b'\n_START_ARTICLE_\nVoyager 1\n_START_SECTION_\nMissioon\n_START_PARAGRAPH_\nVoyager 1 esialgseks missiooniks oli uurida P\xc3\xa4ikeses\xc3\xbcsteemi v\xc3\xa4lisplaneete (Jupiteri ja Saturni) ja planeetidevahelist ruumi. Kummagi planeedi puhul oli kavas uurida selle m\xc3\xb5\xc3\xb5tmeid, atmosf\xc3\xa4\xc3\xa4ri, magnetv\xc3\xa4lja ja kaaslasi._NEWLINE_Voyageri abil loodeti saada t\xc3\xa4psemaid ja parandatud andmeid planeetide kuju, massi, suuruse ja v\xc3\xb5imalike r\xc3\xb5ngaste olemasolu osas. Atmosf\xc3\xa4\xc3\xa4ri uurimises keskenduti ringluse, d\xc3\xbcnaamika, struktuuri ja koostise v\xc3\xa4lja selgitamisele. Kolmas eesm\xc3\xa4rk oli uurida planeedi magnetv\xc3\xa4lja struktuuri ja sellesse l\xc3\xb5ksu j\xc3\xa4\xc3\xa4nud k\xc3\xb5rge energiaga osakesi ja plasmat. Planeedi kaaslaste iseloomustamiseks oli vaja kirjeldada nende morfoloogiat, geoloogiat, massi ja suurust._NEWLINE_Voyager 1 l\xc3\xb5petas oma esialgse missiooni Saturni uurimisega, mille j\xc3\xa4rel otsustati Voyageri missiooni t\xc3\xa4htedevahelise ruumi uurimiseks pikendada . Uue missiooni eesm\xc3\xa4rk on uurida p\xc3\xa4ikesetuule ja P\xc3\xa4ikese tekitatud magnetv\xc3\xa4lja m\xc3\xb5juala piire. V\xc3\xa4ljaspool P\xc3\xa4ikeses\xc3\xbcsteemi oleks v\xc3\xb5imalik uurida juba t\xc3\xa4htedevahelise ruumi ja selles leiduvate osakeste omadusi.\n_START_SECTION_\nMissiooni planeerimine\n_START_PARAGRAPH_\nP\xc3\xa4rast automaatjaamade Pioneer 10 ja 11 l\xc3\xa4hetamist Jupiteri ja Saturni uurima, otsustas NASA v\xc3\xb5tta ette Suure reisi P\xc3\xa4ikeses\xc3\xbcsteemi v\xc3\xa4lisossa. Lisaks Jupiterile ja Saturnile sooviti uurida ka Uraani, Neptuuni ja Pluutot . Majanduslike kaalutluste t\xc3\xb5ttu tuli esialgsest kavatsusest loobuda ning piirduda kahe Marineri seeria kosmoseaparaadiga, mille missioon Jupiteri ja Saturni uurimiseks maksnuks kolm korda v\xc3\xa4hem (250 miljonit dollarit) kui esialgne ambitsioonikam projekt. Missioon nimetati \xc3\xbcmber Mariner Jupiter/Saturniks (MJS), kuid veel kuus kuud enne starti sai sellele osaks uus \xc3\xbcmbernimetamine \xe2\x80\x93 seekord Voyageriks. Voyager 1 tuntakse aga senini ka alternatiivse nime Mariner Jupiter/Saturn A all v\xc3\xb5i NASA antud koodi 10321 j\xc3\xa4rgi. Missiooni rahastab NASA-Office of Space Science Applications.\n_START_SECTION_\nStart\n_START_PARAGRAPH_\nEsialgse kava kohaselt pidanuks Voyager 1 startima 16 p\xc3\xa4eva p\xc3\xa4rast s\xc3\xb5sarsondi Voyager 2 starti, mis toimus 20. augustil 1977. Kuid Voyager 2 stardile j\xc3\xa4rgnenud probleemide v\xc3\xa4ltimiseks l\xc3\xbckati Voyager 1 starti kaks korda edasi ning see toimus l\xc3\xb5puks 5. septembril 1977. Start leidis aset Cape Canaveralis, USAs. Voyager 1 viis \xc3\xbcles Titan IIIE-Centaur t\xc3\xbc\xc3\xbcpi kolmeastmeline kanderakett nagu varem s\xc3\xb5sarsondigi. Sel korral loeti start veatuks.\n_START_SECTION_\nTeekond l\xc3\xa4bi P\xc3\xa4ikeses\xc3\xbcsteemi\n_START_PARAGRAPH_\nVaatamata hilinenud stardile m\xc3\xb6\xc3\xb6dus Voyager 1 s\xc3\xb5sarsondist juba 15. detsembril 1977, kui m\xc3\xb5lemad olid asteroidide v\xc3\xb6\xc3\xb6s. Pluuto orbiidist m\xc3\xb6\xc3\xb6dus Voyager 1 juba aastal 1989. 14. veebruaril 1990 tegi kosmosesond ajalukku l\xc3\xa4inud "pereportree" P\xc3\xa4ikeses\xc3\xbcsteemist vaatega v\xc3\xa4ljastpoolt sisse.\n_START_SECTION_\nKosmoselaeva ehitus ja alams\xc3\xbcsteemid\n_START_PARAGRAPH_\nVoyageri kosmoselaevad on ehituselt identsed. Kosmoseaparaadi p\xc3\xb5hiosaks on k\xc3\xbcmnetahuline 47\xc2\xa0cm k\xc3\xb5rgune ja 1,78 m l\xc3\xa4bim\xc3\xb5\xc3\xb5duga alus.\n_START_SECTION_\nSide\n_START_PARAGRAPH_\nAluse otsa on kinnitatud 3,66 m diameetriga suure v\xc3\xb5imendusega paraboolantenn. Paraboolantenn kasutab andmete allal\xc3\xbcliks nii X riba kui S riba. Voyagerid olid esimesed kosmoseaparaadid, mis kasutasid X riba. Tagavaraantenn on v\xc3\xa4ikse v\xc3\xb5imendusega, kuid see-eest laia suunadiagrammiga, et tagada side ka siis, kui kitsa suunadiagrammiga peaantenniga \xc3\xbchendust ei saa. Vahepealseks andmete salvestamiseks on Voyageridel digitaalsed lindistajad.\n_START_SECTION_\nLast\n_START_PARAGRAPH_\nSuurem osa teadusinstrumente on kinnitatud kosmoselaevast 2,5 m v\xc3\xa4ljaulatuvale platvormile. Pildistamiseks ja spektroskoopiliseks kaugseireks vajalik aparatuur on paigutatud platvormi otsa, eraldi t\xc3\xbc\xc3\xbcritavale alusele. Plasma ja laetud osakeste detektorid asuvad hajutatult \xc3\xbcle terve platvormi. Magnetomeetrid asuvad teistest teadusinstrumentidest eraldi platvormil, mis ulatub 13 m vastassuunas. Kosmoseaparaadi k\xc3\xbcljes on veel kaks teineteise suhtes t\xc3\xa4isnurga all paiknevat 10 m traatantenni plasma lainete ja planetaarse raadioastronoomia uuringute tarbeks.\n_START_SECTION_\nToiteallikas\n_START_PARAGRAPH_\nKolmandal platvormil (suunatud eemale m\xc3\xb5lemast eelnenust) paikneb 3 termoelektrilist radioisotoopgeneraatorit (RTG), mis varustavad kogu kosmoselaeva energiaga. RTG-d kasutavad plutooniumi isotoobi Pu-238 oksiidi PuO\xe2\x82\x82. K\xc3\xb5igi generaatorite pikkus on 50,8\xc2\xa0cm, l\xc3\xa4bim\xc3\xb5\xc3\xb5t 40,6\xc2\xa0cm ja mass 39\xc2\xa0kg ning neid \xc3\xbcmbritseb ber\xc3\xbclliumist kest. Bimetallist termoelektriline seade konverteerib radioaktiivse lagunemise soojusenergia 30 V pingega alalisvooluks. Kuna aja jooksul radioaktiivse materjali kogus v\xc3\xa4heneb, kahaneb ka generaatorite v\xc3\xb5imsus. Stardihetkel oli generaatorite v\xc3\xb5imsus umbes 470 W, 1997. aastaks oli see langenud umbes 335 W-ni. Sellele vastavalt on aja jooksul kahanenud (ja kahaneb veelgi) aktiivsete vaatlusinstrumentide hulk.\n_START_SECTION_\nAsendi m\xc3\xa4\xc3\xa4ramine ja kontroll\n_START_PARAGRAPH_\nM\xc3\xb5lemal Voyageril on kolme telge stabiliseerivad g\xc3\xbcroskoobid. Asendit aitavad kontrollida sensorid, mis tuvastavad t\xc3\xa4ht Canopuse (Canopus star tracker) ja P\xc3\xa4ikese suunda Voyageri suhtes. Nende kahe t\xc3\xa4he suhteline asend v\xc3\xb5imaldab pardaarvutil mootorite abil korrigeerida kosmoselaeva asendit, nii et laeva antenn oleks suunatud sidepidamiseks Maa poole. Kui m\xc3\xb5ni objekt varjutab emma-kumma t\xc3\xa4he v\xc3\xb5i tekib vajadus Voyager eemale p\xc3\xb6\xc3\xb6rata, kasutatakse g\xc3\xbcroskoopide signaale.\n_START_SECTION_\nK\xc3\xa4su- ja andmehaldus\n_START_PARAGRAPH_\nKuna Voyagerid paiknevad Maast v\xc3\xa4ga kaugel, on signaali viivitus t\xc3\xb5siseks probleemiks. Seet\xc3\xb5ttu on kosmosesondi juhtimise juures silmas peetud v\xc3\xb5imalikult suurt autonoomsust. Pardal on kolm omavahel \xc3\xbchendatud arvutit, millest iga\xc3\xbcks juhib \xc3\xbcht alams\xc3\xbcsteemi. \xc3\x9cks arvutitest salvestab k\xc3\xa4sklusi ning edastab need \xc3\xbclej\xc3\xa4\xc3\xa4nud kahele alams\xc3\xbcsteemile kindlaksm\xc3\xa4\xc3\xa4ratud ajal. Teine arvuti kontrollib Voyageri asendit ja t\xc3\xbc\xc3\xbcrib teadusplatvormi. Kolmanda \xc3\xbclesandeks on kontrollida instrumente ja j\xc3\xa4lgida nende telemeetriat. K\xc3\xb5igi kolme arvuti kriitilised komponendid on dubleeritud, et tagada s\xc3\xbcsteemide t\xc3\xb6\xc3\xb6kindlus.\n_START_SECTION_\nJupiter\n_START_PARAGRAPH_\nVoyager 1 alustas Jupiteri pildistamist 1979. aasta jaanuaris. K\xc3\xb5ige l\xc3\xa4hemal oli ta Jupiterile 5. m\xc3\xa4rtsil 1979 kaugusega 349 000 kilomeetrit selle keskpunktist. Jupiterist m\xc3\xb6\xc3\xb6dumise k\xc3\xa4igus tegi Voyager 1 v\xc3\xa4ga k\xc3\xb5rge resolutsiooniga pilte ka Jupiteri kuudest. Kosmoseaparaat l\xc3\xb5petas Jupiteri pildistamise sama aasta aprillis. Fotode resolutsioon oli parem kui 20\xc2\xa0km. Voyager 1 avastas kaks uut Jupiteri satelliiti: Metise ja Thebe. Voyageri missiooni tulemusel avastati ka Jupiteri r\xc3\xb5ngaste olemasolu. Voyagerid tegid ootamatu avastuse Iol, kui selgus, et sellel Jupiteri kaaslasel toimub aktiivne vulkaaniline tegevus, mida seni polnud v\xc3\xa4ljaspool Maad avastatud. Veel avastasid Voyagerid Jupiteri virmalised.\n_START_SECTION_\nSaturn\n_START_PARAGRAPH_\nVoyager 1 m\xc3\xb6\xc3\xb6dalend Saturnist leidis aset 1980. aasta novembris, k\xc3\xb5ige l\xc3\xa4hemal Saturnile oli kosmoseaparaat 12. novembril (124 000 kilomeetrit). Saturni fotode resolutsioon oli parem kui 5\xc2\xa0km. Voyager 1 avastas Saturni orbiidil tiirlemas kolm uut kuud, mis said nimeks Janus, Epimetheus ja Telesto. Voyageri missiooni tulemusel avastati Saturnil ka virmalised. Planeedi r\xc3\xb5ngaste uurimisel selgus, et B-r\xc3\xb5ngad sisaldavad kodaralaadseid ja F-r\xc3\xb5ngad punutisesarnaseid struktuure. Titanist m\xc3\xb6\xc3\xb6dudes tegi Voyager 1 sellest k\xc3\xb5rge resolutsiooniga pilte ning sai lisakiirenduse Titani gravitatsiooniv\xc3\xa4ljast, mis viis sondi trajektoori ekliptikatasandist v\xc3\xa4lja. Titani uurimine oli \xc3\xbcks missiooni prioriteete, seet\xc3\xb5ttu loobuti ideest suunata Voyager 1 Pluuto kursile, mis olnuks v\xc3\xb5imalik Titani uurimisest loobumise hinnaga. Kokku tegi Voyager 1 Jupiterist, Saturnist ja nende kaaslastest umbes 32 000 pilti.\n_START_SECTION_\nPraegune seis\n_START_PARAGRAPH_\nVoyager 1 asus novembris 2011 heliosf\xc3\xa4\xc3\xa4ri v\xc3\xa4limises osas, kus p\xc3\xa4ikesetuule kiirust aeglustab interstellaarse gaasi r\xc3\xb5hk. 2004. aastal, olles 94 AU kaugusel P\xc3\xa4ikesest, l\xc3\xa4bis Voyager 1 punkti, kus P\xc3\xa4ikesetuule kiirus muutub v\xc3\xa4iksemaks helikiirusest (termination shock). 2011. aasta 8. novembri seisuga oli Voyager 1 kaugus Maast 119,5 astronoomilist \xc3\xbchikut (0,0019 valgusaastat ehk 17,88 miljardit kilomeetrit). Elektromagnetkiirguse edasi-tagasi saatmiseks Maalt kulus 8. novembril 2011 33 tundi, 7 minuti ja 58 sekundit. NASA ennustab, et aastal 2014 peaks Voyager 1 \xc3\xbcletama heliopausi. V\xc3\xb5rreldes s\xc3\xb5sarsondi Voyager 2-ga liigub Voyager 1 kiiremini P\xc3\xa4ikeses\xc3\xbcsteemist eemale (keskmiselt 3,6 AU aastas) ja 35\xc2\xb0 ekliptika tasandist p\xc3\xb5hjasuunas. M\xc3\xb5lemad Voyagerid saadavad senini v\xc3\xa4\xc3\xa4rtuslikke teaduslikke andmeid l\xc3\xa4bi s\xc3\xbcvakosmose v\xc3\xb5rgu DSN-i (Deep Space Network). _NEWLINE_M\xc3\xb5lemal kosmoseaparaadil peaks olema piisavalt k\xc3\xbctust, et opereerida v\xc3\xa4hemalt kuni 2020. aastani, selleks ajaks peaks Voyager 1 olema 22,5 miljardi kilomeetri kaugusel P\xc3\xa4ikesest.\n_START_SECTION_\nVoyageri kuldne plaat\n_START_PARAGRAPH_\nNii Voyager 1 kui ka Voyager 2 kannavad kaasas s\xc3\xb5numit inimkonnalt, mis on m\xc3\xb5eldud v\xc3\xb5imalike Maa-v\xc3\xa4liste eluvormide informeerimiseks siinsest kultuurist. Seda s\xc3\xb5numit tuntakse kuldse plaadi nime all. 12-tolline (30,5\xc2\xa0cm) kullatud vasest fonograafi plaat kannab helisid ja pilte, mis on seotud Maa kultuuri- ja elurikkusega. Plaadi \xc3\xbcmbrisel on illustreeritud juhis sellest, kuidas seda m\xc3\xa4ngida. Helisalvestised ja kujutised valis v\xc3\xa4lja komitee, mida juhtis Cornelli \xc3\xbclikooli professor dr Carl Sagan. Plaadi "pealkirjaks" (kantud plaadi keskele) on ingliskeelne tekst "The Sounds of Earth" (eesti keeles "Maa helid"), mille alla on kirjutatud v\xc3\xa4iksemas formaadis "United States of America" (ee. k. Ameerika \xc3\x9chendriigid) ja "Planet Earth" (ee. k. planeet Maa). Plaadil on tervitused 55 keeles, sealhulgas ka avas\xc3\xb5nad \xc3\x9cRO peasekret\xc3\xa4rilt. Lisaks v\xc3\xb5ib kuulda erinevaid loodushelisid (nt. \xc3\xa4ike, veevulin, vaalade laul jne.). Suurima osa fonogrammidest moodustavad muusikan\xc3\xa4idised: klassikalist muusikat esindavad teiste seas Bach, Stravinski ja Mozart, p\xc3\xa4rimusmuusikat aga peruu pulmalaul, Senegali l\xc3\xb6\xc3\xb6kriistad jpm, popmuusikat esitab Chuck Berry. K\xc3\xbclmale s\xc3\xb5jale vaatamata kaasati ka N\xc3\xb5ukogude artiste Gruusia ja Aserbaid\xc5\xbeaani N\xc3\xb5ukogude Sotsialistlikest Vabariikidest. _NEWLINE_Kuldsel plaadil on ka 116 fotot ja joonist, mis tutvustavad Maa asukohta P\xc3\xa4ikeses\xc3\xbcsteemis; matemaatika, keemia, f\xc3\xbc\xc3\xbcsika, bioloogia ja anatoomia p\xc3\xb5hit\xc3\xb5desid ning looduse ja inimkultuuride mitmekesisust.'