b'\n_START_ARTICLE_\nSN 1572\n_START_SECTION_\nAjalooline kirjeldus\n_START_PARAGRAPH_\nSelle supernoova plahvatust 1572. aastal on peetud \xc3\xbcheks kahest v\xc3\xb5i kolmest k\xc3\xb5ige t\xc3\xa4htsamast s\xc3\xbcndmusest astronoomia ajaloos. "Uue t\xc3\xa4he" s\xc3\xbcnd aitas p\xc3\xb5hjalikult muuta antiikajast peale p\xc3\xbcsinud mudeleid taevast ja maast, mille kohaselt peeti kinnist\xc3\xa4htede maailma igaveseks ja muutumatuks. Sellest algas tohutu revolutsioon astronoomias, kuna asuti koostama paremaid t\xc3\xa4hekaarte ning selleks oli omakorda tarvis j\xc3\xa4rjest t\xc3\xa4psemaid astronoomilisi vaatlusi teha v\xc3\xb5imaldavaid instrumente._NEWLINE_Seda supernoovat on sageli nimetatud "Tycho supernoovaks", sest kuigi Tycho Brahe polnud kaugeltki esimene, kes seda vaatles, olid tema vaatlused kindlasti t\xc3\xa4pseimad (kuigi mitte oluliselt v\xc3\xb5rreldes tema tulemusi ta tolleaegsete Euroopa kolleegidega nagu Wolfgang Schuler, Thomas Digges, John Dee ja Francesco Maurolico) ning oma avastuse avaldas ta v\xc3\xa4ikeses raamatus "De stella nova" ("Uuest t\xc3\xa4hest"; 1573), mis sisaldas nii Tycho t\xc3\xa4helepanekuid ja anal\xc3\xbc\xc3\xbcse kui ka paljudel teiste vaatlejate andmeid ja arvamusi. Selle raamatu pealkirjast tulenebki "uue" t\xc3\xa4he nimetus "noova" (praegu nimetatakse t\xc3\xa4htede seda t\xc3\xbc\xc3\xbcpi plahvatusi supernoovaks)._NEWLINE_Tycho pani t\xc3\xa4hele, et uue t\xc3\xa4he parallaks j\xc3\xa4i \xc3\xb6\xc3\xb6st \xc3\xb6\xc3\xb6sse muutumatuks ning j\xc3\xa4reldas sellest, et tegemist on v\xc3\xa4ga kauge objektiga, sest l\xc3\xa4hedal asuv objekt peaks oma asendit kaugete t\xc3\xa4htede suhtes muutma. Ta pidas uut t\xc3\xa4hte imeks, milletaolist ei ole maailma algusest saadik n\xc3\xa4htud. (Tegelikult oli supernoovat Hiinas vaadeldud juba 1054. aastal, kuid Euroopa \xc3\xb5petlased ei teadnud sellest midagi.) See avastus muutis Tycho Brahe kuulsaks kogu Euroopas ning sellest ajendatuna valis ta l\xc3\xb5plikult elukutseks astronoomia._NEWLINE_Sellest, et supernoova plahvatus k\xc3\xb5rgendatud t\xc3\xa4helepanu p\xc3\xa4lvis, annab tunnustust kasv\xc3\xb5i see, et Inglismaal kutsus kuninganna Elizabeth enda juurde matemaatiku ja astroloogi Thomas Alleni, et k\xc3\xbcsida temalt n\xc3\xb5u Kassiopeia t\xc3\xa4htkujusse ilmunud uue t\xc3\xa4he kohta, on antikvaar John Aubrey \xc3\xbcles t\xc3\xa4hendanud oma memorandumisse sajand hiljem._NEWLINE_Kaasaegse andmete kohaselt on arvatud, et supernoova plahvatus oli n\xc3\xa4ha millalgi vahemikus 2.\xe2\x80\x936. november ning see oli niiv\xc3\xb5rd tugev, et v\xc3\xb5istles heleduses Veenusega. Supernoova j\xc3\xa4i endiselt palja silmaga n\xc3\xa4htavaks kuni 1574. aastani, millal ta j\xc3\xa4rk-j\xc3\xa4rgult kadus.\n_START_SECTION_\nKiirguse avastamine\n_START_PARAGRAPH_\nSupernoova j\xc3\xa4\xc3\xa4nuki otsingud ei andnud tulemust kuni 1952. aastani, mil Robert Hanbury Brown ja C. Hazard teatasid raadiolainete leidmisest sagedusel 158,5\xc2\xa0MHz. See kinnitati lainepikkusel 1,9 meetrit J. E. Baldwini ja D. O. Edge poolt 1957. aastal ja j\xc3\xa4\xc3\xa4nuk kanti ka teise Cambridge raadiolaineliselt n\xc3\xa4htavate objektide kataloogi objektkoodiga "2C 34". P\xc3\xa4rast juba kindlamat tuvastamist nimetati see kui "3C 10", nagu see avaldati kolmandas Cambridge nimekirjas, kui ei olnud enam kahtlusi selles, et 3C 10 on j\xc3\xa4\xc3\xa4nuk supernoovast, mida n\xc3\xa4hti 1572. aastal. Sellele 1964. aastal j\xc3\xa4rgnenud \xc3\xbclevaateartikkel Rudolph Minkowskilt kasutab nimetust 3C 10, mis on j\xc3\xa4\xc3\xa4nud viitamisel \xc3\xbcheks p\xc3\xb5hiliseks nimeks (kuigi m\xc3\xb5ned autorid kasutavad galaktilisi koordinaate ja paljud autorid nimetavad seda ka kui "Tycho supernoova j\xc3\xa4\xc3\xa4nuk", mis on k\xc3\xbcll m\xc3\xb5nev\xc3\xb5rra eksitav, sest Tycho n\xc3\xa4gi punktikujulist supernoovat, mitte aga ekspansiivset raadio j\xc3\xa4\xc3\xa4nukit). Kuna raadio j\xc3\xa4\xc3\xa4nuk oli avastatud enne optilist supernoova j\xc3\xa4\xc3\xa4nuki vaatlust siis kasutavad m\xc3\xb5ned siiani nimetus 3C 10, et m\xc3\xa4rkida j\xc3\xa4\xc3\xa4nukit k\xc3\xb5igil lainepikkustel.\n_START_SECTION_\nOptiline tuvastamine\n_START_PARAGRAPH_\nSupernoova j\xc3\xa4\xc3\xa4nuk B Cas avastati 1960. aastal Palomari observatooriumis kui v\xc3\xa4ga n\xc3\xb5rk udukogu. Seda pildistati hiljem rahvusvahelisel kosmoselaeval ROSAT paiknevalt kosmoseteleskoobilt. J\xc3\xa4\xc3\xa4nuk kinnitati p\xc3\xa4rinevat Ia t\xc3\xbc\xc3\xbcpi supernoovalt, kus valge k\xc3\xa4\xc3\xa4bus neelas ainet oma kaksikt\xc3\xa4helt kuni \xc3\xbcletas Chandrasekhai piiri ja plahvatas. Seda t\xc3\xbc\xc3\xbcpi supernoova ei tekita tavaliselt silmapaistvat udukogu, mis on rohkem iseloomulik II t\xc3\xbc\xc3\xbcpi supernoovadele nagu n\xc3\xa4iteks SN 1054, mis plahvatas Krabi udukogus. Plahvatuse tulemusena eraldunud gaas liigub keskme suunast eemale veel endiselt kiirusega umbes 9000\xc2\xa0km/s.\n_START_SECTION_\nKaksikt\xc3\xa4he avastamine\n_START_PARAGRAPH_\nOktoobris 2004 ilmus ajakirjas Nature teade G2 t\xc3\xbc\xc3\xbcpi t\xc3\xa4he avastamisest, mis sarnaneb meie oma P\xc3\xa4ikesega. Seda peetakse kaksikt\xc3\xa4he \xc3\xbcheks pooleks, mis oma massi valgele k\xc3\xa4\xc3\xa4busele andes v\xc3\xb5imaldas viimasel supernoovana plahvatada. Sellele artiklile j\xc3\xa4rgnenud uuring, mis avaldati 2005. aasta m\xc3\xa4rtsis, n\xc3\xa4itas t\xc3\xa4psemat teavet selle t\xc3\xa4he kohta, mis hakkas kandma nime Tycho G. T\xc3\xa4he praegune kiirus on v\xc3\xb5ib-olla k\xc3\xb5ige tugevam t\xc3\xb5end sellest, et ta oli kaaslaseks plahvatanud valgele k\xc3\xa4\xc3\xa4busele kuna selle liikumiskiirus on 136\xc2\xa0km/s, mis on rohkem kui neli korda kiirem kui keskmine kiirus teistel t\xc3\xa4htedel seal naabruskonnas.\n_START_SECTION_\nValguse kaja uuringud\n_START_PARAGRAPH_\nSeptembris 2008 \xc3\xb5nnestus Subaru teleskoobil saada optiline spekter SN 1572-lt maksimaalsele heledusele l\xc3\xa4hedaselt tasemelt hajutatud valguse kajast. See on andnud kinnitust, et SN 1572 kuulub Ia supernoovade klassi.'