste kujude hulgas. Mackenseni kuulsus ja \xc3\xa4ratuntav must husaarimunder panid Kolmandat Riiki kasutusele v\xc3\xb5tma sarnast musta v\xc3\xa4rvi mundri ja Totenkopfi (Surnupealuu) m\xc3\xa4rgi, mille v\xc3\xb5tsid kasutusele Panzerwaffe ja mis j\xc3\xa4tkas nii keiserliku kaardiv\xc3\xa4e traditsioone, ja Hitleri "ihukaardiv\xc3\xa4gi" SS._NEWLINE_Kuigi Mackensen ilmus oma mustas mundris m\xc3\xb5nedel avalikel esinemistel, mille korraldasid Saksa valitsus v\xc3\xb5i natsipartei, protestis ta kindralite Ferdinand von Bredow\' ja Kurt von Schleicheri tapmise p\xc3\xa4rast Pikkade nugade \xc3\xb6\xc3\xb6l juulis 1934 ja Poola-vastases s\xc3\xb5jas toime pandud kuritegude p\xc3\xa4rast septembris 1939. Kord palus ta Hitlerilt s\xc3\xbcnnip\xc3\xa4evakingiks seda, et viimane vabastaks koonduslaagrist kiriku\xc3\xb5petaja Martin Niem\xc3\xb6lleri. Paraku j\xc3\xa4i see palve tulemuseta. Hitler ja Goebbels kahtlustasid 1940. aastate algul Mackenseni ebalojaalsuses, kuid ei teinud siiski midagi. Mackensen j\xc3\xa4i veendunud monarhistiks ja ilmus Hitleri vastuseisust hoolimata 1941. aastal 92-aastaselt t\xc3\xa4ishusaarimundris Hollandisse Doorni Saksa viimase keisri Wilhelm II matustele._NEWLINE_Mackensen suri 95-aastaselt Schmiedebergis Saxonys. Ta oli j\xc3\xb5udnud elada nii Preisi kuningriigi, Saksa keisririigi, Weimari vabariigi, Natsi-Saksamaa kui ka p\xc3\xa4rasts\xc3\xb5jaaegse liitlaste okupatsiooni ajal.'