Suomen kieli on kyllä kovin kaunis, kun tuota otsikkoa oikein ajattelee.
Olin eilen vaalipaikalla pitelemässä keräyslipasta pari tuntia. Mukavaa nähdä ihmisiä ja olla avuksi. Tuli taas sellainen olo, että kylläpä minä olen kotiutunut tänne ja tunnen paljon porukka. Osan etäisemmin, toiset paremmin. Aika kului kuin siivillä huomioita tehdessä. Äänestysprosentti näytti jäävän varsin alhaiseksi vaikka väkeä tasaiseen tahtiin uurnalla kävikin. Pistin myös merkille sen, että äänestäminen on täällä maalla edelleen joillekin varsin juhlallinen juttu. Oli laitettu parempaa päälle ja ihan papiljotit päähän (oli ne otettu poiskin). Pojat jo sitten pian minun jälkeeni tulivatkin kotiin, ja pääsimme porukalla nauttimaan vielä yhdestä vapaapäivästä. Lämmin ja mukava se oli, mutta viikolla onkin sitten jo luvassa viileämpää. Ensin Foreca uhkaili huomiselle +3 astetta, joka olisi saattanut tuntua äkkiseltään - hrrr - hirveältä. Nyt ennuste oli vaihtunut viiteen asteeseen ja räntäsateeseen. Juhuu!
Ilta menikin sitten ihan totaalisesti television ääressä, kuten edeltäväkin. Lauantaina intouduin vielä Suomen välieräpelin jälkeen katsomaan, kröhöm, Mestarien liigaa. Minä olen huono jalkapallofani, mutta on siinä puolensa siinäkin pelissä. Pelaajilla on paljon vähemmän päällä ja onhan sitä ilo katsella. Minä jumiuduin esikoista odottaessani katsomaan jalkapallon MM-kisoja varsin tiiviisti ja saa nähdän miten käy tänä vuonna. Luulen, että aikaeron vuoksi jää kyllä seuraamatta. Mutta jääkiekon finaalin toki katsoin. Tuomareihin pettyneenä totean suomalaisittain että perkele!
No, uusia haasteita kohti. Esikoinen lähtee tänään kolmeksi päiväksi luokkaretkelle Helsinkiin, me pidämme kuopuksen kanssa Majaa pystyssä. Ja tämänkin viikko on tynkä, vain kolme päivää työntekoa. Vähiin käy ennen kun loppuu - poikienkin koulupäivät.
***
Näyttääkö tuo joukko kenestäkään muusta inhimilliseltä? Kuviltelkaa pieni tuulenvire ja nuo tyypit heilumassa ja tuijottamassa kohti! M. A. Numminen ystävineen?