Näyttelijä Pamela Tolalle perhe on elämän tärkein asia, sillä oma lapsuus oli risainen. Mutta päivän päätteeksi hän tarvitsee hetken ihan vain kahden kesken puolisonsa Lauri Tilkasen kanssa.
Helsingin Käpylän urheilupuiston pukuhuoneeseen ei mahtuisi enää yhtään ekaluokkalaista eikä varsinkaan ekaluokkalaisten luistinten nauhoja solmivaa aikuista lisää. Vieri vieressä penkeillä istuu pieniä koululaisia, ja lattia lainehtii kasseja ja kypäriä, joiden seassa joukko isiä ja äitejä kyykkii opettajan apuna. Myös näyttelijä Pamela Tola, 34, on uhmannut kirpeää pakkasta ja rientänyt solmimisjoukkoihin.
Kun jokaiseen jalkaan on kiristetty luistimet, lapset kirjavissa toppavaatteissaan köpöttelevät kumimattoa pitkin jäälle, ja vanhemmat rientävät kiireesti kukin tahoilleen.
Pamelalla ei ole juuri nyt hätä mihinkään, sillä freelancerin kalenterissa on väljää vielä tämä ja ensi viikko. Mutta sen jälkeen pitääkin kiirettä: Pamela on mukana pian käynnistyvässä tv-ohjelmassa Saturday Night Live, jossa hän hyppää itselleen uuteen lajiin.
"En ole ikinä ajatellut, että minun pitäisi valita joko ura tai perhe."
– Ohjelmassa käydään läpi viikon uutiset ja ilmiöt, joita kommentoidaan sketsien keinoin. Tällaista suoraa ohjelmaa en ole aikaisemmin tehnyt, mutta olen yrittänyt olla hermoilematta etukäteen. Livelähetyksen viehätys syntyy juuri siitä, että jokin voi mennä vikaan ja sitten siihen reagoidaan. Jos jännittää liikaa, kepeys ja huumori jäävät pois, Pamela kertoo.
Pamelan rinnalla ohjelmassa nähdään näyttelijät Kalle Lamberg, Aku Hirviniemi ja Jussi Vatanen. Uutiskatsauksen kirjoittaa André Wickström. Lisäksi mukana on viikoittain vaihtuva julkkisisäntä tai -emäntä.
Maaliskuussa starttaavassa Kynsin hampain -draamakomediassa Pamela puolestaan nähdään poliitikon roolissa. Hänen esittämänsä Anita on kansan rakastama "sydänten ministeri", joka valitaan yllättäen pääministeriksi, vaikka on kokematon politiikassa.
Kun Anita alkaa luoda uraa, hänen miehensä jää kotiin. Kuvio ei ole helppo, sillä Anitalla on ollut päävastuu perheen pyörittämisestä, mutta nyt roolit vaihtuvat.
Pamelalle työn ja perheen yhdistäminen ei ole koskaan ollut ongelma.
– En ole ikinä ajatellut, että minun pitäisi valita joko ura tai perhe. Vaikka sain lapset nuorena, kaikki on mennyt hyvin, kolmen alle kymmenenvuotiaan pojan äiti sanoo.
Pamelan ja hänen näyttelijämiehensä Lauri Tilkasen perheessä hommat jaetaan tasan.
– En koe, että äitiys olisi estänyt minua toteuttamasta itseäni. Jos meille Laurin kanssa tulee päällekkäisiä töitä, otamme lastenhoitajan tai isovanhemmat auttavat meitä, Pamela kertoo.
Perhe ja työ toimivat myös hyvänä vastapainona toisilleen.
– Näytteleminen ja äitiys ovat molemmat intensiivistä hommaa. Kotona töitä ei ehdi miettiä. Toisaalta kotiasiatkin voivat joskus olla raskaita, mutta niiden ajattelemisesta pääsee hetkeksi, kun keskittyy töihin, Pamela sanoo.
– Freelancerina oleminen sopii minulle, sillä kuvaukset ovat usein intensiivisiä, mutta niiden jälkeen voin ottaa hetken iisimmin ja varata siihen vaikka lomaviikon. Minulle on tärkeää, että voin välillä panostaa itseeni ja perheeseeni, hän jatkaa.
– Perhe on minulle kaikista tärkein asia. Perhe on turvapaikka, jossa jokainen saa olla täysin sellainen kuin on.
Turvallinen arki
"Ihaninta elämässäni on tavallinen arki. Koen suuria onnentunteita niistä yhteisistä hetkistä, kun lähdemme koko perhe yhdessä tekemään ihan tavallisia asioita.
Lasten myötä olen löytänyt talvilajit. Ulkoilu on minusta ihanaa, vaikken ikinä ole ollut mitenkään urheilullinen. Tulimme juuri laskettelemasta Leviltä, missä alle kaksivuotias kuopuksemmekin laski muiden perässä. Käymme lasten kanssa myös hiihtämässä ja luistelemassa. Lapsuudessani maalla hiihdimme tosi paljon, ja ajattelen edelleen, että kyllä sukset pitää ihmisellä olla! Mieheni osti minulle myös hokkarit, koska oli sitä mieltä, ettei kolmen jääkiekkoa pelaavan pojan äiti tee kaunoluistimilla yhtään mitään.
Vanhemmuuteen liittyy paljon turhautumista, ja siksi näistä yhteisistä hetkistä syntyvät onnistumisen tunteet ovat tärkeitä. Se fiilis, kun käydään lämmittelemässä kaakaoilla ja voidaan huokaista, että tämähän sujuu ihan hyvin. En tiedä johtuuko se iästä vai mistä, mutta nykyään lasten ja koiran ilo on myös omaa iloani. En kaipaa sen kummempaa itselleni.
"Haluan tarjota omille lapsilleni turvallisen lapsuuden, jollaista minulla ei ollut."
Omaan varhaislapsuuteni liittyy paljon turvattomuutta: olin aika yksin tunteideni ja ajatusteni kanssa. Elämässämme tapahtui monenlaisia vaikeita asioita, minkä takia jouduin liian varhain ottamaan vastuuta ja selviytymään yksin. Haluan tarjota omille lapsilleni turvallisen lapsuuden ja tavallisia arkisia kokemuksia, joita minulla ei aina ollut. Lapsuutta ilman, että heidän tarvitsee huolehtia onko kotona ruokaa tai missä vanhemmat ovat.
Minut varmaankin pelasti, että minulla oli aina selvä suunta ja energia kohti näyttelemistä. Palo alalle oli niin kova, että sain siitä sisältöä elämääni. Näytteleminen oli keino työstää vaikeita asioita, ja välillä sen avulla varmaan pääsi myös ikäviä asioita pakoon mielikuvituksen maailmaan. Uskon vahvasti, että koskaan ei ole liian myöhäistä aloittaa alusta, vaikka lähtökohdat olisivat mitkä tahansa."
Koiraterapiaa
"Minulla on elämäni aikana ollut kolme koiraa. Ensimmäisen ostin omilla rahoillani noin kymmenen vanhana. Toisen hankin kahdeksan vuotta sitten, mutta siitä tuli eroperheen koira; vaikka sillä aluksi oli kaksi kotia, asuu se nykyään vakituisesti entisen mieheni luona.
Nykyinen koiramme Rocky tuli meille vajaat viisi vuotta sitten lentokoneella Malagasta. Löysin espanjalaisen katukoiran yksityisen koiratarhan nettisivuilta. Ajattelin, että jos haluan hankkia eläimen, miksen samalla voisi tehdä hyvää. Orpo Rocky sai kodin, ja samalla hyvästä tarhasta vapautui paikka koiralle, joka muuten olisi lopetettu niin kutsutuissa tappotarhoissa.
Löytökoiran ottaminen on aina riski, koska sen taustasta ei tiedä mitään. Kun soitin etukäteen Espanjaan ja kysyin, tuleeko koira varmasti toimeen lasten kanssa, työntekijät testasivat asiaa metelöimällä sen lähellä ja vakuuttivat, ettei se ole säikky. Saapuessaan Rocky oli kyllä aluksi ihan sekopäinen, pissasi ja kakkasi joka paikkaan, mutta kotiutui nopeasti.
"Eläin opettaa lapsille luopumista ja isojen tunteiden käsittelyä."
Olen aina ajatellut, että perheessä kuuluu olla koira. Tässä elämänvaiheessa eläimestä ei ole liikaa vaivaa, kun kerran joka tapauksessa olemme lasten takia paljon kotona.
Rocky on koko perheen terapiakoira, joka nukkuu lastemme vieressä. Se tuo rauhaa ja toimii myös mielialapuntarina: jos joku korottaa liikaa ääntään, Rocky lähtee huoneesta ja tajuamme, että nyt pitää hiukan hillitä. Uskon, että eläin opettaa lapsille empatiaa, mutta myös luopumista ja isojen tunteiden käsittelyä, koska sen elinikä on niin lyhyt.
Kaikki hoitavat meillä Rockya, mutta minulla on siitä päävastuu. Tai lapset antavat sille herkkuja, ja minulle jäävät ikävät asiat kuten kynsien leikkaaminen. Rocky on niin espanjalainen, että näillä pakkasilla se pitää pakottaa ulos. Olen ostanut sille takin, mutta se selvästi häpeää sitä."
Skutsin rauha
"Aina kun lähden koiran kanssa metsään, rauhoitun. Lenkit ovat minulle meditaatiota. Haluan nauttia luonnosta ja hiljaisuudesta, en ikinä kuuntele musiikkia metsässä.
Samalla kun kävelen, pidän itseni kanssa palaveria. Käyn mielessäni läpi tehtävälistalla olevia asioita. Se ei tunnu yhtään niin raskaalta kuin jos istuisin alas listaamaan niitä. Jos olen stressaantunut tai en tiedä ratkaisua johonkin, niin ulkoilun jälkeen minulla on ainakin parempi mieli, joskus jopa uusi suunnitelma. Välillä suuttuneena olen ajatellut, että kävelen niin pitkään, että rauhoitun.
Kasvoin keskellä skutsia Joensuun lähellä. Varmasti siksi luonto on minulle edelleen niin tärkeä. Kavereita ei asunut lähimaillakaan, eikä siellä ollut muuta tekemistä kuin leikkiä metsässä. Keksin tarinoita ja leikin ulkona sisarusteni kanssa tai yksin.
"Kun kävelen, pidän itseni kanssa palaveria."
Minulla on neljä biologista sisarusta ja lisäksi kasvusisaruksia, jotka ovat ihan yhtä läheisiä ja tärkeitä. Lapsena kuvasimme videokameralla itse keksimiämme juttuja, se oli kivaa, eikä silloin tarvinnut miettiä mitään murheita. Olin vanhimmasta päästä ja keksin usein ideat. Sisareni olivat paljon hauskempia ja roiskivat menemään, itse otin homman enemmän tosissani.
Minun on nykyäänkin pakko päästä Helsingistä skutsiin niin usein kuin mahdollista. Meillä ei ole mökkiä, mutta välillä vuokraamme sellaista Kustavista. On ihanaa istua saunan jälkeen laiturilla tai rantakallioilla ja katsella vettä samalla, kun aurinko laskee kallioiden taakse.
Vesi on minulle tärkeä ja rauhoittava elementti, mutta minulle riittää pelkkä veden katselu, en tykkää uimisesta. Eikä ole hienompaa tapaa päättää päivä mökillä kuin iltanuotio. Voisin istua loputtomiin katselemassa tulta ja kuunnella sen ritinää.
Vaikka asun nykyään kaupungissa, huomaan, että kaupungin syke imee minut helposti ja tekee levottomaksi. Luonnon tyyneys vaikuttaa päinvastoin. Maalla annan itselleni luvan vain olla ja kuunnella hiljaisuutta."
Kirjoittaminen
"Nuorena ja vielä Teatterikorkeakoulussa opiskellessani minulla oli paljon ongelmia itseluottamukseni ja itseni kanssa. Koulussa tehtiin usein demoja, joiden merkitystä vähäteltiin, vaikka vanhemmat opiskelijat bongasivat niistä näyttelijöitä off-tuotantoihinsa. Minua ei ikinä pyydetty mukaan mihinkään. Päättelin, että olen tosi surkea.
Vertasin koko ajan itseäni muihin, ja siitä tuli liikaa paineita. Niinpä päätin ottaa välimatkaa näyttelemiseen. Mietin miksi ylipäänsä haluan tehdä tätä ammattia, jos se on niin rankka. Olin umpimielisesti elänyt elämää, johon kuului vain näytteleminen, mutta kun aloin kirjoittaa ja kuvata, perspektiivini laajeni. Päästin näyttelemisestä vähän irti.
Teininä kirjoitin salaa Sinä&Minä -tyylisiä, kaihoisia ja romanttisia rakkausnovelleja, jotka liippasivat läheltä omaa elämääni. Olin kokenut ensimmäiset ihastumiseni – ne kohdistuivat jostain syystä ujoihin ja ehkä kiusattuihinkin poikiin – mutta olin liian arka ja ujo, jotta mitään oikeasti olisi tapahtunut. Tarinoissanikin koettiin kaipuuta ja riipaisevia eroja.
"Kirjoittaminen on minulle luontevin tapa ilmaista itseäni."
Jossain vaiheessa käytin kaiken liikenevän ajan läppärin äärellä. Nykyään keskityn yhteen asiaan kerrallaan. Niinpä minua ei haittaa, jos näyttelijän työstä on taukoa, sillä silloin ehdin kirjoittaa. Julkaisimme vähän aikaa sitten ystäväni Manuela Boscon kanssa lastenkirjan, mutta minulla on myös paljon leffa- ja sarjaideoita.
Kun kirjoitan, lähden pois kotoa, jossa alkaisin vain siivota. Etsin vapaan pöydän ihmisten keskeltä kahvilasta. Näyttelijä toteuttaa aina ohjaajan visiota, mutta kirjoittaessani saan olla itse luomassa jotakin. Kirjoittaminen on minulle luontevin tapa ilmaista itseäni."
Yksinolo
"Näytteleminen on aika sosiaalista, ja tässä ammatissa tapaa koko ajan uusia ihmisiä. Niinpä olen sen vastapainoksi alkanut arvostaa yhä enemmän yksinoloa. Minulla on iso sosiaalinen piiri, mutten enää ajattele, että olen sulkeutunut ja outo, jos en halua nähdä ystäviäni heti, kun minulla joskus on kaksi tuntia ylimääräistä aikaa.
"Kun minulla on omaa aikaa, menen mieluummin yksin kahvilaan tuijottamaan ulos ikkunasta."
Arki on sellaista härdelliä, ja äitinä joutuu koko ajan huolehtimaan toisten asioista, että kun minulla on omaa aikaa, menen mieluummin yksin kahvilaan tuijottamaan ulos ikkunasta. En tarvitse vuorokauden mittaisia yksinäisyyteen vetäytymisiä, parikymmentä minuuttiakin tekee ihmeitä.
Kierrän kouluissa puhumassa itsetunnosta ja haaveilemisen tärkeydestä eikä minua yhtään haittaa ajella yksin pitkin Suomea. Vähän aikaa sitten ajoin tuntikausia kohti Napapiirin koulua ja vain nautin avarasta maisemasta, jota ei rikkonut yksikään rakennus. Jos yövyn hotellissa, otan omasta rauhastani kaiken irti. Syön hyvää kasvisruokaa, levitän paperini ja koneeni hotellin sängylle – ja olen onnellinen.
"Tarvitsen pienen hetken, jolloin ehdin vaihtaa kuulumiset rauhassa mieheni kanssa."
Hiljentyminen on minulle tärkeää myös jokaisen päivän päätteeksi. Kun olemme saaneet lapset nukkumaan, keitän teetä, laitan kynttilän palamaan ja nollaan Laurin kanssa päivän, joka on saatu pulkkaan. Emme katso telkkaria, sillä tarvitsen pienen hetken, jolloin ehdin vaihtaa kuulumiset mieheni kanssa rauhassa."
- Näyttelijä on syntynyt 15.10.1981 Ruotsinpyhtäällä ja kasvanut Pohjois-Karjalassa.
- Tunnetaan rooleista muun muassa elokuvissa Tyttö sinä olet tähti, Härmä, Napapiirin sankarit ja Isänmaallinen mies.
- Naimisissa näyttelijä Lauri Tilkasen kanssa. Perheeseen kuuluu yksi yhteinen poika sekä Pamelan kaksi poikaa aikaisemmasta liitosta.
- Saturday Night Live alkaa 6.2. MTV3:lla.
- Kynsin ja hampain 10.3. alkaen TV2:lla.