b'\n_START_ARTICLE_\nEksperimentaalps\xc3\xbchholoogia\n_START_PARAGRAPH_\nEksperimentaalps\xc3\xbchholoogia on ps\xc3\xbchholoogiline uurimist\xc3\xb6\xc3\xb6 (k\xc3\xa4itumise ja selle aluseks olevate protsesside uurimine), milles kasutatakse eksperimente. Katsealused v\xc3\xb5ivad olla nii inimesed kui ka loomad. Eksperimentaalselt uuritakse ps\xc3\xbchholoogias muu hulgas aistinguid ja taju, m\xc3\xa4lu, tunnetust, \xc3\xb5ppimist, motivatsiooni, emotsioone, arengut ja sotsiaalps\xc3\xbchholoogilisi n\xc3\xa4htusi ning nende neuraalset alust.\n_START_SECTION_\nCharles Bell\n_START_PARAGRAPH_\nCharles Bell oli briti arst, kelle peamine panus teadusse oli seotud n\xc3\xa4rviuuringutega. Ta kirjutas bro\xc5\xa1\xc3\xbc\xc3\xbcri j\xc3\xa4neste peal tehtud uuringutest. Neist uuringutest j\xc3\xa4reldas ta, et sensoorsed n\xc3\xa4rvid sisenevad selgmistesse (dorsaalsetesse) selgroo n\xc3\xa4rvidesse ning motoorsed n\xc3\xa4rvid v\xc3\xa4ljuvad selgroo k\xc3\xb5htmistest (ventraalsetest) juurtest. 11 aastat hiljem avaldas sama avastuse prantsuse f\xc3\xbcsioloog, Francois Magendie, olemata teadlik Belli uuringutest. Kuna Bell ei avaldanud oma uurimist\xc3\xb6\xc3\xb6d, nimetati see avastus Bell-Magendie seaduseks. Belli avastus kummutas arvamuse, et n\xc3\xa4rvid edastavad vibratsioone v\xc3\xb5i vaime.\n_START_SECTION_\nErnst Heinrich Weber\n_START_PARAGRAPH_\nWeber oli saksa arst, keda nimetatakse \xc3\xbcheks eksperimentaalse ps\xc3\xbchholoogia loojaks. Tema peamised huvid olid puudutuse aisting ja kinesteesia. Olulise panusena sellesse teadusvaldkonda tuli ta v\xc3\xa4lja teooriaga, et sensoorsete erinevuste otsustused on relatiivsed, mitte absoluutsed. S\xc3\xa4\xc3\xa4rane relatiivsus v\xc3\xa4ljendub Weberi seaduses, mis v\xc3\xa4idab, et vaevum\xc3\xa4rgatav erinevus (just-noticeable difference, jnd) on pideva stiimuli tasandi konstantne osa. Weberi seadus on m\xc3\xa4\xc3\xa4ratud valemi kujul j\xc3\xa4rgmiselt:_NEWLINE_\xce\x94 I / I = k_NEWLINE_kus I t\xc3\xa4histab stimulatsiooni algset intensiivsust, \xce\x94 I on lisa, mis on tarvilik erinevuse tajumiseks (jnd) ja k on konstant. Seega, et k p\xc3\xbcsiks konstantsena, peab \xce\x94 I t\xc3\xb5usma, kui I suureneb. Weberi seadust peetakse esimeseks kvantitatiivseks seaduseks ps\xc3\xbchholoogias.\n_START_SECTION_\nGustav Fechner\n_START_PARAGRAPH_\nFechneri 1860. aastal avaldatud t\xc3\xb6\xc3\xb6d "Elemente der Psychophysic" peetakse \xc3\xbcheks esimeseks eksperimentaalps\xc3\xbchholoogiliseks t\xc3\xb6\xc3\xb6ks. M\xc3\xb5ned ajaloolased nimetavad just selle t\xc3\xb6\xc3\xb6 avaldamist eksperimentaalps\xc3\xbchholoogia alguseks. Fechner oli see, kes taipas Weberi uurimist\xc3\xb6\xc3\xb6 olulisust ps\xc3\xbchholoogiale. Fechner oli s\xc3\xbcgavalt huvitatud keha-vaimu suhte teaduslikust uurimisest, mis sai tuntuks ps\xc3\xbchhof\xc3\xbc\xc3\xbcsika n\xc3\xa4ol. Fechneri uurimist\xc3\xb6\xc3\xb6 tugines suuresti ps\xc3\xbchhof\xc3\xbc\xc3\xbcsiliste l\xc3\xa4vede ja vaevum\xc3\xa4rgatavate erinevuste m\xc3\xb5\xc3\xb5tmisele. Ta leiutas ps\xc3\xbchhof\xc3\xbc\xc3\xbcsikalise piirm\xc3\xa4\xc3\xa4rade, konstantse stiimuli ja kohandamise meetodi, mis on siiani kasutusel.\n_START_SECTION_\nWilhelm Wundt\n_START_PARAGRAPH_\nEksperimentaalps\xc3\xbchholoogia kerkis modernse akadeemilise distsipliinina 19. sajandil, kui Wilhelm Wundt v\xc3\xb5ttis valdkonnas kasutusele matemaatilise ja eksperimentaalse l\xc3\xa4henemise; eksperimentaalse introspektsiooni. Wundt rajas esimese ps\xc3\xbchholoogia labori Leipzigis Saksamaal.\n_START_SECTION_\nOswald K\xc3\xbclpe\n_START_PARAGRAPH_\nOswald K\xc3\xbclpe on Saksamaa W\xc3\xbcrzburgi koolkonna peamine asutaja. Ta oli kaksteist aastat Wilhelm Wundti \xc3\xb5pilane. Erinevalt Wundtist uskus K\xc3\xbclpe, et eksperimentide abil on v\xc3\xb5imalik testida k\xc3\xb5rgema tasandi vaimseid protsesse. 1883. aastal kirjutas ta teose "Grundriss der Psychologie", mis sisaldas rangeid faktiteadmisi, kuid v\xc3\xa4he m\xc3\xb5tteid. M\xc3\xb5tete v\xc3\xa4hesus tema t\xc3\xb6\xc3\xb6s oli W\xc3\xbcrtzburgi koolkonna puhul ebatavaline, kuna nad panid suurt r\xc3\xb5hku vaimsele seisundile ja m\xc3\xb5ttek\xc3\xa4igule. K\xc3\xbclpe l\xc3\xb5petas Tartu \xc3\x9clikooli.\n_START_SECTION_\nW\xc3\xbcrzburgi koolkond\n_START_PARAGRAPH_\nW\xc3\xbcrzburgi koolkonna t\xc3\xb6\xc3\xb6 oli eksperimentaalps\xc3\xbchholoogia arengu verstapostiks. Koolkonna rajas grupp ps\xc3\xbchholooge Oswald K\xc3\xbclpe juhtimisel ning see pakkus alternatiivi Edward Titcheneri ja Wilhelm Wundti strukturalismile. Peamiselt keskenduti vaimsetele operatsioonidele nagu vaimne seisund (mental set) ja kujundita m\xc3\xb5ttek\xc3\xa4ik (imageless thought). Vaimne seisund m\xc3\xb5jutab ilma inimese teadvuseta tema taju ja probleemilahendust; seda on v\xc3\xb5imalik k\xc3\xa4ivitada juhiste v\xc3\xb5i kogemuste abil. Sarnaselt, nagu arvas K\xc3\xbclpe, koosnevad kujundita m\xc3\xb5tted puhastest vaimsetest aktidest, mis ei sisalda vaimseid kujutisi. W\xc3\xbcrtzburgi koolkonna t\xc3\xb6\xc3\xb6 m\xc3\xb5jutas hiljem paljusid ge\xc5\xa1taltps\xc3\xbchholooge, sealhulgas Max Wertheimerit.\n_START_SECTION_\nGeorge Trumbull Ladd\n_START_PARAGRAPH_\nAmeerika \xc3\x9chendriikidele tutvustas eksperimentaalps\xc3\xbchholoogiat George Trumbull Ladd, kes asutas 1879. aastal Yale\'i \xc3\x9clikooli ps\xc3\xbchholoogia labori. 1887 avaldas Ladd esimese ameerika \xc3\xb5piku, "Elements of Physiological Psychology", mis k\xc3\xa4sitles p\xc3\xb5hjalikult eksperimentaalps\xc3\xbchholoogiat. Laddi labori asutamise ning \xc3\xb5piku avaldamise vahelisel ajal nihkus Ameerika \xc3\x9chendriikide eksperimentaalps\xc3\xbchholoogia keskus Johns Hopkinsi \xc3\x9clikooli, kus George Hall ja Charles Sanders Peirce laiendasid ja t\xc3\xa4iendasid Wundti t\xc3\xb6\xc3\xb6d.\n_START_SECTION_\nCharles Sanders Peirce\n_START_PARAGRAPH_\nKoos oma tudengi, Joseph Jastrowiga, jaotas Peirce vabatahtlikke juhuslikult korduvm\xc3\xb5\xc3\xb5tmiste disainiga pime-eksperimenti, m\xc3\xb5\xc3\xb5tmaks nende v\xc3\xb5imekust raskuste eristamisel. Peirce\'i eksperiment inspireeris teisi uurijaid ps\xc3\xbchholoogias ja haridusvaldkonnas, millest arenes randomiseeritud eksperimentide traditsioon laborites ning hakati kirjutama spetsialiseeritud \xc3\xb5pikuid 1800ndatel. Peirce-Jastrow\' eksperimendid viidi l\xc3\xa4bi osana Peirce\'i pragmaatilisest programmist m\xc3\xb5istmaks inimese taju; veel keskenduti ka valgustajule jne. Sellal, kui Peirce tegi edusamme eksperimentaalps\xc3\xbchholoogias ja ps\xc3\xbchhof\xc3\xbc\xc3\xbcsikas, arendas ta ka statistilise interferentsi teooriat. Randomiseeritud eksperimentide leiutamise au kuulub nii Peirce\'ile kui eksperimentaalps\xc3\xbchholoogidele aastak\xc3\xbcmneid enne Neymani ja Fisheri uuendusi agrikultuuris._NEWLINE_\xc2\xa0Peirce\'i pragmaatiline filosoofia sisaldas ka laialdast teooriat vaimsete representatsioonide ja kognitsiooni kohta, mida ta uuris semiootika nime all. Peirce\'i tudeng, Joseph Jastrow, j\xc3\xa4tkas randomiseeritud eksperimentide l\xc3\xa4biviimist oma v\xc3\xa4ljapaistva karj\xc3\xa4\xc3\xa4ri jooksul, millest suurt osa tunti hiljem kognitiivse ps\xc3\xbchholoogia nime all. Huvi Peirce\'i t\xc3\xb6\xc3\xb6 vastu kognitiivses ps\xc3\xbchholoogias on taaselustunud. Teine Peirce\'i tudeng, John Dewey, viis l\xc3\xa4bi inimese kognitsiooni alaseid eksperimente, eriti koolides, osana tema "eksperimentaalsest loogikast" ja "avalikust filosoofiast".\n_START_SECTION_\n20. sajand\n_START_PARAGRAPH_\n20. sajandi keskpaigas sai ps\xc3\xbchholoogias domineerivaks teooriaks biheiviorism, seda eriti Ameerika \xc3\x9chendriikides. See muutus viis vaimse fenomeni uurimise m\xc3\xb5ningasele h\xc3\xa4\xc3\xa4bumisele eksperimentaalps\xc3\xbchholoogias. K\xc3\xbcll aga ei toimunud s\xc3\xa4\xc3\xa4rast tugevat muutust Euroopas, kus keskenduti j\xc3\xa4tkuvalt m\xc3\xb5tlemise, m\xc3\xa4lu ja t\xc3\xa4helepanu uurimisele. See pani aluse edasisele kognitiivse ps\xc3\xbchholoogia arengule._NEWLINE_V\xc3\xa4ljendi "eksperimentaalps\xc3\xbchholoogia" t\xc3\xa4hendus nihkus 20. sajandi l\xc3\xb5pul, kuna ps\xc3\xbchholoogia kui distsipliin laienes ja selle alldistsipliinide arv suurenes. Eksperimentaalps\xc3\xbchholoogid kasutavad paljusid meetodeid ega piira end rangelt eksperimentaalse l\xc3\xa4henemisega, osaliselt, kuna teaduse filosoofia areng on m\xc3\xb5jutanud eksperimenteerimise eksklusiivset prestii\xc5\xbei. Seevastu kasutatakse eksperimentaalseid meetodeid n\xc3\xbc\xc3\xbcd laialdaselt sellistes harudes nagu arengu- ja sotsiaalps\xc3\xbchholoogia, mida varem ei peetud eksperimentaalps\xc3\xbchholoogia osaks. Eksperimentaalps\xc3\xbchholoogia kui v\xc3\xa4ljend on j\xc3\xa4tkuvalt siiski kasutusel k\xc3\xb5rgelt hinnatud ja prestii\xc5\xbeikates akadeemilistes kogukondades, teadusartiklites ja ps\xc3\xbchholoogiaalastes \xc3\xbclikoolikursustes.\n_START_SECTION_\nValdkonnad, kus kasutatakse eksperimentaalset meetodit\n_START_PARAGRAPH_\nEksperimentaalsete meetodite kasutuselev\xc3\xb5tt oli ilmselt \xc3\xbcks peamisi omadusi, mis eristas ps\xc3\xbchholoogiat 19. sajandi l\xc3\xb5pul filosoofiast. Sellest ajast saadik on eksperimendid olnud lahutamatu osa enamikust ps\xc3\xbchholoogilisest uurimist\xc3\xb6\xc3\xb6st. J\xc3\xa4rgnevalt on v\xc3\xa4lja toodud m\xc3\xb5ned suuremad valdkonnad, kus eksperimentaalseid meetodeid kasutatakse.\n_START_SECTION_\nKognitiivne ps\xc3\xbchholoogia\n_START_PARAGRAPH_\nPeamised teemad, mida kognitiivsed ps\xc3\xbchholoogid uurivad, on m\xc3\xa4lu, \xc3\xb5ppimine, probleemilahendus ja t\xc3\xa4helepanu. Enamik kognitiivseid eksperimente viiakse l\xc3\xa4bi sotsiaalse keskkonna asemel laboritingimustes selleks, et saavutada maksimaalne kontroll eksperimentaalsete muutujate \xc3\xbcle ning minimeerida k\xc3\xb5rvaliste ebaoluliste s\xc3\xbcndmuste segavat m\xc3\xb5ju. Kasutatakse paljusid meetodeid. Nii n\xc3\xa4iteks v\xc3\xb5ivad eksperimentaatorid lisaks k\xc3\xa4itumise uurimisele kasutada fMRI-d v\xc3\xb5i PET-i, et uurida, millised ajupiirkonnad on kognitiivse t\xc3\xb6\xc3\xb6tluse ajal aktiivsed.\n_START_SECTION_\nTunnetus ja taju\n_START_PARAGRAPH_\nSiin valdkonnas uuritakse peamiselt keha viit meelt: n\xc3\xa4gemine, kuulmine, l\xc3\xb5hnataju, maitse ja puudutus. Eksperimentaator v\xc3\xb5ib olla huvitatud n\xc3\xa4iteks sellest, kuidas v\xc3\xa4rv m\xc3\xb5jutab inimesi v\xc3\xb5i missugused l\xc3\xb5hnad on inimestele meeldivad. Neile k\xc3\xbcsimustele vastamiseks kasutatakse erinevaid meetodeid, mis lubavad eksperimentaatoril salvestada andmeid ning laiendada tunnetuse- ja tajualaseid teadmisi.\n_START_SECTION_\nK\xc3\xa4itumuslik ps\xc3\xbchholoogia\n_START_PARAGRAPH_\nK\xc3\xa4itumusliku ps\xc3\xbchholoogia uuringuid on tehtud rohkesti ja tehakse ka t\xc3\xa4nap\xc3\xa4eval. Teiste hulgas on populaarseimate k\xc3\xa4itumusliku ps\xc3\xbchholoogia eksperimentide v\xc3\xa4ljat\xc3\xb6\xc3\xb6tajad n\xc3\xa4iteks John B. Watson, Burrhus F. Skinner ja Ivan Pavlov. Pavlov uuris eksperimentaalsete meetodite abil koerte seedes\xc3\xbcsteemi, mis viis klassikalise tingimise avastuseni. Watson kasutas eksperimentaalseid meetodeid V\xc3\xa4ikese Alberti katsetes. Skinner leiutas operantse tingimise kambri esialgu uurimaks rottide ja hiljem tuvide k\xc3\xa4itumist, varieerides nende sarrustamist. S\xc3\xa4\xc3\xa4rased eksperimendid aitasid kaasa k\xc3\xa4itumisealasele teadusele, j\xc3\xb5udmaks selleni, mis ta on t\xc3\xa4nasel p\xc3\xa4eval.\n_START_SECTION_\nSotsiaalps\xc3\xbchholoogia\n_START_PARAGRAPH_\nSotsiaalps\xc3\xbchholoogia kasutab tihti eksperimentaalset meetodit, et m\xc3\xb5ista inimeste sotsiaalset suhtlust. Sotsiaalps\xc3\xbchholoogias viiakse eksperimente l\xc3\xa4bi nii laboris kui ka loomulikus keskkonnas. Ilmselt \xc3\xbcks kuulsamaid sotsiaalps\xc3\xbchholoogiaeksperimente on Stanfordi vanglaeksperiment, mille tegi 1971. aastal l\xc3\xa4bi Philip Zimbardo, kuigi selle eksperimendi ekstreemsus pole \xc3\xbcldisele suundusele kohane. Teine m\xc3\xa4rkimisv\xc3\xa4\xc3\xa4rne uurimus on Stanley Milgrami kuulekuse katse, mida teatakse tihti Milgrami eksperimendi nime all.\n_START_SECTION_\nEksperimentaalps\xc3\xbchholoogia areng Eestis\n_START_PARAGRAPH_\nV\xc3\xb5ib v\xc3\xa4ita, et Tartu \xc3\x9clikoolil on olnud v\xc3\xa4ga oluline roll eksperimentaalps\xc3\xbchholoogia tekkeloos ja edasises arengus. Tartu \xc3\x9clikooli esimene rektor Georg Friedrich Parrot (1767\xe2\x80\x931852) suutis \xc3\xbcsna t\xc3\xa4psete katsetega kindlaks m\xc3\xa4\xc3\xa4rata, kui kaua kestab n\xc3\xa4gemismulje p\xc3\xa4rast seda, kui stiimuli f\xc3\xbc\xc3\xbcsiline toime silmale on lakanud. Alfred Wilhelm Volkmann (1800\xe2\x80\x931877), kes 1837. aastal valiti Tartu \xc3\x9clikooli f\xc3\xbcsioloogiaprofessoriks ja hiljem ka rektoriks t\xc3\xb5estas, et konna uitn\xc3\xa4rv ei kanna edasi mitte \xc3\xbcksnes erutust, vaid ka f\xc3\xbcsioloogilist aktiivsust p\xc3\xa4rssivat toimet, millega ta avastas pidurduse p\xc3\xb5him\xc3\xb5tte n\xc3\xa4rvis\xc3\xbcsteemis. Lisaks tegi ta kindlaks, et Weberi seadus kehtib ka n\xc3\xa4gemises. Neid tulemusi anal\xc3\xbc\xc3\xbcsis ka G. Th. Fechner oma raamatus "Elemente der Psychophysik" (1860), mida peetakse \xc3\xbcheks kaasaegse ps\xc3\xbchholoogia nurgakiviks. Edwin Boring, k\xc3\xb5rgelt hinnatud teose "Eksperimentaalps\xc3\xbchholoogia ajalugu" autor, kirjutab, et Volkmann andis v\xc3\xa4ga suure panuse eksperimentaalps\xc3\xbchholoogia tekkimiseks 1879. aastal._NEWLINE_1886. aastal sai Wilhelm Wundti \xc3\xb5pilasest Emil Kraepelinist (1856\xe2\x80\x931926) Tartu \xc3\x9clikooli korraline professor ning sellega kaasnes hindamatu panus eksperimentaalps\xc3\xbchholoogia arengusse. Tegemist on mehega, kes rajas kaasaegse ps\xc3\xbchhiaatria ja t\xc3\xa4naseni p\xc3\xbcsima j\xc3\xa4\xc3\xa4nud vaimuhaiguste klassifikatsiooni. Eksperimentaalps\xc3\xbchholoogia seisukohast on oluline eelk\xc3\xb5ige aga see, et vaid kaheksa aastat p\xc3\xa4rast esimese ps\xc3\xbchholoogialaboratooriumi loomist Leipzigis rajas ta sarnase eksperimentaalps\xc3\xbchholoogia labori Tartusse, kus ta hakkas tegema ps\xc3\xbchholoogiakatseid. Tartus uuris ta taju, v\xc3\xa4simust, und, s\xc3\xb5naassotsiatsioone ja farmakonide m\xc3\xb5ju ps\xc3\xbc\xc3\xbchikale. Kraepelin sai Leipzigis Wundti juhendamisel hea ettevalmistuse eksperimentaalps\xc3\xbchholoogias ja s\xc3\xa4ilitas ka hiljem selle vastu huvi ning tegeles sellega. Kraepelin \xc3\xb5petas Tartus kursust "Eksperimentaalps\xc3\xbchholoogia valitud peat\xc3\xbckke" ja korraldas ps\xc3\xbchholoogiakollokviume. Kraepelini huvi eksperimentaalps\xc3\xbchholoogia probleemide vastu leidis oma v\xc3\xa4ljenduse ka selles, et mitmed tema juhendamisel valminud meditsiinialased v\xc3\xa4itekirjad olid p\xc3\xbchendatud puhtalt ps\xc3\xbchholoogilistele probleemidele. P\xc3\xa4rast Emil Kraepelini lahkumist Tartust j\xc3\xa4tkas ps\xc3\xbchholoogia alal eksperimentaalset suunda teine Wundti \xc3\xb5pilane f\xc3\xbcsioloog Vladimir T\xc5\xa1i\xc5\xbe, kes tegi seda t\xc3\xb6\xc3\xb6d kuni 1918. aastani._NEWLINE_20. sajandil hoolitses eksperimentaalps\xc3\xbchholoogia edasise hea k\xc3\xa4ek\xc3\xa4igu eest Konstantin Ramul, kes oli ps\xc3\xbchholoogia erakorraline professor aastatel 1928\xe2\x80\x931939, korraline professor 1939\xe2\x80\x931965, professor-konsultant 1965. aastast kuni surmani 1975. Aastal 1922 asutas ta eksperimentaalse ps\xc3\xbchholoogia ja pedagoogika laboratooriumi, mida juhendas aastani 1966. Professor J\xc3\xbcri Allik leiab, et "Pole mingit kahtlust, et teadusliku ps\xc3\xbchholoogilise m\xc3\xb5tte p\xc3\xbcsivus Eestis v\xc3\xb5lgneb t\xc3\xa4nu Ramulile. Tema p\xc3\xb5him\xc3\xb5tteline hoiak, mis on ps\xc3\xbchholoogia ja milliseid uurimisvahendeid teadusliku t\xc3\xb5e selgitamiseks on v\xc3\xb5imalik kasutada, m\xc3\xa4\xc3\xa4rasid paljudeks aastateks selle, kuidas ps\xc3\xbchholoogiat Eestis \xc3\xb5petati ja praktiseeriti...Kuigi Ramul ise ei viinud teadaolevalt l\xc3\xa4bi \xc3\xbchtegi originaalset eksperimenti, olid tema enda ja hiljem tema \xc3\xb5pilaste loengud, praktikumid ja kirjat\xc3\xb6\xc3\xb6d need, mis igale j\xc3\xa4rgnevale p\xc3\xb5lvkonnale Eesti ps\xc3\xbchholoogidest sisendasid, et ilma katselise aluseta ja uurimismeetodite valdamiseta pole v\xc3\xb5imalik saavutada t\xc3\xb5sikindlat teadmist inimese hingest. Ilma selle taustata poleks olnud m\xc3\xb5eldav, et umbes 30 aastat tagasi murdis Eesti ps\xc3\xbchholoogia ennast l\xc3\xa4bi rahvusvahelistesse ajakirjadesse ja muutus maailmaps\xc3\xbchholoogia \xc3\xbcheks osaks"._NEWLINE_T\xc3\xa4nap\xc3\xa4eval toimub Tartu \xc3\x9clikooli ps\xc3\xbchholoogia instituudi eksperimentaalps\xc3\xbchholoogia osakonnas v\xc3\xa4ga aktiivne teadust\xc3\xb6\xc3\xb6 ja mitmed osakonna uurimisteemad ja uurimisr\xc3\xbchmad on maailma teaduse k\xc3\xb5ige teravamal eesliinil. Kaks osakonna liiget, professorid Risto N\xc3\xa4\xc3\xa4t\xc3\xa4nen ja J\xc3\xbcri Allik, kuuluvad viimasel k\xc3\xbcmnendil ilmunud t\xc3\xb6\xc3\xb6de viidatavuse poolest maailma tipmise 1% hulka. Osakonna orgaaniliseks osaks on professor Talis Bachmanni t\xc3\xa4helepanu ja teadvuse probleeme uuriv laboratoorium Tallinnas. Ka mitmetel noorematel uurijatel on m\xc3\xa4rkimisv\xc3\xa4\xc3\xa4rset edu saavutanud uurimisprojektid. Investeeringud alusvarasse lubavad uurimustes kasutada paljusid t\xc3\xa4nap\xc3\xa4evaseid uurimistehnikaid, nagu silmaseire, keeruliste kujundite visuaalselt esitamine, elektro\xc2\xadentsefalograafia (EEG), aju metabolismi registreerimine (fNIRS), aju magnetiga m\xc3\xb5jutamine (TMS) jne. T\xc3\xa4nap\xc3\xa4evane eksperimentaalps\xc3\xbchholoogia labor on v\xc3\xa4lja kasvanud Tartu \xc3\x9clikoolis aastak\xc3\xbcmnete jooksul tehtud n\xc3\xa4gemisps\xc3\xbchholoogia alasest teadust\xc3\xb6\xc3\xb6st. T\xc3\xa4naseks on uurimishuvid laienenud ning lisaks n\xc3\xa4gemistajule ja ps\xc3\xbchhof\xc3\xbc\xc3\xbcsikale tegeldakse afektiivse ja sotsiaalse neuroteadusega, kuulmistaju (sh keele ja k\xc3\xb5ne t\xc3\xb6\xc3\xb6tluse), impulsiivsuse, t\xc3\xb6\xc3\xb6m\xc3\xa4lu, t\xc3\xa4helepanu, toidumotivatsiooni, ajataju, sooritust m\xc3\xb5jutava v\xc3\xa4simuse ja paljude teiste teemade uurimisega, mis kuuluvad laiemalt kognitiivse ps\xc3\xbchholoogia ja neuroteaduse alla.'