Kahden viikon aurinkoinen ja rentouttava Portugalin-loma on nyt takana, ja arki on astunut jälleen kuvioihin. Meillä on kameran muistikortit ja harmaat aivosolumme täynnä ideoita ja materiaalia, joista tulemme ammentamaan yllin kyllin herkullisia postauksia ihan lähiaikoina. Niitä odotellessa palataan kuitenkin ihan hetkeksi reissumme alkupäiviin ja Lissaboniin, joka jo ensitreffeillä heitti meitä Amorin nuolella suoraan sydämeen.
Ensimmäinen ajatuksemme Lissabonista oli: miksi ihmeessä emme ole matkustaneet tänne aiemmin?
Lissabon ja Portugali ovat toki olleet matkasuunnitelmalistoillamme pitkään. "Lissabonissa olisi kiva käydä", tuumasimme monesti, mutta jostain syystä aina löytyi muka joku sopivampi, mukavampi tai kiinnostavampi paikka johon lähteä. Monta kertaa se oli Barcelona, tuo suuri rakkautemme ja henkinen toinen kotikaupunkimme. Meiltä Barnaan syvästi rakastuneilta tämä on rohkeasti sanottu, mutta nyt saattaa kuulkaa olla niin, että Lissabon hätistelee todella vahvasti Barcelonan kärkipaikkaa eurooppalaisten kaupunkien paremmuuskisailussa! Niin mahtava oli Lissabon!
No mikä siinä sitten oli niin mahtavaa?
Lissabon on nuhjuisen kaunis. Aukioita, vanhoja rakennuksia, värikkäitä kuviotiiliä, mukulakivikatuja. Unelias jokiranta joka herää eloon auringon laskiessa mailleen. Matalien puiden ja jyhkeiden linnojen asuttamia kukkuloita, henkeäsalpaavia maisemia, punatiilisiä kattoja, juhlahumusta kieliviä paperiköynnöksiä. Purku-uhan alla olevia sielukkaita talonrähjiä, auringonlaskun hunajankeltaiseksi värjäämä kaupungin siluetti, majesteettisia patsaita, koristeellisia suihkulähteitä, leiskuvissa väreissä hehkuvia kukkia.
Lissabon on täynnä historiaa. Portugalin historia juontaa kauas, se on vaiherikas, monikulttuurinen ja tietenkin sotaisa. Löytöretkien aikaan Portugali oli todellinen maailmanmahti, sen imperiumi ulottui lähes kaikkiin maanosiin. Historian eri kerrostumia ei voi Lissabonissa olla huomaamatta, ja se jos mikä tekee kaupungista vivahteikkaan.
Lissabon on maisemien kaupunki. "Seitsemän kukkulan kaupunki", Lissabonista sanotaan, vaikka loppumattomia ylä- ja alamäkiä tarpoessa tuntuu, että kukkuloita on takuulla enemmän. Mäissä hengästyminen palkitsee, kun nurkan takaa yllättää mitä upein maisema yli punatiilisten kattojen.
Lissabon sykkii elämää. Ei kiivaan metropolin tavoin etukenossa, vaan pikemminkin rennon itsevarmasti parhaat puolensa tiedostaen. Aukiot ja puistikot täyttyvät pulujen lisäksi vapaa-ajasta ja toistensa seurasta nauttivista ihmisistä. Saattaapa pukuun sonnustautunut business-ihminenkin napata lasillisen vihreää viiniä lounastaukonsa kunniaksi. Katumuusikot tarjoavat kohtaamisille letkeän soundtrackin. Ginja-paikkojen edustan tungoksesta soljuu iloinen puheensorina. "Haluatko lasiisi myös kirsikoita?" Ravintoloihin ja kahviloihin kokoonnutaan seurustelemaan ja herkuttelemaan. Kiire ei ole. Illan tullen haikea Fado herää eloon. Se kiemurtelee vanhan kaupungin kapeita kujia houkutellen kuulijoita mukaansa.
Lissabon on herkuttelijan paratiisi. Tuoreita simpukoita, paistettuja sardiineja, turskaa monella tapaa, mausteisia makkaroita, suussasulavaa kinkkua, herkullisia juustoja, pulleita ostereita, pehmeää mustekalaa, afrikkalaisia makuja, erinomaisia viinejä, lehteviä leivoksia… Lissabon ei jätä hyvän ruoan ystävää kylmäksi.
Lissabonissa on rento meininki. Ihmiset ovat leppoisia, matkailijoita kohtaan ollaan avoimia ja sydämellisiä. Paikallisilla on hymy herkässä ja vieraskin saa osansa vitseistä. Auringonlaskun hetkellä Tajo-joen rannalla aika tuntuu pysähtyvän. Ei ole kiire minnekään.
Tämä blogikirjoitus on osa Instagram Travel Thursday -tempausta, jonka järjestäjinä Suomessa toimivat Destination Unknown, Kaukokaipuu ja Veera Bianca. Tarkemmat ohjeet löytyvät täältä. Meidät löydät Instagramista nimimerkillä @cocoaetsimassa.