b'\n_START_ARTICLE_\nSotsiaalliberalism\n_START_PARAGRAPH_\nSotsiaalliberalism on poliitilise m\xc3\xb5tte suund, mille kohaselt isikuvabadustel (liberalism) peaks olema \xc3\xbchiskondlikud alused. Sotsiaalliberalismis p\xc3\xbc\xc3\xbctakse leida tasakaalu indiviidi vabaduse ja \xc3\xbchiskondliku \xc3\xb5igluse vahel. Sarnaselt klassikalise liberalismiga pooldab sotsiaalliberalism turumajandust ning kodaniku- ja poliitiliste vabaduste ja \xc3\xb5iguste laiendamist, kuid erineb klassikalisest liberalismist, kuna usutakse, et valitsuse legitiimne roll h\xc3\xb5lmab tegelemist selliste majanduslike ja \xc3\xbchiskondlike teemadega nagu vaesus, tervishoid ja haridus. Sotsiaalliberalismi kohaselt on \xc3\xbchish\xc3\xbcve ja indiviidi vabaduse vahel harmooniline suhe. Kapitalistlikus maailmas on sotsiaalliberaalsed poliitikad laialdaselt levinud, eriti p\xc3\xa4rast Teist maailmas\xc3\xb5da. Sotsiaalliberaalseid m\xc3\xb5tteid ja erakondi peetakse \xc3\xbcldiselt tsentristlikuks v\xc3\xb5i vasaktsentristlikuks. Terminit "sotsiaalliberalism" kasutatakse, et eristada seda klassikalisest liberalismist, mis domineeris poliitilist ja majanduslikku m\xc3\xb5tlemist mitme sajandi v\xc3\xa4ltel, enne kui sotsiaalliberalism sellest suure depressiooni aegu irdus._NEWLINE_20. sajandi l\xc3\xb5pu poole viis neoliberalismina tuntud sotsiaalliberalismi vastane reaktsioon monetaristlike majanduspoliitikateni ja riigisektori pakutavate teenuste v\xc3\xa4hendamiseni. Sellegipoolest ei naastud reaktsiooni tulemusel klassikalise liberalismi juurde \xe2\x80\x93 riigid pakuvad endiselt sotsiaalteenuseid ja on s\xc3\xa4ilitanud kontrolli majanduspoliitika \xc3\xbcle.\n_START_SECTION_\nSuurbritannia\n_START_PARAGRAPH_\n19. sajandi l\xc3\xb5puks esitasid majanduslangused, kasvav arusaam vaesuse pahedest, tolleaegsetes industriaallinnades leidunud t\xc3\xb6\xc3\xb6tus ja suhteline majanduslik kitsikus ning organiseerunud t\xc3\xb6\xc3\xb6j\xc3\xb5u kihutust\xc3\xb6\xc3\xb6 klassikalise liberalismi p\xc3\xb5him\xc3\xb5tetele v\xc3\xa4ljakutse. L\xc3\xa4bi raske t\xc3\xb6\xc3\xb6 ja ande ennast \xc3\xbclest\xc3\xb6\xc3\xb6tanud indiviidi ideaal tundus \xc3\xbcha v\xc3\xa4heusutavam. Sotsiaalse tasakaalu \xc3\xbcle muret tundnud konservatiivid reageerisid ulatuslikult industrialiseerimise ja laissez-faire kapitalismi vastu. Hiljem sai siiski sotsialismist olulisem muutuste ja reformide suunas t\xc3\xb5ukav j\xc3\xb5ud. Mitmed viktoriaanliku ajastu kirjanikud \xe2\x80\x93 sealhulgas Charles Dickens, Thomas Carlyle ja Matthew Arnold \xe2\x80\x93 olid m\xc3\xb5jukad \xc3\xbchiskondliku eba\xc3\xb5igluse kriitikud._NEWLINE_John Stuart Millil oli liberaalse m\xc3\xb5tte loole suur m\xc3\xb5ju. Ta kombineeris klassikalise liberalismi elemente uue (sotsiaalse) liberalismiga. Uued liberaalid uskusid, et lahenduseks on ulatuslikum ja aktiivsemalt sekkuv riik. Inimeste v\xc3\xb5rdset \xc3\xb5igust vabadusele ei saa tagada vaid l\xc3\xa4bi selle, et indiviidid ei sega teineteist f\xc3\xbc\xc3\xbcsiliselt, v\xc3\xb5i l\xc3\xa4bi seaduste erapooletu s\xc3\xb5nastamise ja rakendamise. Kindlustamaks, et igal indiviidil on eduks v\xc3\xb5rdne v\xc3\xb5imalus, oli vaja positiivsemaid ja ennetavamaid meetmeid._NEWLINE_19. sajandi l\xc3\xb5pul ja 20. sajandi algul vaidles uute liberaalidena (New Liberals) tuntud briti m\xc3\xb5tlejate r\xc3\xbchmitus vastu klassikalisele laissez-faire liberalismile ja pidas \xc3\xb5igeks riigi sekkumist \xc3\xbchiskondlikku, majanduslikku ja kultuuriellu. Uute liberaalide (kelle hulka kuulusid Thomas Hill Green, Leonard Trelawny Hobhouse ja John Atkinson Hobson) jaoks oli indiviidi vabadus saavutatav \xc3\xbcksnes seda soosivate \xc3\xbchiskondlike ja majanduslike tingimuste korral. Nende n\xc3\xa4gemuses muutsid vaesus, viletsus ja rumalus, mille tingimustes paljud inimesed elasid, vabaduse ja individuaalsuse \xc3\xb5itsele puhkemise v\xc3\xb5imatuks. Uued liberaalid uskusid, et seda seisundit saab parandada vaid l\xc3\xa4bi kollektiivse tegutsemise, mida koordineerib tugev, heaolule suunatud ja sekkuvam riik._NEWLINE_L\xc3\xb5puks rajasid Henry Campbell-Bannermani ja Herbert Henry Asquithi juhitud liberaalide valitsused (eriti rahandusministri ja hilisema peaministri David Lloyd George\'i tegevuse tulemusena) enne Esimest maailmas\xc3\xb5da Suurbritannia hoolekanderiigi vundamendi. K\xc3\xb5ikeh\xc3\xb5lmav hoolekanderiik, mille p\xc3\xa4rast Teist maailmas\xc3\xb5da viisid suures osas ellu leiboristid, oli olulisel m\xc3\xa4\xc3\xa4ral kujundatud kahe liberaali poolt \xe2\x80\x93 John Maynard Keynesi teooria oli selle majanduslikuks aluseks ja William Beveridge kavandas hoolekandes\xc3\xbcsteemi.\n_START_SECTION_\nSaksamaa\n_START_PARAGRAPH_\n19. sajandi Saksamaal rajasid vasakpoolsed liberaalid ameti\xc3\xbchinguid, mis pidid aitama parandada t\xc3\xb6\xc3\xb6liste t\xc3\xb6\xc3\xb6- ja majanduslikke tingimusi. Liberaalide hulka kuulunud majandusteadlased (nt Lujo Brentano ja Gerhart von Schulze-G\xc3\xa4vernitz) asutasid 1873. aastal Sotsiaalpoliitika Assotsiatsiooni (Verein f\xc3\xbcr Socialpolitik) eesm\xc3\xa4rgiga edendada sotsiaalseid reforme. Sellegipoolest ei leidnud nende m\xc3\xb5tted m\xc3\xa4rkimisv\xc3\xa4\xc3\xa4rset toetust liberaalidest poliitikute hulgas. Vasakliberaalsete erakondade eesm\xc3\xa4rkideks olid s\xc3\xb5navabadus, kogunemisevabadus, vaba kaubandus, representatiivne valitsus, v\xc3\xb5rdne ja salajane h\xc3\xa4\xc3\xa4letus\xc3\xb5igus ja eraomandi kaitse ning nad olid tugevalt hoolekanderiigi vastu, kutsudes seda riigisotsialismiks. Hiljem asutas Brentano ja Schulze-G\xc3\xa4vernitziga l\xc3\xa4hedaselt l\xc3\xa4bi k\xc3\xa4inud Friedrich Naumann erakonna Natsionaalsotsiaalne Assotsiatsioon (Nationalsozialer Verein), mille sihiks oli \xc3\xbchendada keskklassi liberalismi ja proletariaadi sotsialismi. Uus r\xc3\xbchmitus pooldas muuhulgas hoolekannet reguleeriva seadustiku kasvu, streigi\xc3\xb5igust ja t\xc3\xb6\xc3\xb6stuses kasumi jagamist. Kuigi partei ei olnud valimistel edukas ja lagunes peagi, olid selle arendatud teooriad saksa liberalismi jaoks j\xc3\xa4tkuvalt m\xc3\xb5jukad._NEWLINE_On neid, kes kirjeldavad saksa liberalismi sotsiaalse liberalismina, kuid teiste jaoks kehtib termin "sotsiaalliberalism" vaid Natsionaalsotsiaalse Assotsiatsiooni propageeritud poliitikasuuna iseloomustamiseks. Saksamaa p\xc3\xb5hilisteks vasakliberaalseteks erakondadeks olid Saksa keisririigi aegne Saksa Progressi Partei (Deutsche Fortschrittspartei) ja Weimari vabariigi aegne Vaba Demokraatlik Partei (Freie Demokratische Partei). Termin "vasakliberaalne" eristas neid parteisid konservatiivsematest liberaalidest, eriti Natsionaalliberaalse Partei (Nationalliberale Partei) parempoolsest tiivast, mis oli liitlassuhetes konservatiividega.\n_START_SECTION_\nPrantsusmaa\n_START_PARAGRAPH_\nPrantsusmaal arendasid sotsiaalliberaalset teooriat Kolmanda vabariigi solidaristidest m\xc3\xb5tlejad, sh Alfred Fouill\xc3\xa9e ja \xc3\x89mile Durkheim, kes ammutasid inspiratsiooni sotsioloogiast ja kelle m\xc3\xb5tted m\xc3\xb5jutasid radikaalseid poliitikuid (nt L\xc3\xa9on Bourgeoisi). Nende seletuste j\xc3\xa4rgi t\xc3\xb5i suurem t\xc3\xb6\xc3\xb6jaotus kaasa rohkem v\xc3\xb5imalusi ja individualismi, kuid ka inimeste teineteisest s\xc3\xb5ltumissuhted. Nende kohaselt oli indiviidid \xc3\xbchiskonnale v\xc3\xb5lgu ja nad propageerisid astmelist maksustamist toetamaks avalikke t\xc3\xb6id ja hoolekande institutsioone. Nende n\xc3\xa4gemuses pidi riik koordineerima mitte korraldama ja nad julgustasid indiviididevahelisi kooperatiivseid kindlustusskeeme. Nende p\xc3\xb5hieesm\xc3\xa4rgiks oli pigem sotsiaalset mobiilsust takistavate t\xc3\xb5kete eemaldamine kui hoolekanderiigi loomine.\n_START_SECTION_\nAmeerika \xc3\x9chendriigid\n_START_PARAGRAPH_\n1870. ja 1880. aastatel kritiseerisid sotsialismist ja evangeelsest protestantismist m\xc3\xb5jutatud ameerika majandusteadlased Richard Ely, John Bates Clark ja Henry Carter Adams industriaalsete tehaste loodud olukorda ja v\xc3\xa4ljendasid oma poolehoidu ameti\xc3\xbchinguile. \xc3\x9chelgi neist ei tekkinud siiski s\xc3\xbcstemaatilist poliitilist filosoofiat ja hiljem nad h\xc3\xbclgasid oma p\xc3\xb5gusa pilguheidu sotsialistliku m\xc3\xb5tte suunas. 1883 avaldas Lester Frank Ward kahek\xc3\xb6itelise teose "Dynamic Sociology", milles ta s\xc3\xb5nastas sotsiaalliberalismi olulisimad p\xc3\xb5him\xc3\xb5tted ja r\xc3\xbcndas Herbert Spenceri ja William Graham Sumneri pooldatud laissez-faire poliitikaid. Ajaloolane Henry Steele Commager pani Wardi \xc3\xbchte ritta William Jamesi, John Dewey ja Oliver Wendell Holmes Jr.-iga ning nimetas teda kaasaegse hoolekanderiigi isaks. 1884. aastast 1930ndateni kirjutanud John Dewey \xe2\x80\x93 Hobhouse\'ist, Greenist ja Wardist m\xc3\xb5jutatud haridustegelane \xe2\x80\x93 pooldas sotsialistlike meetodite kasutamist liberaalsete eesm\xc3\xa4rkide saavutamise nimel. Hiljem kaasati m\xc3\xb5ned sotsiaalliberaalsed m\xc3\xb5tted suurest depressioonist v\xc3\xa4ljumiseks v\xc3\xa4lja t\xc3\xb6\xc3\xb6tatud uue kursi (New Deal) nimelisse reformide kavasse.\n_START_SECTION_\nRakendamine\n_START_PARAGRAPH_\n19. sajandi l\xc3\xb5pust alates kasvas hoolekanderiik j\xc3\xa4rk-j\xc3\xa4rgult ja eba\xc3\xbchtlaselt ning kujunes p\xc3\xa4riselt v\xc3\xa4lja p\xc3\xa4rast Teist maailmas\xc3\xb5da. Segaturumajanduse sotsiaalliberaalsed poliitikad leidsid poolehoidu erinevate maailmavaadetega inimeste seas, kuna nad v\xc3\xa4hendasid \xc3\xbchiskonna l\xc3\xb5hestavaid ja polariseerivaid kalduvusi samas kapitalismile vastu astumata. Ettev\xc3\xb5tjad leppisid sotsiaalliberalismiga, arvestades \xc3\xbchiskonnas laialt levinud rahulolematust majanduss\xc3\xbcsteemi t\xc3\xb5usu-languse (boom and bust) ts\xc3\xbckli suhtes. See tundus neile v\xc3\xb5imalikest veelgi vasakpoolsematest valitsustest parem variant. Sotsiaalliberalismi iseloomustas koost\xc3\xb6\xc3\xb6 suurettev\xc3\xb5tete, valitsuse ja ameti\xc3\xbchingute vahel. Valitsus sai seejuures tugevale positsioonile asuda, kuna s\xc3\xb5jaaegse majanduse k\xc3\xa4igus oli valitsuse v\xc3\xb5im suurenenud. Erinevates demokraatiates valitsuse roll ja t\xc3\xa4htsus siiski erines.\n_START_SECTION_\nSuurbritannia\n_START_PARAGRAPH_\nEsimene m\xc3\xa4rkimisv\xc3\xa4\xc3\xa4rsem sotsiaalliberaalsete poliitikate rakendamine toimus aastatel 1906\xe2\x80\x931914 liberaalide valitsuse ametis olles. Neid algatusi tuntakse liberaalsete reformidena (Liberal reforms). Reformide k\xc3\xa4igus viidi sisse pensionid vaestele vanuritele ja Saksamaa varasematel programmidel p\xc3\xb5hinevad tervise-, haigus-, ja t\xc3\xb6\xc3\xb6tukindlustusskeemid. Samuti asutati t\xc3\xb6\xc3\xb6j\xc3\xb5uturg ja kehtestati astmeline maksustamine. Varasem almustep\xc3\xb5hine s\xc3\xbcsteem (vaeste seadused (Poor laws), erasektori annetused, avalikud kooperatiivid ja erakindlustus) oli kriisis, mis omakorda t\xc3\xb5ukas valitsust reformimise suunas. 1906. aasta Liberaale Partei kongressil valitud erakonna juhtkonda kuulus rohkem ametiisikuid, sealhulgas akadeemikuid ja ajakirjanikke, kes olid sotsiaalliberalismi suhtes positiivselt meelestatud. Suur\xc3\xa4rimehed eelistasid liberaalidele konservatiive, kellest sai \xc3\xa4rihuvide meelispartei. Nii \xc3\xa4rihuvid kui ameti\xc3\xbchingud olid reformidele vastu. Nende reformidega seostatavad liberaalid olid peaminister H. H. Asquith, John Maynard Keynes, David Lloyd George (eriti rahandusministri ametis olles), Winston Churchill (kaubanduskoja juhina) ja riigiametnik William Beveridge.\n_START_SECTION_\nSaksamaa\n_START_PARAGRAPH_\nMajandusteadlane Alexander R\xc3\xbcstow pakkus v\xc3\xa4lja esimese saksa variandi sotsiaalliberaalsest majandusest. 1932. aastal Sotsiaalpoliitika Assotsiatsiooni ees esinedes kasutas ta seda sorti sotsiaalliberalismi t\xc3\xa4histamiseks terminit "neoliberalism", mis n\xc3\xbc\xc3\xbcd kannab teist t\xc3\xa4hendust kui R\xc3\xbcstow\' kasutuses. R\xc3\xbcstow soovis leida alternatiivi nii sotsialismile kui ka Saksa keisririigi konservatiivsele majanduspoliitikale. 1938. aastal kohtus R\xc3\xbcstow paljude majandusteadlastega \xe2\x80\x93 sh Ludwig von Misese, Friedrich von Hayeki ja Wilhelm R\xc3\xb6pkega \xe2\x80\x93, et m\xc3\xb5tiskleda, kuidas liberalismi saaks uuendada. R\xc3\xbcstow pooldas tugevat riiki, mis j\xc3\xa4lgiks vabaturu reeglitest kinni pidamist, ja riigipoolset majandusse sekkumist turut\xc3\xb5rgete parandamise eesm\xc3\xa4rgil. Mises seevastu v\xc3\xa4itis, et monopolid ja kartellid tulenesid riigi sekkumisest ja protektsionismist, ja et riigi ainus legitiimne roll seisneb turule sisenemise t\xc3\xb5kete kaotamises. Mises pidas R\xc3\xbcstow\' ettepanekuid turu vabadust eitavaks ja sotsialismiga sarnanevaks._NEWLINE_P\xc3\xa4rast Teist maailmas\xc3\xb5da v\xc3\xb5ttis L\xc3\xa4\xc3\xa4ne-Saksamaa majandusministri ja hilisema kantsleri Ludwig Erhardi juhtimisel kasutusele R\xc3\xbcstow\' "neoliberalismi", mida hakati kutsuma ordoliberalismiks v\xc3\xb5i sotsiaalseks turumajanduseks. Hindade reguleerimine l\xc3\xb5petati ja kehtestati vabaturg. Kuigi nende poliitikate arvele pannakse Saksamaa s\xc3\xb5jaj\xc3\xa4rgne majanduslik taastumine, muutus Bismarcki aegu asutatud hoolekanderiik \xc3\xbcha kulukamaks.\n_START_SECTION_\nMuu Euroopa\n_START_PARAGRAPH_\nKa teised s\xc3\xb5jaj\xc3\xa4rgse L\xc3\xa4\xc3\xa4ne-Euroopa valitsused j\xc3\xa4rgisid sotsiaalliberaalseid poliitikaid. Neid poliitikaid viisid p\xc3\xb5hiliselt ellu Kristlikud Demokraadid ja Sotsiaaldemokraadid, samas kui Euroopa liberaalsete erakondade tugevuse tipp j\xc3\xa4i 19. sajandisse.\n_START_SECTION_\nAmeerika \xc3\x9chendriigid\n_START_PARAGRAPH_\nErinevalt Euroopast ei v\xc3\xb5tnud Ameerika poliitiline diskursus liberalismi sotsiaalsesse suunda p\xc3\xb6\xc3\xb6rdumist omaks. Ehkki Uue kursi poliitikad tundusid keinsiaanlikud, j\xc3\xa4i \xc3\xa4ra liberaalse teooria revideerimine suurema riigipoolse initsiatiivi suunas. Kuigi USA-s puudus tugev sotsialistlik liikumine, tajuti Uue kursi poliitikaid tihti radikaalsena ja nad olid parempoolsete r\xc3\xbcnnakute objektiks. Kaasaegse liberalismi teistest erinevas arengus on n\xc3\xa4htud Ameerika erilisuse (American Exceptionalism) ilmingut.\n_START_SECTION_\nSuunavahetus\n_START_PARAGRAPH_\nP\xc3\xa4rast 1970ndate majandusprobleeme toimus sotsiaalliberaalse m\xc3\xb5tte muundumine. Keinsiaanlikku majanduse juhtimist n\xc3\xa4hti vabaturu toimimisse sekkuvana ja varem k\xc3\xb5rgete maksude toel rahastatud hoolekandekulud tekitasid hirme, et need p\xc3\xb5hjustavad investeeringute ja tarbijakulutuste v\xc3\xa4henemist ning kutsuvad esile "s\xc3\xb5ltuvuskultuuri" (dependency culture) tekkimise. Ameti\xc3\xbchingutega kaasnesid tihti k\xc3\xb5rged palgad ja streigid, samas kui t\xc3\xa4ieliku t\xc3\xb6\xc3\xb6h\xc3\xb5ive saavutamist hakati pidama j\xc3\xa4tkusuutmatuks. Hayekist m\xc3\xb5jutatud majandusm\xc3\xb5tlejad nagu Milton Friedman ja Samuel Brittan propageerisid sotsiaalliberalismi \xc3\xbcmberp\xc3\xb6\xc3\xb6ramist. Nende neoliberalismi nime all tuntud majanduspoliitikaettepanekutel oli oluline m\xc3\xb5ju L\xc3\xa4\xc3\xa4ne poliitikale, eriti Suurbritannia peaminister Margaret Thatcherile ja USA president Ronald Reaganile, kelle juhtimisel v\xc3\xa4hendati majanduse reguleeritust ja riigi kulutusi sotsiaalteenustele._NEWLINE_Osaliselt kukkus sotsiaalliberaalne koalitsioon 1970ndatel kokku ka valitsusest s\xc3\xb5ltumatult tegutseda saanud finantshuvide tegevuse t\xc3\xb5ttu. Teine p\xc3\xb5hjus oli organiseerunud t\xc3\xb6\xc3\xb6j\xc3\xb5u allak\xc3\xa4ik \xe2\x80\x93 see oli k\xc3\xbcll kolmepoolse koalitsiooni osa, kuid toetas samuti vasakpoolseid ideoloogiaid, mis liberaalse konsensusega n\xc3\xb5us ei olnud. Sellega oli seotud ka t\xc3\xb6\xc3\xb6lisklassi eneseteadlikkuse v\xc3\xa4henemine ja keskklassi suurenemine. Ka see, et sotsiaalliberalismi k\xc3\xb5ige leppimatumalt suhtunud USA n\xc3\xb5udis kaubavahetuse liberaliseerimist, v\xc3\xa4hendas toetuspinda.\n_START_SECTION_\nSotsiaalliberaalsed erakonnad ja organisatsioonid\n_START_PARAGRAPH_\nEuroopas on sotsiaalliberaalsed erakonnad tavaliselt v\xc3\xa4ikesed v\xc3\xb5i keskmise suurusega tsentristlikud v\xc3\xb5i vasaktsentristlikud parteid. Euroopa Parlamendi liberaale (nii sotsiaalliberaale kui turuliberaale) koondab suuruselt kolmas parlamendigrupp Allianss Liberaalid ja Demokraadid Euroopa Eest (Alliance of Liberals and Democrats for Europe; ALDE). Eestis esindab sotsiaalliberaalseid vaateid Keskerakond.'