b'\n_START_ARTICLE_\nSTS-41-D\n_START_SECTION_\nMissiooni taust\n_START_PARAGRAPH_\nStart oli algselt planeeritud 25. juunile 1984, kuid mitmed tehnilised probleemid l\xc3\xbckkasid stardi korduvalt edasi ja \xc3\xbchel korral tuli kosmoses\xc3\xbcstik koostehalli tagasi viia, et asendada vigane peamootor.\n_START_SECTION_\n26. juuni stardikatse\n_START_PARAGRAPH_\n26. juunil toimunud stardikatse oli esimene kord p\xc3\xa4rast missiooni Gemini 6A, kus peamootorid seisati vahetult enne starti. Discovery pardaarvutid m\xc3\xa4rkasid \xc3\xbche peamootori t\xc3\xb6\xc3\xb6s viga ja seiskasid peamootorid. Olukord muutus \xc3\xa4revaks, kui ootamatult k\xc3\xa4ivitus starditorni tulekahjualarm. Meeskonna \xc3\xb5nneks ei j\xc3\xa4rgitud tavap\xc3\xa4rast evakuatsiooniprotseduuri, sest tulekahjualarmi k\xc3\xa4ivitanud vesiniku p\xc3\xb5lemine oli silmale n\xc3\xa4htamatu ja meeskond oleks tulle jooksnud. Evakuatsiooni protseduure ei j\xc3\xa4rgitud lennujuhtide k\xc3\xb5hkluste t\xc3\xb5ttu, sest avariis\xc3\xbcsteeme ei olnud keegi reaalselt katsetanud. _NEWLINE_Hilisemal uurimisel selgus, et peamootori rikke p\xc3\xb5hjustas vigane k\xc3\xbctuseklapp.\n_START_SECTION_\nMissiooni kokkuv\xc3\xb5te\n_START_PARAGRAPH_\nSTS-41-D startis l\xc3\xb5puks 30. augustil 1984 toimunud neljandal katsel. Kosmoses\xc3\xbcstik viis orbiidile kolm sidesatelliiti ja testis OAST-1 p\xc3\xa4ikesepaneeli. OAST-1 oli 4 meetrit lai ja 31 meetrit pikk, ning see oli sel ajal suurim mehitatud kosmoselaeval testitud s\xc3\xbcsteem. OAST-1 t\xc3\xb5estas, et nii suur ja kerge p\xc3\xa4ikesepaneel on edukalt kasutatav ning t\xc3\xa4nap\xc3\xa4eval kasutatakse analoogseid paneele ISS-is._NEWLINE_Missioon kestis 6 p\xc3\xa4eva, 56 minutit ja 4 sekundit. Discovery maandus Edwardsi \xc3\xb5huj\xc3\xb5udude baasi, olles orbiitil teinud 97 tiiru \xc3\xbcmber Maa. STS-41-D oli esimene missioon, kus insenerid m\xc3\xa4rkasid tahkek\xc3\xbctusekiirendite O-tihendite juures kahjustusi. See sai hiljem Challengeri katastroofi p\xc3\xb5hjuseks.'