b'\n_START_ARTICLE_\n\xc3\x9clem\xc3\xa4\xc3\xa4rane tegu\n_START_PARAGRAPH_\n\xc3\x9clem\xc3\xa4\xc3\xa4rane tegu on moraalselt kiiduv\xc3\xa4\xc3\xa4rne tegu, mis \xc3\xbcletab kohuse n\xc3\xb5uded._NEWLINE_\xc3\x9clem\xc3\xa4\xc3\xa4raste tegude v\xc3\xb5imalikkus ei ole filosoofias \xc3\xbcldtunnustatud.\n_START_SECTION_\n\xc3\x95petus \xc3\xbclem\xc3\xa4\xc3\xa4raste tegude teenetest kristluses\n_START_PARAGRAPH_\nKatolitsismi j\xc3\xa4rgi saab \xc3\xbclem\xc3\xa4\xc3\xa4raste tegudega teenida \xc3\xa4ra arme ka kaasinimeste jaoks. Aquino Thomase j\xc3\xa4rgi on \xc3\xbclem\xc3\xa4\xc3\xa4rased teod parem ja kindlam viis igavese eluni j\xc3\xb5udmiseks kui k\xc3\xa4skude t\xc3\xa4itmine ning nende tegemine on ka iseenesest parem, sest sellel on k\xc3\xb5rgem eesm\xc3\xa4rk, nimelt t\xc3\xa4iustumine. Kristlik armastus viib \xc3\xbclem\xc3\xa4\xc3\xa4raste tegudeni. Thomas j\xc3\xa4tab lahtiseks, kas n\xc3\xa4iteks vaenlase armastamine v\xc3\xb5i almuseandmine on kohustuslik v\xc3\xb5i \xc3\xbclem\xc3\xa4\xc3\xa4rane._NEWLINE_Reformaatorid r\xc3\xbcndasid \xc3\xb5petust \xc3\xbclem\xc3\xa4\xc3\xa4rastest tegudest kui indulgentsidega kauplemise \xc3\xb5igustust. Isegi p\xc3\xbchakud ei suuda teha k\xc3\xb5ike, mis on kohus, r\xc3\xa4\xc3\xa4kimata kohuse \xc3\xbcletamisest. Isegi m\xc3\xa4rtrite eneseohverdamine on rangelt v\xc3\xb5ttes kohustuslik. P\xc3\xa4\xc3\xa4ste on v\xc3\xb5imalik ainult armu l\xc3\xa4bi.\n_START_SECTION_\n\xc3\x9clem\xc3\xa4\xc3\xa4rased teod judaismis\n_START_PARAGRAPH_\nJudaismi raames on vaieldud selle \xc3\xbcle, kui kaugele kohus ulatub. Nahmanidese j\xc3\xa4rgi ulatub see kaugemale kui Maimonidese j\xc3\xa4rgi.\n_START_SECTION_\n\xc3\x9clem\xc3\xa4\xc3\xa4rase teo m\xc3\xb5iste\n_START_PARAGRAPH_\nUrmson (1958) leidis, et lisaks moraalselt kohustuslikele tegudele, moraalselt neutraalsetele tegudele ja moraalselt keelatud tegudele on olemas moraalselt kiiduv\xc3\xa4\xc3\xa4rsed, kuid mittekohustuslikud teod (nende tegemataj\xc3\xa4tmine ei ole laiduv\xc3\xa4\xc3\xa4rne). Nende hulka arvas ta p\xc3\xbchakutele omased teod ja kangelasteod._NEWLINE_Laiemas m\xc3\xb5ttes v\xc3\xb5iks \xc3\xbclem\xc3\xa4\xc3\xa4rasteks pidada ka mitte rangelt kohustuslikke h\xc3\xa4id tegusid, mida v\xc3\xb5ib inimestelt siiski oodata ja mis ei ole moraalselt kiiduv\xc3\xa4\xc3\xa4rsed, nagu v\xc3\xa4ikesi teeneid, viisakust, t\xc3\xa4helepanelikkust ja taktitunnet. Kitsam definitsioon toob teatud laadi tegude v\xc3\xa4\xc3\xa4rtuslikkuse paremini esile._NEWLINE_Vormel "tegemine hea, tegemataj\xc3\xa4tmine mittehalb" ei ole \xc3\xbclem\xc3\xa4\xc3\xa4raste tegude kohta p\xc3\xa4ris sobiv vormel v\xc3\xa4hemalt sellep\xc3\xa4rast, et \xc3\xbclem\xc3\xa4\xc3\xa4raste tegude tegemataj\xc3\xa4tmine v\xc3\xb5ib viia halbade tagaj\xc3\xa4rgedeni. Vormel "tegemine \xc3\xb5ige, tegemataj\xc3\xa4tmine mittev\xc3\xa4\xc3\xa4r" on selles suhtes parem, aga n\xc3\xbc\xc3\xbcd on h\xc3\xa4da selles, et "\xc3\xb5ige" v\xc3\xb5ib \xc3\xbclem\xc3\xa4\xc3\xa4rase teo kohta olla liiga n\xc3\xb5rk v\xc3\xa4ljend. "Tegemine kiiduv\xc3\xa4\xc3\xa4rne, tegemataj\xc3\xa4tmine mittelaiduv\xc3\xa4\xc3\xa4rne" on selles suhtes parem. Siiski, esiteks ei anta \xc3\xbclem\xc3\xa4\xc3\xa4rasest teost r\xc3\xa4\xc3\xa4kides hinnangut mitte niiv\xc3\xb5rd tegijale kui teole endale ja teiseks, tegijat kiidetakse ka kohuse t\xc3\xa4itmise eest, kui see n\xc3\xa4iteks n\xc3\xb5udis enese\xc3\xbcletamist, ja \xc3\xbclem\xc3\xa4\xc3\xa4rase teo eest ei kiideta, kui see ei n\xc3\xb5udnud erilist pingutust, kulu ega riski. Sellep\xc3\xa4rast tuleb n\xc3\xa4htavasti kombineerida eri paaridest p\xc3\xa4rinevaid termineid v\xc3\xb5i tuua sisse teistsuguseid tingimusi, nagu n\xc3\xa4iteks head kavatsused v\xc3\xb5i altruistlikud motiivid._NEWLINE_Need, kes ei taha loobuda tegude jaotusest kohustuslikeks, neutraalseteks ja keelatuteks, samastavad \xc3\xbclem\xc3\xa4\xc3\xa4rast tegu mittet\xc3\xa4ieliku kohusega, n\xc3\xb5rga kohusega, isikliku ja mitteuniversaliseeritava kohusega, vastava subjektiivse \xc3\xb5iguseta kohusega, eetilise, mitte legaalse kohusega, mittej\xc3\xb5ustatava kohusega v\xc3\xb5i "\xc3\xbclem\xc3\xa4\xc3\xa4rase kohusega". Ent mittet\xc3\xa4ielikud kohused on Kantil sama sundivad kui t\xc3\xa4ielikud kohused; ja kuna mittet\xc3\xa4ielikud kohused on kohused v\xc3\xb5tta midagi eesm\xc3\xa4rgiks, siis ei ole \xc3\xbclem\xc3\xa4\xc3\xa4rane tegu ja mittet\xc3\xa4ielik kohus v\xc3\xb5rreldavad: paljude ligimesearmastuse tegude tegemine ei ole \xc3\xbclem\xc3\xa4\xc3\xa4rane tegu, sest ei saa olla n\xc3\xb5utavast ligimestarmastavam. Ja kui ka \xc3\xbclem\xc3\xa4\xc3\xa4rane tegu on isiklik kohus, siis peavad sel teol ikkagi olema mingid universaliseeritavad tunnused, mille p\xc3\xa4rast ta konkreetsele isikule kohustuslik on. Ja kui kohusele ei vasta mingit \xc3\xb5igust (sellised on m\xc3\xb5nede autorite j\xc3\xa4rgi kohused loomade suhtes v\xc3\xb5i kohused tulevaste p\xc3\xb5lvede suhtes), siis ei pruugi sel \xc3\xbclem\xc3\xa4\xc3\xa4rase teoga pistmist olla._NEWLINE_Skeemi ilu p\xc3\xa4rast on p\xc3\xbc\xc3\xbctud \xc3\xbclem\xc3\xa4\xc3\xa4raseid tegusid v\xc3\xb5rrelda "alam\xc3\xa4\xc3\xa4raste tegudega", st mittekeelatud v\xc3\xa4\xc3\xa4rade tegudega (tegemine halb, mittetegemine mittehea) (Chisholm 1963, Richards 1971, Forrester 1975, Driver 1992). Seda kategooriat on raske sisuga t\xc3\xa4ita. V\xc3\xb5ib ju n\xc3\xa4iteks tuua mittekiirustamise, kui teised ootavad, aga see on pigem t\xc3\xa4helepanematu kui moraalselt v\xc3\xa4\xc3\xa4r (Ullmann-Margalit 2011). T\xc3\xa4helepanematus, t\xc3\xa4helepanelikkus, v\xc3\xa4ikesed teened ja viisakus ei paku moraali seisukohast huvi. T\xc3\xa4namatust peetakse traditsiooniliselt raskeks patuks, aga m\xc3\xb5ned peavad seda alam\xc3\xa4\xc3\xa4rase teo t\xc3\xbc\xc3\xbcpiliseks n\xc3\xa4iteks (Wellman 1999). Ei \xc3\xb5nnestu leida pahelist tegu, mis oleks lubatav. Paul McNamara n\xc3\xa4itab siiski olulisi analoogiaid \xc3\xbclem\xc3\xa4\xc3\xa4rase ja alam\xc3\xa4\xc3\xa4rase (kui "lubatava suboptimaalsuse") vahel._NEWLINE_Tavaliselt n\xc3\xb5utakse moraalifilosoofias, et \xc3\xbclem\xc3\xa4\xc3\xa4rase teoga tehtaks rohkem, kui kohus ette n\xc3\xa4eb, ning et tegu oleks riskantne. Riski olemasolu ei ole siiski \xc3\xbclem\xc3\xa4\xc3\xa4rase teo tarvilik ega piisav tingimus. Igatahes peab \xc3\xbclem\xc3\xa4\xc3\xa4rasel teol olema eriline moraalne v\xc3\xa4\xc3\xa4rtus, mis tuleneb headest eesm\xc3\xa4rkidest ja mittekohustuslikkusest. Eesm\xc3\xa4rgiks olev h\xc3\xbcve on tavaliselt altruistlikku laadi ja v\xc3\xb5ib olla seotud \xc3\xbche inimese heaoluga. Tavaliselt peab \xc3\xbclem\xc3\xa4\xc3\xa4rane tegu silmas teiste inimeste huve (pole selge, kuidas saab \xc3\xbcletada kohust iseenda ees; n\xc3\xa4iteks Jason Kawall (2003) r\xc3\xa4\xc3\xa4gib siiski sellistest tegudest)). Kui kristluses on \xc3\xbclem\xc3\xa4\xc3\xa4rase teo t\xc3\xbc\xc3\xbcpn\xc3\xa4ited vagadus ja kasinus, siis t\xc3\xa4nap\xc3\xa4eva eetikas on t\xc3\xbc\xc3\xbcpn\xc3\xa4iteks altruistlikud ja v\xc3\xa4ga h\xc3\xa4id tagaj\xc3\xa4rgi toovad teod._NEWLINE_V\xc3\xa4he on uuritud, kas riigil saab olla \xc3\xbclem\xc3\xa4\xc3\xa4raseid tegusid. Problemaatiliseks teeb selle muu hulgas see, et riik kulutab maksumaksjate raha ja peab seda tegema \xc3\xb5iglaselt, ning see, et headest kavatsustest ja altruismist ei saa riigi kui mitteisiku puhul r\xc3\xa4\xc3\xa4kida. Sellep\xc3\xa4rast on ka kahtlane, kas riik saab andestada, sest riik peab l\xc3\xa4htuma \xc3\xb5iglusest ja seadustest. Samuti on raske n\xc3\xa4ha, kuidas riik saab ennast v\xc3\xb5i oma huvisid \xc3\xbcksikisiku v\xc3\xb5i teise riigi p\xc3\xa4rast ohverdada._NEWLINE_Erinevalt kohustuslikust teost peab \xc3\xbclem\xc3\xa4\xc3\xa4rane tegu kindlasti olema t\xc3\xa4iesti vabatahtlik ja fakultatiivne, seda ei m\xc3\xa4\xc3\xa4ra seadus, ratsionaalsus ega moraaliseadus. Sellep\xc3\xa4rast oleks absurdne sundida inimest tegema \xc3\xbclem\xc3\xa4\xc3\xa4rast tegu, isegi kui sel teol oleks v\xc3\xa4ga head tagaj\xc3\xa4rjed. Luba mitte teha k\xc3\xb5ige paremat, mida me saame, ei tule mitte sellest, et \xc3\xbclem\xc3\xa4\xc3\xa4rast tegu ei saa peale sundida, vaid tegijakesksetest piirangutest ebaisikulisele maksimeerivale printsiibile (Haydar 2002). Tegija ise ei pruugi uskuda, et tema tegu on fakultatiivne; paljud \xc3\xbctlevad, et nad tegid seda, mida nad pidid tegema v\xc3\xb5i mida nad pidasid oma kohuseks (kuigi nad t\xc3\xb5en\xc3\xa4oliselt \xc3\xbctleksid, et nad ei ootaks, et selles olukorras iga\xc3\xbcks niimoodi toimiks; moraalsele tagasihoidlikkusele omane vastuolu)._NEWLINE_Kui ma teen seda, mis on minu kohus, siis ei ole mul mingit teenet; kohusest enama tegemine toob kaasa teene: \xc3\xb5igluse tasakaal on rikutud, austus \xc3\xb5iguste vastu ja kohuste t\xc3\xa4itmine on \xc3\xbcletatud. See teene ei ole sama mis kiitus. Kiitus on subjektiivne hinnang viisile, kuidas toimiti (n\xc3\xa4iteks eriliste raskuste v\xc3\xb5i takistuste \xc3\xbcletamisele v\xc3\xb5i enese ohverdamisele, olgu siis tegu kohuse t\xc3\xa4itmise v\xc3\xb5i selle \xc3\xbcletamisega). Teene on teo enese objektiivne omadus. See on tavaliselt seotud kangelaslike ja p\xc3\xbchakule omaste tegudega, kuid see k\xc3\xa4ib kaasas ka v\xc3\xa4ikeste \xc3\xbclem\xc3\xa4\xc3\xa4raste heategude ja kingitustega, mis ei too tegijale erilist kiitust (Montague 1989, Trianosky 1986). Filosoofid on r\xc3\xa4\xc3\xa4kinud \xc3\xbclem\xc3\xa4\xc3\xa4raste tegude paradoksi lahendamiseks r\xc3\xa4\xc3\xa4kinud p\xc3\xb5hjenditest, mis ei ole n\xc3\xb5udvad ega p\xc3\xb5hjendavad, vaid moraalset teenet toovad (Horgan and Timmons 2010, Dreier 2004). Erinevalt katoliiklikust \xc3\xb5petusest usuvad v\xc3\xa4hesed filosoofid, et see teene on \xc3\xbclekantav v\xc3\xb5i v\xc3\xb5ib korvata teiste inimeste moraalseid puuduj\xc3\xa4\xc3\xa4ke. Kuigi ei saa loota, et \xc3\xbclem\xc3\xa4\xc3\xa4rased teod korvavad isegi iseenda eksimusi kohuse vastu, on neil siiski oluline osa \xc3\xbcldises hinnangus isiku moraalsusele. Kui v\xc3\xb5imalik kasu on suur, siis v\xc3\xb5ib-olla on meil isegi lubatud oma kohuse t\xc3\xa4itmise asemel teha \xc3\xbclem\xc3\xa4\xc3\xa4raseid tegusid (Kamm 1985). \xc3\x9clem\xc3\xa4\xc3\xa4rase teoga seotud teenet ("\xc3\xbclek\xc3\xbcllasust") peegeldab ilmalikus eetikas t\xc3\xa4nulikkuse kohus: kingituse v\xc3\xb5i muu mittekohustusliku heateo teene tunnustamine on moraalselt kohustuslik reaktsioon (s\xc3\xb5ltumata moraalsest kiitusest, mis \xc3\xbclem\xc3\xa4\xc3\xa4rase teo tegijale v\xc3\xb5ib osaks saada v\xc3\xb5i mitte)._NEWLINE_\xc3\x9clem\xc3\xa4\xc3\xa4rase teo definitsioon on v\xc3\xa4ga vaieldav ning sel puudub range formuleering. See s\xc3\xb5ltub ka sellest, kuidas \xc3\xbclem\xc3\xa4\xc3\xa4rase teo moraalselt v\xc3\xa4\xc3\xa4rtust \xc3\xb5igustatakse v\xc3\xb5i eitatakse. Kui m\xc3\xa4ngu tuuakse altruistlik kavatsus, vaba valik ja head tagaj\xc3\xa4rjed, siis on n\xc3\xa4ha, mida peetakse \xc3\xbclem\xc3\xa4\xc3\xa4rase teo eriliseks moraalseks v\xc3\xa4\xc3\xa4rtuseks ja \xc3\xb5igustuseks. Seevastu puhtformaalsed (deontilised) definitsioonid ei eelda \xc3\xbclem\xc3\xa4\xc3\xa4raste tegude seesmist v\xc3\xa4\xc3\xa4rtust ega isegi mitte nende olemasolu.\n_START_SECTION_\nAntisupererogatsionism\n_START_PARAGRAPH_\n\xc3\x9clem\xc3\xa4\xc3\xa4raste tegude eitamine on seotud selle eitamisega, et normatiivsus jaguneb hea (soovitava, ideaalse, soovitatava) tasandiks ja n\xc3\xb5utava (kohustusliku, ettekirjutatava) tasandiks. Seda, mis peaks olema, peab ka tegema. V\xc3\xb5imalik hea asjade seis tekitab teo p\xc3\xb5hjendi. Ja see, et inimesed oma piiratuse ja halva iseloomu t\xc3\xb5ttu ei k\xc3\xbc\xc3\xbcni ideaalselt hea k\xc3\xa4itumiseni, ei k\xc3\xb5iguta moraalin\xc3\xb5uete normatiivset j\xc3\xb5udu._NEWLINE_See on ilus teooria. Kui tegu on parima v\xc3\xb5imaliku teoga, siis p\xc3\xb5hjendid selle kasuks on otsustavad ning kaaluvad \xc3\xbcles p\xc3\xb5hjendid selle mittetegemise ja alternatiivsete tegude kasuks. Parima teo tegemataj\xc3\xa4tmine on laiduv\xc3\xa4\xc3\xa4rne ja taunitav. Parima tegemine on alati kohustuslik. \xc3\x9clem\xc3\xa4\xc3\xa4rane tegu on v\xc3\xb5imatu. (George Edward Moore, Principia Ethica; New 1974; Fred Feldman, Doing the Best We Can); Pybus 1982.)_NEWLINE_\xc3\x9clem\xc3\xa4\xc3\xa4raste tegude p\xc3\xb5him\xc3\xb5tteline eitamine oli keskne luterluses ja kalvinismis. Inimestel pole v\xc3\xa4himatki \xc5\xa1anssi Jumala n\xc3\xb5udmisi rahuldada, r\xc3\xa4\xc3\xa4kimata nende \xc3\xbcletamisest. Kanti eetika aluseks on idee k\xc3\xb5ikeh\xc3\xb5lmavast moraaliseadusest ja kohusest kui moraalse v\xc3\xa4\xc3\xa4rtuse ainsast avaldusest inimeste tegudes. Teo maksiimi universaliseeritavus ja tegutsemine kohusetundest v\xc3\xb5i austusest seaduse vastu on Kanti j\xc3\xa4rgi moraalse teo tunnused. See on vastuolus \xc3\xbclem\xc3\xa4\xc3\xa4rase teo v\xc3\xb5imalikkusega. Ka klassikalist utilitarismi saab t\xc3\xb5lgendada nii, et see ei j\xc3\xa4ta \xc3\xbclem\xc3\xa4\xc3\xa4rastele tegudele kohta. Ei saa olla erandit kohusest edendada \xc3\xbcldist h\xc3\xbcve. Nii kantiaanid kui ka utilitaristid on v\xc3\xa4ga umbusklikud suure isikliku eneseohverdamise vastu. Kanti jaoks v\xc3\xb5ib see t\xc3\xa4hendada isekust ja edevust v\xc3\xb5i isegi enesele suunatud kohuste rikkumist (Immanuel Kant, Praktilise m\xc3\xb5istuse kriitika; Timmermann 2005). Utilitaristide jaoks v\xc3\xb5ib see t\xc3\xa4hendada summaarse \xc3\xb5nne v\xc3\xa4henemist maailmas. Kanti eetikat on siiski p\xc3\xbc\xc3\xbctud nii t\xc3\xb5lgendada, et j\xc3\xa4\xc3\xa4b ruumi ka \xc3\xbclem\xc3\xa4\xc3\xa4rastele tegudele (Hill 1971, Eisenberg 1966, Heyd 1983); utilitarist James Stuart Mill \xc3\xbclistab mittekohustusliku teeneka teo v\xc3\xa4\xc3\xa4rtust ("Auguste Comte and Positivism"). T\xc3\xa4nap\xc3\xa4eva utilitarismis j\xc3\xa4tab \xc3\xbclem\xc3\xa4\xc3\xa4rastele tegudele ruumi suund, mis asendab optimeerimise ja maksimeerimise "satisfitseerimisega": parima asemel taotletakse rahuldavat (M. Slote, Beyond Optimizing; Vessel 2010)._NEWLINE_\xc3\x9clem\xc3\xa4\xc3\xa4raste tegude v\xc3\xa4\xc3\xa4rtuse vastu v\xc3\xa4idetakse, et need pole koosk\xc3\xb5las erapooletusega. Ja n\xc3\xa4iteks Susan Wolf (Susan Wolf#Moraalip\xc3\xbchakud) on m\xc3\xa4rkinud, et moraalip\xc3\xbchakud ei ole ligit\xc3\xb5mbavad t\xc3\xbc\xc3\xbcbid, ja enamik meist ei tahaks nendega sarnaneda. Nad j\xc3\xa4rgivad fanaatiliselt \xc3\xbchek\xc3\xbclgselt moraaliideaali teiste v\xc3\xa4\xc3\xa4rtuste arvel. Need, kes teevad alati kohusest rohkem, on sama eemalet\xc3\xb5ukavad kui need, kes ei tee kunagi rohkem kui n\xc3\xb5utud._NEWLINE_S\xc3\xb5na "peab" v\xc3\xb5i "peaks" kasutatakse kord soovitusena, kord ettekirjutusena, kord ebaisikuliselt, kord isikuliselt. Soovituslikult ja ebaisikuliselt ei saa \xc3\xbcle minna ettekirjutuslikule ja isiklikule, mis toob kaasa inimese agentsuse ja isikliku vastutuse. Kohus n\xc3\xb5uab tugevat p\xc3\xb5hjendit ning selle seost konkreetse subjektiga. See, et mingi asjade seis on hea v\xc3\xb5i parim, ei tekita indiviidile p\xc3\xb5hjendit seda luua; selleks peab subjekt olema soovitava asjade seisuga erilises suhtes. Ja \xc3\xbclem\xc3\xa4\xc3\xa4rane tegu ongi see, mille tegemiseks isikul ei ole (otsustavat) p\xc3\xb5hjendit, kuigi keegi peaks seda tegema. Aga supererogatsionist peab ikkagi seletama, miks iga asja jaoks, mis peaks olema, pole kedagi, kelle kohus oleks seda ellu viia.\n_START_SECTION_\nTingimuslik supererogatsionism\n_START_PARAGRAPH_\n\xc3\x9clem\xc3\xa4\xc3\xa4raste tegude olemasolu ja v\xc3\xa4\xc3\xa4rtuse t\xc3\xa4ielik eitamine ei ole enamiku inimeste intuitsiooniga koosk\xc3\xb5las. \xc3\x9cks v\xc3\xb5imalus on teha vahet eri liiki kohustel v\xc3\xb5i kohustustel v\xc3\xb5i panna paika kohuste rakendamise tingimused ja piirid. \xc3\x9clem\xc3\xa4\xc3\xa4rased teod on olemas tingimuste t\xc3\xb5ttu, mis teevad kohuse mitterakendatavaks v\xc3\xb5i mitte t\xc3\xa4iesti ettekirjutavaks. Kirjanduses \xc3\xbclem\xc3\xa4\xc3\xa4raste tegude kohta on seda laadi positsioon k\xc3\xb5ige levinum._NEWLINE_Tavaliselt r\xc3\xa4\xc3\xa4gitakse sel juhul \xc3\xbclem\xc3\xa4\xc3\xa4rastest n\xc3\xb5udmistest v\xc3\xb5i \xc3\xbclem\xc3\xa4\xc3\xa4rastest kohustest. N\xc3\xa4iteks kontraktualistide jaoks (Richards 1971) on \xc3\xbclem\xc3\xa4\xc3\xa4raste tegude printsiibid need, mida ideaalsed kokkuleppijad algpositsioonis ei n\xc3\xb5ustuks \xc3\xbchiskonnas j\xc3\xb5ustama. \xc3\x9clem\xc3\xa4\xc3\xa4rane tegu on n\xc3\xb5ue, kuid selle n\xc3\xb5ude mittet\xc3\xa4itja karistamine tooks v\xc3\xb5imaliku kasusaaja kasuga v\xc3\xb5rreldes talle liiga palju kannatusi. \xc3\x9clem\xc3\xa4\xc3\xa4rase teo tegemataj\xc3\xa4tmine on laiduv\xc3\xa4\xc3\xa4rne ja v\xc3\xa4\xc3\xa4r, kuid toob kaasa ainult mitteformaalse kriitika, mitte institutsionaalse karistuse. \xc3\x9clem\xc3\xa4\xc3\xa4rasel teol pole seesmist v\xc3\xa4\xc3\xa4rtust. Siis on olemas ka sunnitud \xc3\xbclem\xc3\xa4\xc3\xa4rane tegu: selle tegemataj\xc3\xa4tmine pole laiduv\xc3\xa4\xc3\xa4rne, kuid on selgelt v\xc3\xa4\xc3\xa4r (Cohen 2015)._NEWLINE_Teise versiooni j\xc3\xa4rgi, mis saab alguse Aquino Thomasest. on \xc3\xbclem\xc3\xa4\xc3\xa4rased teod n\xc3\xb5utavad, kuid mitte k\xc3\xb5igilt. Neid saab oodata ainult neilt, kes tunnevad kohustust neid teha, ja neilt, kes on tugeva iseloomuga ja vooruslikud. Siin on probleemiks, et kas inimesed valivad oma kohustusi v\xc3\xb5i moraalisubjektid jagatakse klassideks. Ja siin ei arvestata tegude erilist raskust v\xc3\xb5i riskantsust. Ka John Rawls (A Theory of Justice, lk 117) viitab \xc3\xbclem\xc3\xa4\xc3\xa4raste tegude puhul suurele kaotusele v\xc3\xb5i riskile._NEWLINE_Sarnane anal\xc3\xbc\xc3\xbcs v\xc3\xb5tab aluseks tegude p\xc3\xb5hjendid: meil v\xc3\xb5ib olla hea ja isegi otsustav p\xc3\xb5hjend teatud moel toimida, kuid ka teist j\xc3\xa4rku luba mitte selle j\xc3\xa4rgi toimuda. See luba p\xc3\xb5hineb teist j\xc3\xa4rku p\xc3\xb5hjendil ning lubab subjektil ignoreerida esimest j\xc3\xa4rku p\xc3\xb5hjendite tasakaalu. Subjekti tegu on \xc3\xbclem\xc3\xa4\xc3\xa4rane, kui ta sellegipoolest selle tasakaalu j\xc3\xa4rgi toimib (Raz 1975). Tavaliselt on esimest j\xc3\xa4rku otsustavad p\xc3\xb5hjendid, mis teevad teo esmapilgul kohustuslikuks, teisi inimesi silmas pidavad kaalutlused, n\xc3\xa4iteks summaarne h\xc3\xbcve, ning teist j\xc3\xa4rku luba tegu tegemata j\xc3\xa4tta iseennast silmas pidavad kaalutlused, n\xc3\xa4iteks indiviidi autonoomia j\xc3\xa4rgida oma eesm\xc3\xa4rke. Eneseohverdus on \xc3\xbclem\xc3\xa4\xc3\xa4rase teo paradigmaatiline n\xc3\xa4ide. Kuigi isiklik autonoomia ei ole rangelt v\xc3\xb5ttes vabandus, v\xc3\xb5imaldab see teatud moraalselt n\xc3\xb5utava teo tegemisest vabastust. Autonoomia aga eeldab isikliku h\xc3\xbcve v\xc3\xa4\xc3\xa4rtust, mis on kohusest s\xc3\xb5ltumatu, mitte ei p\xc3\xb5hjenda seda. Tingimusliku supererogatsionismi pooldajatele ei oleks selline anal\xc3\xbc\xc3\xbcs vastuv\xc3\xb5etav, sest see ei j\xc3\xa4ta \xc3\xbclem\xc3\xa4\xc3\xa4rasele teole moraalset v\xc3\xa4\xc3\xa4rtust._NEWLINE_\xc3\x9che idee j\xc3\xa4rgi p\xc3\xb5hineb \xc3\xbclem\xc3\xa4\xc3\xa4rane tegu moraalsetel p\xc3\xb5hjenditel, mida vastustatakse mittemoraalsete ratsionaalsete p\xc3\xb5hjenditega (Portmore 2003, Portmore 2008). Kuigi mul on t\xc3\xa4iesti hea moraalne p\xc3\xb5hjend midagi teha, oleks see valik l\xc3\xb5ppkokkuv\xc3\xb5ttes siiski ebam\xc3\xb5istlik, sest see toob kaasa riski minu elule ja tervisele v\xc3\xb5i kahjustab isiklikke projekte, millega ma end samastan. Nii et mittemoraalsed p\xc3\xb5hjendid v\xc3\xb5ivad moraalsetelt p\xc3\xb5hjenditelt j\xc3\xb5u \xc3\xa4ra v\xc3\xb5tta. Filosoofid ei taha h\xc3\xa4sti aktsepteerida sellist l\xc3\xb5het ratsionaalsuse ja moraali vahel. Selle l\xc3\xa4henemise kriitikaks on \xc3\xb6eldud, et k\xc3\xb5ik \xc3\xbclem\xc3\xa4\xc3\xa4rased teod ei ole irratsionaalsed ning moraaliteooria, mis julgustab tegema irratsionaalseid tegusid, on puudulik (Postow 2005). Aga sellest kriitikast tuleneb tingimuslik supererogatsionism._NEWLINE_Tingimuslik supererogatsionism p\xc3\xbc\xc3\xbcab s\xc3\xa4ilitada \xc3\xbclem\xc3\xa4\xc3\xa4rase teo preskriptiivsust, j\xc3\xa4ttes alles selle erinevuse kohusest. Kui \xc3\xbclem\xc3\xa4\xc3\xa4rast tegu samastatakse n\xc3\xb5rgemat sorti kohusega, mittet\xc3\xa4ieliku kohusega, mitteuniversaliseeritava kohusega, "peaksiga", mis pole kohus, siis tunnustatakse \xc3\xbclem\xc3\xa4\xc3\xa4raseid tegusid ainult kohusekontseptsiooni raames. Siis v\xc3\xb5ib kaduda silmist, mis teeb \xc3\xbclem\xc3\xa4\xc3\xa4rase teo ainulaadselt teenekaks, sageli kiiduv\xc3\xa4\xc3\xa4rseks ja sageli liigutavaks.'