Wanha frouwa ei olisi voinut kuvitellakaan millainen kulttuurinnälkä häneen asettuisi keväällä 2020, erään 13. päivän ja arvatenkin perjantain jälkeen. Pandemia iski täysin voimin kulttuurilaitoksiin ja taiteilijoiden kalentereihin. Niinpä kuukausitolkulla kitunut, nälkäinen frouwa saapuikin Cabaret´n ennakkoesitykseen innoissaan, uteliaana ja kuonokoppaan sonnustautuneena ynnä teatterin selkeiden turvaohjeiden rohkaisemana. Millaisia olisivat uudet normit narikassa, lämpiössä ja katsomossa? Kuinka kanssakatsojat suhtautuisivat omaan vastuuseensa? Miten toimisivat yleisöpalvelut, nähtäisiinkö henkilökunta visiireissä ja maskeissa?
Ei hätää. Koska lippuja oli myyty vain puolelle katsomon istuimista, väljyys ja jonojen puute loivat turvallisen olon ja takasivat mahdollisuuden nauttia rennosti upeaksi ennakoidusta musikaalista. Selvästi yli puolella katsojista oli kasvosuojus, joillakin tyylikkäästi asukokonaisuuteen yhdistettynä. Käsidesin annostelijoita löytyi tasaisin välimatkoin ja ennakkoon tilatut väliaikaherkut tarjoiltiin yksittäispakattuina. Toilettiin menevien jonotusta helpotettiin rajaustolpilla ja hihnoilla ja kuulutuksissa kerrattiin teatterin omia turvaohjeita.
Frouwa oli suunnitelut tapaavansa muitakin kotikriitikoita ja onnistuikin, joskin maskeraadissa olevan toverin tunnisti tällä kertaa kampauksesta ja silmistä. Heräsi kysymys, voivatko saman seurueen jäsenet istua vieretysten jos kerran katsomoon on myyty vain joka toinen paikka. Kyllä voivat! "Kielletyt tuolit" oli merkattu keltaisella värillä ja muut jaettu paripenkkeihin tai sinkkuistuimiin. Henkilökunta ohjasi tulijoita täyttämään katsomoa, sillä lippuihin painetut paikkatiedot eivät ole toistaiseksi voimassa. Katsomoon sai mennä jo 20 minuuttia etuajassa, viedä halutessaan takin mukanaan ja viettää siellä jopa väliajan. Hyvin tämäkin toimi, katsojan näkökulmasta. Mutta millainen kontakti syntyisi harvaan istutun ja enimmäkseen naamioidun katsomon ja esiintyjien välille?
Kulttuurinjanoinen katsomo syttyi oitis taputtamaan musikaalin tutuille alkutahdeille. Kontakti oli syntynyt! Kit Kat Clubin intiimiys ja haavoittuvuus tuntui vain korostuvan, kun esiintyjät lauloivat, tanssivat ja puhuivat kylki kylkeä ja poski poskea vasten. Tarinaan sisältyvä piilevä vaara kyti kahta kauheammin koska näyttämöllä turvaväleissä istuivat vain orkesterin jäsenet. Frouwa ei voinut olla ajattelematta nykyajan suurkaupunkien yökerhoja, joissa myös eletään vain tätä hetkeä ja ummistetaan silmiä korona-ajan riskeiltä.
Cabaret on ajankohtainen tarina monella tavoin. Elämme vauhdin hurmassa, viihdytämme itseämme epätoivon vimmalla, vaikka taloudellinen taantuma jakaa väkeä yhä enemmän A- ja B-luokan kansalaisiin. Todellisuutta on vaikea kohdata. Oikeistopopulismi nostaa päätään, etniset ja uskontoon liittyvät kiistat ruokkivat terroria, tarvitaan tiukempaa lainsäädäntöä ja kovempia rangaistuksia. Maailma on taas kerran tulossa hulluksi.
Cabaret kertoo tarinan 30-luvun hullusta Berliinistä, sen innokkuudesta, turmeluksesta ja pelokkuudesta Hitlerin valtaannousun aattona, fasismin vaikutuksista saksalaisiin ja maassa asuviin vierasmaalaisiin.Tummaa pohjavirettä keventää kaunis ja kuolematon musiikki, huumoria unohtamatta. Ensemble tekeekin mahtavan tulkinnan vaikkapa Two Ladies- laulusta sekä maailmaa pyörittävästä rahasta, The Money Song.
Wanha frouwa antaa veden virrata Aurajoessa jonkin aikaa ennen kuin nauttii toistamiseen annoksen Cabareta. Musikaalissa riittää nimittäin katsomista ja kokemista useammaksikin kerraksi.
Kuvat: Emmi Kantonen