Závěry zasedání Evropské rady (28.-29. října) a správa ekonomických záležitostí (pokračování rozpravy)
Předsedající
Nyní budeme pokračovat v rozpravě o závěrech zasedání Evropské rady (28.-29. října) a správě ekonomických záležitostí.
Kathleen Van Brempt
(NL) Pane předsedající, během dnešní rozpravy vyvstává jedno téma, a to je důležitá otázka správy ekonomických záležitostí, která je zásadní téměř pro všechny politické skupiny. Shoda je pouze povrchní, jelikož existují velké rozdíly v jejím výkladu. Při pohledu na výklad Rady, což také vyplývá z jejích závěrů, je vidět jednostranný důraz na to, co Rada považuje za nezbytné, zejména úspory, úspory a ještě jednou úspory. Jedná se téměř o ideologii, která se stala hospodářským zákonem: je potřeba dostatečně šetřit a všechno bude zase v pořádku. To ale není náš výklad správy ekonomických záležitostí. Právě naopak, bude třeba něčeho úplně jiného a naše skupina není jedinou, která sdílí tento názor. Podívejte se na ekonomy nebo na včerejší vydání deníku De Tijd, který rozhodně nešíří socialistickou propagandu, ve kterém se píše, a já budu parafrázovat: "šetření samotné podkopává už tak churavějící hospodářství a dále ztěžuje splácení dluhů." Je také třeba investic. Velmi jasným příkladem toho, co je potřeba, je snížení míry nezaměstnanosti. To by umožnilo všem našim členským státům splatit dluh. Vyžaduje to ale odvahu investovat do vzdělání a odborné přípravy a také odvahu investovat do rovnováhy mezi pracovním a rodinným životem. Při pohledu na úspory v různých členských státech vidíme, že to jsou přesně tyto investice, které jsou nejvíce postiženy snižováním nákladů. Je třeba jasné vize - pohledu na hospodářskou politiku - jako základu pro mobilizaci zdrojů k dosažení tohoto cíle. Teprve potom se můžeme zaměřit na to, jak nejlépe formovat Pakt stability a růstu. Domnívám se, že v tom se náš pohled na správu ekonomických záležitostí nejvíce liší od pohledu Rady.
Paulo Rangel
(PT) Pane předsedající, pane Van Rompuyi, pane Barroso, chtěl bych říct, že skupina Evropské lidové strany (Křesťanských demokratů) zaujímá jasnou pozici: je toho názoru, že vyřešení vážné krize, kterou Evropa prochází, je možné jedině prostřednictvím rozšíření správy ekonomických záležitostí a uplatněním metody Společenství. Nepochybujeme o tom, že jediným způsobem, jak krizi čelit a vyřešit ji, je prostřednictvím metody Společenství s využitím nástrojů odpovídajících skutečné jednotné měně v eurozóně. To však znamená, že každá z institucí - Rada, Komise i Parlament - musí dát veřejnosti jasně najevo, že si je vědoma svojí odpovědnosti. Je třeba říct, že největší skupiny v rámci Evropského parlamentu jsou ochotny otevřeně spolupracovat prostřednictvím většího využití metody Společenství, zavedením správy ekonomických záležitostí a vytvořením potřebných podmínek pro jednotnou měnu k překonání krize v Evropě. Je také zřejmé, že totéž platí pro Komisi a jejího předsedu, který prokázal, že není závislý na Radě nebo Parlamentu, ale že, na rozdíl od tvrzení socialistů a paní Ferreirové, pracuje v zájmu Evropy.
Zůstává na Radě, aby se v prosinci přihlásila ke svojí odpovědnosti. Spoléháme na ni a na její jednoznačný závazek k evropskému dialogu, pane Van Rompuyi.
Marietta Giannakou
(EL) Pane předsedající, přijatý mechanismus stálé podpory je bezpochyby pozitivním krokem. Stále však existují nedostatky ve strategickém plánování, které musí obsahovat hospodářskou unii a samozřejmě správu ekonomických záležitostí.
Evropská unie byla vytvořena díky tehdejším silným vládám. Ekonomická krize mohla vzniknout kvůli slabým vládám, které umožnily hospodářským automatismům ekonomické globalizace nahradit politická rozhodnutí, která Společenství potřebuje, má-li i nadále fungovat.
Evropa zajistila 50 let prosperity a my máme povinnost tuto prosperitu i nadále pro naše občany zajišťovat. Proto je zřejmé, že růst musí pokračovat. Otázkou je, jaký růst máme přesně na mysli v době, kdy se celý globální systém mění. Jak dnes vypadá Evropa? A jak bude vypadat v budoucnu? Bude to oblast průmyslu, malých a středně velkých podniků a služeb, katalyzátor vývozu? Proto potřebujeme silnější Evropu místo podezřívání a mezivládního přístupu, které byly nedávno na denním pořádku.
Některé země očividně nedokázaly dodržovat Pakt stability, ale jak mi pan Reinfeldt sdělil v odpovědi na moji otázku z minulého prosince, pouze jediná země splnila veškeré podmínky Paktu stability, všechny ostatní země svoje závazky porušily.
V důsledku toho musíme všichni táhnout za jeden provaz a podporovat země, které se v současné době potýkají s následky krize, protože z čeho v konečném důsledku pramení síla velkých zemí? Domnívám se, že to je ze společné existence malých zemí v rámci evropského systému. Kromě toho by náklady nás všech při neexistenci Evropské unie byly neúnosné.
Tunne Kelam
Pane předsedající, klíčem k překonání hospodářské krize je vyvodit z ní závazné závěry, protože se v první řadě jedná o krizi důvěry a odpovědnosti. Důvěra je založená na přiměřené rovnováze příjmů a výdajů.
Po více než 20 let byla většina Evropy zvyklá žít a konzumovat dnes na úkor zítřka a dokonce i pozítří - na úkor příštích generací, jejichž počet se dramaticky snižuje. Za druhé jsme si zvykli přistupovat k pravidlům, která mají zajišťovat stabilitu, velmi liberálně. Mohou-li to v případě domácí potřeby zvládnout velké země, bude pro ostatní snazší je následovat. Proto pro prosazení principu fiskální disciplíny a jeho obnovení se vší vážností bude politika vyrovnaného rozpočtu nejlepším testem důvěryhodnosti Evropy.
Za třetí je zde zřejmá potřeba existence mechanismů kontroly a rovnováhy. Nemohu než přivítat rozhodnutí Evropské rady schválit závěry o správě evropských ekonomických záležitostí, zavedení dluhových kritérií a možnosti mechanismu včasného zásahu. Co ale doopravdy potřebujeme - a v tom podporuji závěry kolegy Verhofstadta - je skutečná správa ekonomických záležitostí a opravdové sankce, které budou bolet. Těšíme se na rámcové návrhy Komise týkající se budoucích krizových mechanismů v příštím měsíci.
Elena Băsescu
(RO) Pane předsedající, vítám nový balíček opatření ke zvýšení rozpočtové disciplíny a rozšíření hospodářského dohledu. Domnívám se, že navrhovaná opatření byla nezbytná kvůli uvedeným rozdílům mezi členskými státy s ohledem na dodržování fiskální a rozpočtové politiky. Následkem toho přinesla hospodářská krize znepokojující dojem z několika zemí včetně Rumunska.
Domnívám se, že klíčovou inovací je vytvoření nového makroekonomického rámce pro dohled. Usnadní odhalování vznikajících rizik a nerovnováhy.
Přijetí zprávy o správě ekonomických záležitostí vypracované pracovní skupinou pod vedením pana Van Rompuye znamená významný krok. Její realizace povede k vytvoření nového robustního rámce krizového řízení.
Ráda bych také zmínila význam nařízení o zajištění dodržování fiskálních norem Evropské unie v rámci vnitrostátních rozpočtů. V praxi to znamená, že už nebude možné, aby vnitrostátní rozpočty obcházely fiskální pravidla Evropské unie.
Csaba Sándor Tabajdi
(HU) Pane předsedající, nadcházející maďarské předsednictví bude čelit velké výzvě co nejrychlejšího provádění dodatku Lisabonské smlouvy a zavádění správy ekonomických záležitostí. Členské státy mimo eurozónu v úžasu sledují, jak se v ní na všech frontách objevují trhliny. Jsme vázáni smlouvou o přistoupení a naše schopnost přiblížit se vstupu závisí na tom, zda se bohatší polovina Evropy stabilizuje a zda solidarita Společenství překoná vnitrostátní zájmy.
Se znepokojením a sympatiemi sledujeme irskou krizi a problémy Řecka, Portugalska a Španělska a čekáme, zda dojde k rozpadu eurozóny. Rozhodnutí Evropské rady, byť jako obvykle přišlo pozdě, se nakonec ukázalo být správným. Zavedení správy ekonomických záležitostí může signalizovat začátek nové éry v dějinách evropské integrace, ale její realizace může být rovněž zrádná a plná komplikací. Jsem přesvědčen, že maďarské předsednictví udělá všechno, co bude v jeho silách, aby zajistilo úspěch.
Ilda Figueiredo
(PT) Pane předsedající, Portugalsko zažívá největší generální stávku za posledních 20 let. Tento protest následuje další stejně významné protesty, ke kterým došlo v několika zemích Evropské unie včetně Řecka a Francie. Jaká je reakce vedoucích představitelů Evropské rady a Komise? Protesty proti svým asociálním politikám ignorují a dále trvají na těch samých politikách, které přispěly k současné situaci. Přehlížejí skutečnost, že zranitelnost eura je přímým výsledkem politiky, kterou praktikují: liberalizace kapitálových trhů, neomezené finanční spekulace a požadavek nominální konvergence prostřednictvím Paktu stability a růstu. Celou tu dobu se ale skutečné rozdíly mezi ekonomikami prohlubují, nezaměstnanost a chudoba dosahují neúnosné úrovně a zvyšuje se sociální napětí. Jak dlouho budou ještě trvat na pokračování v cestě tímto směrem? Co je třeba udělat, abychom se s touto politikou rozešli a více se angažovali při podpoře produkce, vytváření pracovních míst a ocenění práce?
Jaroslav Paška
(SK) Pane předsedající, jednání Evropské rady koncem října proběhlo ve složité situaci. Všechny země v současnosti korigují svoji hospodářskou politiku s cílem co nejdříve se dostat z nepříznivé hospodářské situace alespoň k jakémusi hospodářskému růstu.
Po Řecku a Irsku stojí i další země před rizikem platební neschopnosti. Musí nám proto být jasné, že v takové složité situaci se předsedům vlád velmi těžko přijímají rozhodnutí, kterými by se vzdali svých schopností modelovat a regulovat hospodářské řízení svých států a odevzdali některé kompetence hospodářského řízení na úroveň evropských institucí.
Proto musíme velmi citlivě diskutovat o našich společných představách, jak co nejbezpečněji a nejrychleji vyvést Evropu ze současné složité situace, a neměli bychom při tom podceňovat snahu jednotlivých představitelů vlád, aby problémy svých zemí řešili v rámci svých kompetencí a svých schopností tak, aby se nedostali do rozporu se zájmy Evropy.
Andrew Henry William Brons
Pane předsedající, Evropská rada zopakovala staré otřepané heslo o nutnosti vyhnout se všem formám protekcionismu a také pohybům směnných kurzů, které by byly zaměřené na konkurenční výhodu.
Všeobecné přijetí globalismu Evropskou unií učinilo z evropských zemí lovnou zvěř pro konkurenci z rozvíjejících se ekonomik, zejména Číny, kterým nemůžeme konkurovat. Tyto ekonomiky pohrdají mezinárodními patenty a autorskými právy, vyplácejí dělníkům mzdy na hranici životního minima a někdy je zaměstnávají doslova v podmínkách otrocké práce. Směnný kurz svojí měny si Čína stanovila na uměle nízké úrovni, aby tak její výrobky byly ještě levnější.
Evropské země musí jednotlivě - což je moje preference - nebo společně své zaměstnavatele a zaměstnance před touto nekalou konkurencí chránit. Zatímco směnné kurzy by neměly být uměle udržovány na nízké úrovni k zajištění konkurenční výhody, neměly by být udržovány ani na uměle společné úrovni - viz příklad eura - ke společné nevýhodě zemí eurozóny. Pokud by měnám problémových zemí byl umožněn pokles jejich hodnoty, dostavilo by se následně oživení.
Jean-Pierre Audy
(FR) Pane předsedající, pane Van Rompuyi, pane Barroso, rád bych se na úvod věnoval otázce veřejných výdajů na evropské úrovni.
Zajímalo by mě, zda vzhledem k významným výzvám, které jsou před námi, neuzrála doba pro zásadní debatu mezi našimi kolegy z vnitrostátních parlamentů a Evropským parlamentem o sdílení našich veřejných výdajů a jejich převedení na úroveň Společenství. Dovolím si použít příklad pana Lamassoura: máme 27 armád, ale žádného nepřítele; jednu celní unii, ale 27 celních správ; výzkumné programy, které byly financovány 15 až 20 krát bez jakékoliv koordinace; transevropské sítě, které by měly být propojeny; energetické sítě; a seznam dále pokračuje.
Navrhuji, abychom nezávislého auditora pověřili provedením auditu veřejných výdajů na těchto třech úrovních: evropské, vnitrostátní a místní výkonné. Výsledky auditu by byly předloženy členům národních parlamentů a Evropského parlamentu, aby byla zajištěna rozsáhlá diskuse o veřejných výdajích a mohly by být svěřeny Evropskému účetnímu dvoru a 27 vnitrostátním účetním dvorům.
Chci předložit tento návrh, abychom zajistili kontrolu a lepší řízení veřejných výdajů na evropské úrovni.
Monika Flašíková Beňová
(SK) Pane předsedající, setkání Evropské rady se neslo v očekávání toho, jak se vedoucí představitelé Evropy vypořádají s problémy, které před ně postavila hospodářská recese. Jak jsem už vícekrát naznačovala, nebude stačit soustředit se pouze na rozpočty. Strukturální nerovnováhy, které krizi jen prohlubují, ale nejsou jen o dluzích. Nebude-li přijat mechanismus, který bude schopný postihnout i ostatní aspekty, budou na místě vážné pochybnosti o jeho úspěšnosti.
Dalším tématem byla diskuse o tom, zda se výpadky v rozpočtu způsobené penzijními reformami mají počítat do deficitu. Na jedné straně se už bavíme o zpřísnění pravidel a jejich systematičnosti, ale hned vzápětí řešíme výjimky. I kdyby byly penzijní reformy tak nevyhnutelné, jak jsou prezentovány, což si osobně nemyslím, daly by se stejně tak najít i jiné příklady prospěšných programů. Kdo bude potom posuzovat, co je více či méně důležité a proč?
Jsem přesvědčená, že když se bavíme o systémových řešeních, nemůžeme současně otevírat i diskusi o výjimkách.
John Bufton
Pane předsedající, rád bych učinil pár poznámek k tomu, co dnes ráno řekli předseda Evropské rady Van Rompuy a předseda Komise Barroso. Vypadá to, jako by oba popírali skutečnost, že eurozóna je v krizi a my se nyní nacházíme na pokraji zhroucení. Mnoho dalších lidí zde to také odmítá. Proboha, probuďte se.
Lidé to sledují ze svých zemí a uvědomují si, že v Evropském parlamentu stejně není mnoho lidí. Jedná se o největší krizi, kterou jsme kdy zažili, a já vám říkám, že je to vážné. Zeptám se pana Barrosa a pana Van Rompuye, aby mi laskavě řekli - budou hovořit za pár minut - jaký je jejich plán B? Musí existovat plán B, nebo to tak necháte pokračovat až do úplného konce? Jsem přesvědčen, že se potýkáme s největší krizí všech dob. Bylo jí zasaženo celé spektrum členských států. Dlužíte lidem záložní plán B. Prosím, řekněte nám, že ho skutečně máte.
Ildikó Gáll-Pelcz
(HU) Pane předsedající, dámy a pánové, ráda bych vyjádřila svoje potěšení nad tím, že v průběhu konzultace byla potvrzena důležitost systémových penzijních reforem. Avšak reformy v rámci Paktu stability a růstu neposkytují rovné příležitosti pro všechny hráče.
Maďarsko také vystupuje proti diskriminaci a vyzývá Evropskou unii ke zvážení nákladů na penzijní reformy při výpočtu státního schodku. Jsem přesvědčena, že pokud nechcete diskriminovat země, které využívají svojí svobodné volby, je třeba při stanovení rozpočtového schodku vzít v úvahu platby do soukromých penzijních fondů. Řešení tohoto problému je naléhavé. Je dobrou zprávou, že možnost pro nalezení uspokojivého řešení bude prezentována již na prosincovém zasedání Rady. Žádám vás, abyste učinili nediskriminační politické rozhodnutí a v co nejbližší době ho předali Komisi, aby legislativní proces mohl začít co nejdříve a byl případně ukončen s uspokojivým výsledkem pro všechny zúčastněné strany.
Antigoni Papadopoulou
(EL) Pane předsedající, Řecko, Irsko, Portugalsko a Španělsko trpí důsledky hospodářské krize. Kůň se již splašil. Není cesty zpět, je nutné přijmout opatření. Podezřívání a euroskepticismus nám nepomůže dostat se z mezinárodní hospodářské krize.
Co naopak potřebujeme, je solidarita Společenství, politická vůle, vize, důvěra v dynamiku Evropy a především koordinovaná opatření k zajištění strukturální změny jak na vnitrostátní úrovni, tak v rámci Evropské unie. Potřebujeme více pracovních míst, větší růst, urychlení některých procesů, realizaci strategie Evropské unie, racionalizaci a restrukturalizaci korporátní správy, transparentnost ve správě ekonomických záležitostí, ověření národních statistik a stálý společný mechanismus pro řízení krizí v Evropské unii, ale pouze ve prospěch evropských občanů.
Krize se týká všech, nejen zemí, které přímo trpí jejími důsledky. Potřebujeme jak solidaritu Společenství, tak společný koordinovaný postup.
Barry Madlener
(NL) Pane předsedající, eurozóna se nyní hroutí a předseda Komise Barroso na to musí dohlížet. Koneckonců miliardy pomoci, které byly po mnoho let poskytovány zemím jako Řecko, Španělsko, Portugalsko a Irsko nevedly k posílení těchto slabých ekonomik na úroveň silných hospodářství Německa a Nizozemí; místo toho bylo výsledkem této miliardové pomoci nepřijatelné chování socialistů. Například, jeden ze tří řeckých zaměstnanců pracuje ve státní správě; tsunami nezápadních přistěhovalců do Evropy stálo každou zemi miliardy a tito přistěhovalci jsou nyní doma bez práce. Tak se převážně chovají socialisté. Vzpomínáte si? Španělsko, které před několika lety zlegalizovalo pobyt jednoho milionu nelegálních přistěhovalců, se nyní potýká s dvacetiprocentní mírou nezaměstnanosti. Nyní naše silnější ekonomiky musí znovu těmto zemím dát miliardy v rámci pomoci, ale bude se jednat o pouhou krátkodobou náplast. V dlouhodobé perspektivě bude otázka postavena tak, zda jsme připraveni nadále strukturálně podporovat slabé země miliardami našich daňových poplatníků. Odpověď zní "ne". Proto bych chtěl předsedovi Komise Barrosovi položit následující otázku: copak není znovuzavedení vlastní řecké měny, drachmy, a také irské měny jediným dlouhodobým řešením, které nás dostane z těchto problémů? Je toto řešení součástí seriózní diskuse s těmito zeměmi?
Seán Kelly
Pane předsedající, jako irského poslance Evropského parlamentu mě netěší sem dnes ráno přijít a poslouchat od téměř každého řečníka poznámky o Irsku kvůli naší ekonomické situaci, zejména když nás před pár lety většina považovala za ukázkový příklad hospodářského úspěchu v rámci Evropské unie.
Nicméně si myslím, že v Irsku je odhodlání dát vše do pořádku a že drtivá většina lidí by uvítala podporu ze strany našich evropských přátel a kolegů.
Lze vyvodit několik ponaučení. Domnívám se, že pan Farage nebyl daleko od pravdy, když prohlásil, že naše problémy do značné míry způsobila hloupost a chamtivost irských politiků, kteří se bratříčkovali s bankami a regulátory. Musíme se z toho poučit. Bude také velmi důležité, aby architektura dohledu, která se zavádí od 1. ledna, náležitě fungovala, aby různé zátěžové testy byly schopné odhalit, co se bude dít v budoucnu, a zalarmovat veřejnost, začne-li se situace vymykat z rukou.
Zigmantas Balčytis
(LT) Pane předsedající, je opravdu velmi správné, že nyní začínáme hovořit o velice důležitých záležitostech, jako je společné řízení budoucího hospodářství. Domnívám se, že v blízké budoucnosti budeme diskutovat o možném společném fiskálním systému. Kromě toho dnes můžeme sledovat výrazný negativní dopad, který má posílený směnný kurz eura společně s mnoha dalšími faktory. Dnes mě zklamalo zjištění o provedení bankovního testu před šesti měsíci, jehož výsledek stále ještě nebyl potvrzen. To jen znovu potvrzuje, že v Evropské unii nám schází spolehlivé informace. Bez nich nemůžeme najít východiska z poměrně složité situace. Na závěr bych tedy chtěl vyzvat Evropskou komisi, aby v budoucnu svoje návrhy předkládala daleko aktivněji, protože se jedná o složitou situaci, která bude vyžadovat značné úsilí, obrovské finanční prostředky a možná i úplně jiné porozumění v oblasti hospodářského, finančního a dalších druhů monitorování.
Milan Zver
(SL) Pane předsedající, pane Van Rompuyi, pane Barroso, dovolte mi krátce vstoupit do této debaty. Pro mě je situace poměrně jasná: kdo může za velkou krizi, které čelíme? Ta část bankovního sektoru, která podnikala bez skutečného zajištění a vzala na sebe příliš mnoho rizik. Ale jsou to i další - některé evropské vlády, které podporovaly nadměrnou spotřebu a určitou přerozdělovací mentalitu mezi lidmi.
Vyslechli jsme dnes dvě linie úvah: jsou tu poslanci, kteří volají po větší solidaritě, jako by chtěli říct "prosím, pomozte nám!", a pak ti, kteří se snaží apelovat především na větší zodpovědnost v době, kdy se dostáváme z krize. Nebylo by správné, aby ti, kteří tuto velkou krizi způsobili, nyní hledali způsoby jejího řešení, cestu ven z ní. Kritici výrazných úsporných opatření jsou zcela jistě na špatné cestě.
Za těchto podmínek je pouze správné, aby daňoví poplatníci ze zemí, které se potýkají se současnou situací, nebyli umlčeni.
Petru Constantin Luhan
(RO) Pane předsedající, vítám skutečnost, že zpráva o správě ekonomických záležitostí poskytuje nový základ pro vytvoření životaschopného systému pro naše působení v této oblasti.
Domnívám se, že doporučení obsažená ve zprávě o robustnějších institucích pro účinnější správu ekonomických záležitostí, jako je vytvoření veřejných institucí na vnitrostátní úrovni, jež budou poskytovat nezávislé analýzy, hodnocení a předpovědi pro otázky vnitřní fiskální politiky, tvoří základ pro vytvoření transparentního evropského systému.
Považuji za životně důležité nabídnout každému členskému státu možnost ověřit základ použitý pro analýzu a hodnocení jednotlivých navržených domácích fiskálních opatření, což povede k vytvoření přístupu založeného na důvěře a vzájemné informovanosti.
Potvrzuji, že je potřeba přijmout konkrétní opatření k usnadnění správy ekonomických záležitostí založená na hluboké, transparentní znalosti a otevřené diskusi o všech domácích opatřeních přijatých členskými státy, která mohou mít dopad na úrovni Evropské unie.
Elisa Ferreira
Pane předsedající, děkuji vám za udělení slova, nicméně jsem žádala o prostor k vyjádření zvednutím modré karty, protože jsem byla přímo napadena panem Rangelem, a proto bych bývala ráda dostala prostor dříve.
Chtěla bych využít této příležitosti a požádat pana Rangela, aby nám všem vysvětlil, jaký konkrétní rozdíl s ohledem na řízení státního dluhu spatřuje v návrzích kancléřky Merkelové a Komise, a řekl nám, proč první návrh Komise o řízení státního dluhu, který byl vlastně návrhem evropským, byl bez jakékoliv diskuse nebo veřejné debaty odmítnut, když vyšlo najevo, že není v souladu se zájmy Německa.
Paulo Rangel
Chtěl bych jen rychle odpovědět, že nelze pochybovat o tom, že v rámci evropského procesu samozřejmě dochází k neustálému vyjednávání mezi různými orgány, ale že Komise vždy prosazovala metodu Společenství a obhajovala podniknutí dalších kroků v procesu jednotné měny. Samozřejmě se v Evropském parlamentu najdou i takoví poslanci, kteří se tu chtějí zabývat vnitrostátní politikou, jako je tomu v případě paní Ferreirové.
Diogo Feio
(PT) Pane předsedající, Evropská unie stojí před obdobím zásadních reforem. Musí reagovat na krizi a podpořit jednotnou měnu, která potřebuje svoje vlastní pravidla platná pro všechny členské státy. Evropský parlament již zaujal v otázce správy ekonomických záležitostí vůdčí pozici, když prosazuje mezi 27 členskými státy větší spolupráci na růstu, pevný postoj k provádění Paktu stability a růstu a solidaritu mezi členskými státy, přičemž byl prvním orgánem, který upozornil na potřebu vytvoření dluhového fondu pro jednotlivé země, které tvoří Evropskou unii. Budeme proto pokračovat ve spolupráci s Komisí, jejímuž předsedovi vysíláme vstřícné gesto, a budeme doufat i v pokračující spolupráci s Radou. V tuto chvíli se projednává šest různých zpráv, k nimž zaujmeme velmi jasné stanovisko.
José Manuel Barroso
Předseda Evropské komise. - Pane předsedající, odpovím na dvě konkrétní otázky a také učiním dvě obecnější poznámky k diskusi, která proběhla dnes ráno.
Zaprvé otázka, kterou vznesl pan Schulz: je velmi důležitá a týká se irských zátěžových testů. Rád bych řekl následující. Společná metodologie zátěžových testů byla dohodnuta na evropské úrovni, je velmi důsledná a počítá s nepříznivými makroekonomickými scénáři. Avšak k vlastnímu provedení testů došlo pod dohledem pověřených vnitrostátních orgánů. Na evropské úrovni proběhla koordinace s Evropským výborem orgánů bankovního dohledu, ale jinak v této oblasti nemá Evropská unie kompetence. Chci zdůraznit, že až do nedávné doby neměla Evropská unie tento druh odpovědnosti. To se změní příští leden. Do té doby bude připravena nová architektura finanční regulace a dohledu na základě návrhů Komise po dohodě s Radou a Evropským parlamentem.
Budeme mít k dispozici tři evropské orgány pro dohled na mikro úrovni pro sektory bankovnictví, cenných papírů a pojišťovnictví a také Evropskou radu pro systémová rizika pro oblast makro-finanční stability a s ní souvisejících rizik. To nám poskytne daleko silnější nástroje a infrastrukturu pro provedení následných testů jednotnějším, důslednějším a ucelenějším způsobem. Chci ještě jednou zdůraznit tento bod. Před krizí jsme nástroje, které dnes vytváříme, neměli.
Tím se dostávám k druhému tématu, které se týká způsobu, jakým přistupujeme k citlivým otázkám typu stálého krizového mechanismu. Chci, aby bylo jasné, že jsem o této problematice nechtěl mluvit, ale jelikož na toto téma zazněla otázka, musím na ni odpovědět.
Jednomyslně - znovu opakuji, jednomyslně - se hlavy států nebo vlád rozhodly požádat o zřízení stálého krizového mechanismu s účastí soukromého sektoru. Byl jsem jedním z těch, kdo varovali Evropskou radu před riziky spojenými s tímto návrhem bez jeho řádné přípravy a komunikace. Nicméně byl tento návrh učiněn a padlo o něm rozhodnutí a my k tomu nyní musíme přistoupit co možná nejzodpovědněji. Proto se domnívám, že některé připomínky, které tu dnes zazněly, nejsou příliš prospěšné.
Stále se nacházíme ve velmi složitých podmínkách. Domnívám se, že v současné době potřebujeme činy a nikoliv jen další slova. Máme co do činění s velmi citlivými globálními finančními trhy. Některé komentáře mívají účinek sebenaplňujícího se proroctví. Proto není užitečné začít spekulovat o zemích, které mohou být ohroženy. Musíme tyto země požádat, aby provedli veškerá opatření potřebná k dosažení finanční a rozpočtové stability.
Z tohoto důvodu nehodlám spekulovat o plánu B. Společně s předsedou Evropské rady Van Rompuyem děláme svou práci, diskutujeme o problematice zodpovědnosti s našimi členskými státy. Co se týká role Komise, chci se opět vyjádřit naprosto jasně. Komise - což uznala většina z vás - vždy předkládala ambiciózní návrhy. Jsme pro ambiciózní správu ekonomických záležitostí v Evropě.
Ale musíme být také realisty. Společně nemůžeme jít nad rámec toho, co je ustanoveno na základě společné dohody s našimi členskými státy. Při existenci dohody - navíc takové, která vůči předchozímu stavu představuje pokrok - není užitečné mluvit o ideálních řešeních, o kterých víme, že se nikdy nebudou realizovat.
Takže Komise plní svou úlohu a bude v tom i nadále pokračovat, přičemž bude ještě ambicióznější ve svých požadavcích na společný cíl, správu ekonomických záležitostí a stabilitu eurozóny, ale nejen jí.
Chci tento bod zdůraznit, protože si myslím, že v dnešní debatě nezazněl dostatečně jasně. Někteří z vás mluvili o problémech v eurozóně. Je mi líto, ale problémy nejsou jen tam. Problémem není euro. Jsem naprosto přesvědčen, že bez eura by situace byla daleko horší.
(Potlesk)
Někteří z vás zapomínají, že některé země mimo eurozónu mají stejné, a v určitých případech ještě horší, problémy se státními dluhy a že země, která není ani členem Evropské unie a která nyní žádá o vstup - Island - zbankrotovala a také nemá euro. Pravdou je, že euro nebylo příčinou problému. Je intelektuálně a politicky nečestné tvrdit, že problém spočívá v existenci eura.
(Potlesk)
Nyní musíme uznat specifičnost situace v eurozóně, věnovat se řešení problémů a požádat všechny členské státy, aby se zavázaly ke společnému postupu: jak ty, které jsou součástí eurozóny, tak i ty mimo ní. Domnívám se, že všichni pochopili, že existuje společný zájem na společném postupu k vyřešení této krize. Tak bude postupovat Komise, zodpovědně, přičemž bude samozřejmě tlačit na co nejvyšší ambice, ale v konečné fázi bude loajálně spolupracovat se všemi orgány, tak jako doposud s Evropským parlamentem i s Evropskou radou. To je zodpovědný přístup, kterým se musíme řídit.
V době extrémní nervozity na trzích musíme zachovat chladné hlavy a silný smysl pro zodpovědnost a samozřejmě také silný smysl pro náš společný evropský cíl.
(Potlesk)
Herman Van Rompuy
Předseda Evropské rady. - (FR) Pane předsedající, vážení poslanci Evropského parlamentu, již dříve jsme řekli, že analýza předsedy Komise se liší od té mojí, ale toto je poprvé, pane Schulzi, kdy jsem byl obviněn z předstírání toho, že je vše v pořádku, i když tomu tak není. Je to vůbec poprvé v celé mojí kariéře.
Mohu vás ujistit, že krizi v žádném případě nepodceňuji a že procházíme složitým obdobím. Pokud nejsou moje prohlášení vytržena z kontextu, jsem obvykle velmi opatrný a domnívám se, že v evropském prostoru - mimo Evropský parlament - zaznívá příliš mnoho prohlášení, která jsou pobuřující nebo jiná. Musíme nyní vše zklidnit a přestat neustále zmiňovat vážnost krize. O té už víme. Je načase jednat.
Podle některých z vás bychom si měli vzít ponaučení. Existuje francouzské přísloví, které praví: "naše činy nás následují". Vážení poslanci Evropského parlamentu, když jsem se ujal úřadu, existoval Pakt stability a růstu, který byl o několik let předtím upraven a stal se pružnějším, ale nebyl uplatněn. Když jsem se ujal úřadu, zdědil jsem Lisabonskou smlouvu, která umožňuje některé postupy, které se mimo jiné týkají sankcí a přijímání rozhodnutí, podléhá-li země postupu v situaci nadměrného schodku. Tato rozhodnutí dělá podle Lisabonské smlouvy Rada. Když jsem se ujal úřadu, neexistovaly žádné krizové mechanismy, což bylo třeba napravit.
Posílíme proto Pakt stability a růstu a poprvé zavedeme systém makroekonomického dohledu. Mohu vás ujistit, že kdybychom měli takové mechanismy před několika lety, problémy, kterými trpěly některé země, by se nikdy neobjevily. Objevili bychom bubliny na trhu s nemovitostmi. Odhalili bychom problémy s konkurenceschopností některých zemí. Nyní tyto mechanismy zavedeme. Jsou nové a inovativní a plně zohledňují ponaučení z krize.
Co se týká Lisabonské smlouvy, hodláme ji změnit, abychom jí dodali právní základ u některých ústavních soudů - právní základ pro stálý krizový mechanismus. To je jediný důvod. Doufám, že tím nebudeme riskovat zahájení další velké diskuse o institucích, která by podle mého názoru v současném ovzduší stejně nikam nevedla, a navíc by odvedla naší pozornost od řešení krize.
Dříve jsme neměli žádný krizový mechanismus. Když jsme čelili problému v Řecku, museli jsme mechanismus jeho řešení vymyslet, protože žádný neexistoval. Když jsme přišli s dalším opatřením, záchranným balíčkem ve výši 750 miliard EUR, museli jsme být kreativní v našem výkladu Lisabonské smlouvy, aby bylo možné ho použít.
Vyvozujeme tedy z krize ponaučení a znovu opakuji, že naše činy nás následují. Měli jsme slabý Pakt stability a růstu, který nebyl použit, postrádali jsme jakýkoliv makroekonomický dohled a neexistoval ani žádný krizový mechanismus.
Chopily se členské státy svojí odpovědnosti? Mnohé z nich ano. Zavádějí reformy, které mnohdy jdou proti hlavnímu proudu veřejného mínění. Podnikly kroky, které často prokázaly velkou odvahu, a to nejen země, které se přímo potýkaly s problémy, ale i další. Chápeme se svojí odpovědnosti.
Vážení členové Evropského parlamentu, nesoustřeďujme se vždy na špatného nepřítele. Mnohdy se mi zdá, že se příliš zaměřujeme na vlády a parlamenty členských států. Vyvarujme se toho, abychom označili špatného nepřítele.
Dnes někteří mluví nejen o Irsku, ale také o Portugalsku. Dovolte mi, abych vám prezentoval některé údaje. Schodek veřejných financí v Portugalsku v roce 2009 činil 9.3 %, v roce 2010 to bude 7.3 % a v roce 2011 potom 4.6 %. Průměrná úroková sazba na portugalský veřejný dluh je 3.6 %. To je extrémně nízká hodnota. Portugalsko se nepotýká s krizí ani s bublinou na trhu s nemovitostmi. Jeho finanční sektor nemá v zemi příliš vysoký podíl. Kapitalizace jeho bank je na dobré úrovni. Nezaměřujme se na špatného nepřítele. Někteří tvrdí, že krizová situace je nakažlivá, ale nemají pro to ekonomické odůvodnění ani racionální základ. Znovu opakuji: vyvarujme se toho, abychom označili špatného nepřítele.
Ty, kteří volali po větší spolupráci mezi institucemi, mohu ujistit, že předsednictví dělá pro spolupráci vše, co je v jeho silách. Zpráva vydaná pracovní skupinou byla členy přijata, včetně zástupce Evropské komise, komisaře Rehna. Pracujeme bok po boku také v dalších oblastech, jako je například stálý krizový mechanismus.
Doufám, že stejný duch spolupráce zavládne i při přípravě rozpočtu na rok 2011. Mrzí mě, že se nám nepodařilo dosáhnout dohody.
Nicméně si dovolím učinit poznámku na téma spolupráce. Vy všichni jste poslanci Evropského parlamentu a patříte do určitých politických skupin. Musím zmínit, že se někdy setkávám se zásadními rozdíly mezi tím, co slyším v rámci Evropské rady od předsedů vlád a dalších zástupců, a tím, co vyslechnu v tomto Parlamentu od členů stejné politické skupiny. Nejde o kritiku. Není nutné být vždy ve shodě s vlastní politickou stranou. Během svojí politické dráhy jsem byl svědkem mnohých konfliktů v rámci mojí vlastní strany. Osobně však dělám všechno, co je v mých silách, pro dosažení jednotnosti a spolupráce mezi institucemi. Proto se domnívám, že je nutná spolupráce na všech politických úrovních, abychom dosáhli jednotnějšího postoje, než jak je tomu nyní.
Souhlasím s těmi, kteří říkají, že v současné době máme přísnou politiku, ale pouze s ní z krize nevyjdeme. Mají pravdu, ale nejdříve si musíme projít touto fází. Pokud bychom byli opatrnější jak v makroekonomické oblasti, tak v rozpočtovém plánování, nebyli bychom dnes v takové situaci. Nicméně pro růst a tvorbu pracovních míst potřebujeme pozitivní politiku. Navzdory všem negativním aspektům, které je třeba zvážit, mě potěšil návrat hospodářského růstu do Evropy po 11 měsících recese. Už jsem o tom v Evropském parlamentu mluvil při jiných příležitostech: krize 30. let minulého století, která také začala finanční krizí, nebyla nikdy zcela vyřešena.
Podařilo se nám dosáhnout pozitivního růstu za 11 měsíců od vypuknutí finanční krize. Průměrná hodnota růstu pro tento rok bude činit zhruba 1,5 %. V některých zemích - nejedná se o ty, které čelí již zmiňovaným problémům - dosáhne růst hodnoty okolo 2 % a v některých dalších se bude pohybovat dokonce okolo 3 % nebo 3,5 %. V průměru bude od roku 2011 v rámci Evropské unie opět docházet k nárůstu míry zaměstnanosti. Samozřejmě, že nezaměstnanost je stále příliš vysoká, ale jsem velmi rád, že v porovnání s obdobím před šesti měsíci jsou naše předpovědi růstu daleko nad očekáváním a růst je stabilnější, než jsme předpokládali. Nejedná se pouze o růst založený na doplňování skladů, programech obnovy a exportu. Je také podporován nárůstem vnitřní poptávky.
Závěrem bych chtěl říct, že i přes problémy, ke kterým v některých zemích skutečně došlo, jsem přesvědčen, že se nám krizi, které čelíme, opět podaří překonat.
Předsedající
Rozprava je uzavřena.
Písemná prohlášení (článek 149)
Bruno Gollnisch
Zasedání Evropské rady ve dnech 28. - 29. října 2010 se vydalo novým směrem podřízenosti jednotlivých zemí a oklešťování jejich suverenity. Zaprvé prostřednictvím rádoby správy ekonomických záležitostí, což ve skutečnosti znamená převzetí kontroly nad jejich hospodářstvím: donucením členských států ke schvalování jejich rozpočtů úředníky v Bruselu; dohledem nad veškerou jejich hospodářskou politikou; zavedením automatických preventivních sankcí ještě před překročením schválených úrovní pro dluhy a schodky; možností pozastavit hlasovací právo provinilých členských států. Tento výčet opatření je poskytnut Německu jako odškodnění za udržování fondu finanční stability. Tento mechanismus však pouze představuje právo členských států a Evropské komise zadlužit se nebo poskytovat záruky půjček na trzích ve prospěch členských států, které se ocitnou v problémech coby oběti tržních spekulací proti jejich státnímu dluhu. A navíc proto, že jsou součástí eurozóny. To je k nevíře. Navíc se Evropská rada rovněž rozhodla reformovat smlouvy kvůli zavedení mechanismu krizového řízení. Poprvé bude použito zjednodušeného postupu pro přijímání změn: jedná se o antidemokratickou metodu, která vylučuje jakoukoliv parlamentní diskusi. Toto není veřejná správa, nýbrž totalita.
Andreas Mölzer
Až do roku 2007 obdivoval zbytek Evropy hospodářský rozvoj v Irsku, přezdívaném "keltský tygr", které dosahovalo snových ekonomických výsledků s nízkou úrovní zdanění firem a velmi malou mírou regulace. Nyní ale udeřila realita. Keltský tygr se ukázal být zchromlou kachnou, které musí zbytek Evropy nabídnout pomocnou ruku a podpírat její ochablá křídla. Celých 90 miliard EUR ze záchranného balíčku, což představuje 300 EUR na jednoho občana Rakouska, nyní směřuje do Irska. Nejde o teoretické státní garance, které po černé ovci Řecku nyní míří do Irska a poté možná také do Španělska a Portugalska, ale o skutečné peníze daňových poplatníků. Pro evropskou měnovou unii se také jedná o další krok směrem k vytvoření transferové unie, v níž státy eurozóny, které svoje hospodářství spravují dobře, musí neustále doplácet na špatné hospodaření druhých. Evropská unie se touto otázkou začala zabývat příliš pozdě a teprve uvidíme, zda rozhodnutí Evropské rady budou skutečně doprovázet činy. Musíme přestat s plýtváním miliard daňových poplatníků na spekulativní banky a státy, které svoji ekonomiku spravují špatně. Transferová unie musí skončit. Potřebujeme mechanismus, který umožní zbankrotovaným státům využít skutečnou platební neschopnost a také je vyřadí z eurozóny. Nemůžeme donekonečna pokračovat v záplatování churavějící měnové unie. Místo toho potřebujeme vybudovat její silné jádro.
Alfredo Pallone
Jak Řecko, tak Irsko se musely obrátit s žádostí o pomoc na Evropskou unii. Mezi těmito dvěma případy však existují rozdíly, na které je třeba upozornit. K explozi irského schodku došlo, protože země musela řešit problémy bankovního sektoru, který se ocitl v krizi následkem dopadů globální finanční krize znásobených splasknutím realitní bubliny. Tato intervence v době strukturální krize znamenala, že veřejné finance už nebyly s to se s danou situací vypořádat. Na druhou stranu důvodem zásahu v Řecku bylo poněkud ledabylé řízení veřejných výdajů, kvůli němuž byla nezbytná infuze peněz v hotovosti z prodeje vládních dluhopisů. Ve světle reformy správy ekonomických záležitostí je třeba zdůraznit následující. Zcela nezbytně musíme zavést rigorózní rozpočtové politiky, které budou situaci sledovat a zajistí, aby se něco takového v budoucnu neopakovalo. V každém případě tyto dva příklady ukazují, jak je důležité brát v potaz všechny faktory, které se týkají financí a likvidity jednotlivých zemí, nikoliv jen strukturovaného veřejného dluhu. Ten může opravdu představovat jen konečnou hodnotu, ale musíme prověřit jednotlivé prvky a jejich příčiny a zjistit, jak situace vznikla.
Monika Smolková
Pakt stability a růstu i do současné doby obsahoval sankce, ale politická vůle pro jejich uložení, jež vyžaduje souhlas 2/3 ministrů financí, dosud chyběla. Pokud jde o protikrizový mechanismus, jsem skeptická. Předseda Evropské rady Van Rompuy by neměl měnit článek 125 Lisabonské smlouvy, ve kterém stojí, že za závazky si ručí každá země sama. Na druhou stranu by měl zvážit rozšíření článku 122, který hovoří o solidaritě - zakotvuje vzájemnou pomoc při přírodních katastrofách nebo energetických krizích. Při úpravě tohoto článku může dojít k negaci základního principu fungování Evropské unie, čímž je solidarita, a to může vést k nesolidaritě. V rámci protikrizového mechanismu, pokud by fungoval podle článku 122 o poskytnutí finančních prostředků jednotlivým státům, by rozhodovala Evropská rada na základě návrhu Komise a Evropský parlament by byl pouze informován. Hrozí tu vznik situace, kdy na nezodpovědnost jednotlivých států doplatí ty zodpovědné.