Ammattilainen koulutti pari viikkoa sitten luottamushenkilöitä, aiheena oli neuvotteluiden vuorovaikutustaidot. Koska olin tilaisuuden isäntä, hän ammattilaisena kysyi etukäteen minun ajatuksiani. Vastasin, että joskus olisi kiva olla sellainen hopealuoti, joka tepsisi mihin tahansa vaikeaan tilanteeseen ja taianomaisesti kääntäisi väännön omaksi eduksi. Neuvottelun avuksi kysytään usein kikkoja ja taitoja, joilla vaikean tilanteen voittaisi. Toki vastasin muutakin, ja niitä nostan nyt tässä esille.
Hopealuoteja ja niksejä on elokuvissa. Toki oman asian esitystapa ja neuvottelutaktiikka on syytä valmistella, mutta mihinkään taianomaiseen vastapuolen manipulointiin en vielä ole törmännyt. Enkä halua törmätä, sillä manipuloinnilla tai väkisin jonkun yhden asian "voittamisella" voi olla lyhyet jäljet. Vastapuoli muistaa kyllä ja haluaa kuitata tilit.
Työpaikoille kaivataan lisää paikallista sopimista. Mahdollisuuksia siihen on ollut sekä pitkään että runsaasti. Tuntuma on kuitenkin, että joko neuvottelijat eivät oikein ymmärrä mitä, mistä ja miten neuvotella tai sitten koetaan, ettei se toinen osapuoli oikeasti halua neuvotella vaan sanella. Tämä ei tietenkään tuo hyvää lopputulosta.
Koska taikatemppuja ei ole, ehdotan panostamista raakaan työhön. Perehdy etukäteen yhtiön ja työpaikan sekä sen yksiköiden tilanteeseen ja pidä tietosi ajan tasalla. Vasta neuvottelukutsun jälkeen aloitettu taustatyö on jo myöhässä. Mieti asiaa myös vastaneuvottelijan näkökulmasta. Yritä miettiä kokonaisuutta ja siihen liittyviä asioita. Kysy ja kuuntele, älä hyväksy sanelua. Paras ratkaisu voi olla se, mitä kumpikaan osapuoli ei tullut etukäteen ajatelleeksi. On myös ihan ok – perustellen – sanoa "ei".
Itse tajusin koulutusta kuunnellessani sen, että oikeastaan jokainen työtapaaminen on neuvottelu – myös se oman porukan tapaaminen. Omien kesken velvollisuutesi on edistää sitä vaihtoehtoa minkä takana seisot. Ja jos muut eivät heti ole samaa mieltä kanssasi, joudut neuvottelemaan asiasta.