Kirjoitusprosessista
Aiemmassa postauksessani puhuin siitä, miten minua pyydettiin miettimään muiden tunteita, kun kirjoitan mielipiteitäni julkisesti netissä.
Tuolloin totesin, että muiden tunteet eivät minua kiinnosta, koska heitä ei ollut kiinnostanut minun tunteeni. Totesin myös, etten kirjoita mielipiteitä.
Kirjoitan ajatuksia, kokemuksia ja pohdintoja, joiden seassa saattaa olla mielipiteitä.
Olen antanut kirjoitusprosessille ihan oman nimen:
Oksentaminen
Kun alan kirjoittaa, minulla on mielessäni aihe. Olen saattanut yön pimeinä tunteina miettiä tätä aihetta, olen saattanut jopa mielessäni kirjoittaa sitä. Mutta yleensä siinä vaiheessa, kun tulen näppäimistön ääreen, minulla on mielessäni enää pelkkä aihe.
Aloitan kirjoittamisen pohjustamalla tätä aihetta jotenkin. Kuten nytkin tein. Mistä tämä ajatus lähti tai mistä minä tällä kertaa puhun.
Sen jälkeen minulla ei ole yleensä hajuakaan siitä, mitä kirjoitan. Teksti tulee päästäni, sormien kautta WordPressiin. Se mitä kirjoitan on minulle täysi yllätys. Jokin aihe saattaa viedä minut jonnekin ihan muualle, mihin olin aikonut. Itseasiassa yleensä käy juurikin niin, että suistun ihan sivuraiteille aikomastani.
Terapeuttista
Tämä Oksentaminen on erittäin terapeuttista. Sen sijaan, että juttelen terapeutille, kirjoitan Teille. Minulla on jotain mielessäni ja puran sen tekstiksi blogiini. Olen kirjoittanut tänne asioita, joista en ole puhunut Pasille tai Naapurille, enkä haluakaan heidän kanssaan niistä puhua. Olen kirjoittanut ne tänne, koska haluan olla rehellinen itselleni ja Teille.
Kirjoittamisen tarkoitus alunperin oli luoda ymmärrystä ja vertaistukea Sinulle. Olet sitten terve tai sairas. Halusin kertoa, että tällaista elämäni on. Halusin terveiden ymmärtävän sairaan ihmisen sielunelämää ja halusin sairaiden ymmärtävän, etteivät he ole yksin. Me kaikki ajattelemme samoja asioita.
Sitten huomasinkin Oksentavani tekstiä tänne ja purkavani päästäni ulos ajatuksia. Huomasin, että oma oloni oli helpompi kaiken sen oksentamisen jälkeen. Etenkin, kun pääsin pohtimaan sitä, mitä olen kokenut töissä.
Moni saattaa ymmärtää, että haukun täällä työnantajaa siksi, että haluan heille pahaa. Se ei pidä paikkaansa. Kirjoitan täällä omista kokemuksistani, koska en tiedä, millä muullakaan tapaa saan ne asiat jäsenneltyä päässäni ja purettua päästäni ulos. En pysty millään tapaa ymmärtämään, mitä heidän päässään tapahtuu, joten minun on todella vaikea pureskella niitä asioita, jotka he ovat minulle tehneet. En voi ymmärtää sitä ilkeyttä. Enkä voi ymmärtää sitä tyhmyyttä.
Joten Oksennan alitajunnastani tulevaa tekstiä tänne Teidän luettavaksenne.
Oksentaisin sen tänne, vaikket lukisikaan.
Yllätyksiä täynnä
Joten siis kirjoitusprosessini ei todellisuudessa ole edes prosessi. Se on vain ajatus ja Oksentamista. Ulos tuleva teksti on yllätyksiä täynnä, niin Sinulle kuin minullekin.
Se on halvempaa kuin terapia. Vaikka maksankin tämän takia kahdesta webhotellista ja kolmesta domainista.
Se on ehkä jopa terapauttisempaa kuin terapia, koska tänne olen kirjoittanut myös niitä asioita, joita en terapeutille kertoisi.
Kirjoittaessani en ajattele sitä, kuka tämän lukee. Kirjoitan omia ajatuksiani ulos. Vasta jälkeenpäin minulle saattaa tulla morkkis siitä, mitä tuli kirjoitettua. Kirjoitinko nyt jotain sellaista, jonka tiimoilta joudun käymään Pasin kanssa keskustelun, jota en halua käydä? Kirjoitinko työnantajasta liian pahasti? Kerroinko liikaa omia ajatuksiani, paljastinko itsestäni liikaa?
Mutta nämä ajatukset tulevat vasta, kun olen julkaissut tekstini. Niin kauan, kun kirjoitan, ulostuleva teksti on Oksentamista. Yllätyksiä täynnä.
Vasta jälkeenpäin murhedin sitä, paljastinko liikaa. Jos paljastin, ei sillä mitään väliä.
Sainpa oksennettua pahan oloni ulos.