Talvea odotellessa...
Eilen iltatoimien aikaan rupesin ajattelemaan kevättä ja sen kiireitä. Vähän aikaa sitten oli vielä kasapäin lunta ja nyt kaikkialla on vihreää. Sitä jotenkin aina kuvittelee ehtivänsä tehdä kaiken ajallaan ja sitten vain tajuaa, että nythän se kesä tuli.
Toissapäivänä saatiin kivet merkattua pelloilta, mikä oli hyvä. Samana iltana näet saapui ensinmäinen ukkonen ja toi mukanaan kaivatun sateen. Ja nyt pellot vihertävät huimana, tuntuu kuin heinä olisi parissa yössä kasvanut sen kymmenen senttiä.
Ehkä se on se kevään kiireen tuntu, kun kaikki tapahtuu niin äkkiä. Ensin tuskastuu kun kaikkialla on kuollutta ja sitten joku kääntää kirjassa sivua ja kaikkialla ympärillä pursuaa elämää.
Olen monesti päivän mittaan istunut puutarhakeinussa ja vain ollut hiljaa, ihaillen kaikkea mitä ympärillä on. Ummistaen silmät tekemättömiltä töiltä ja ihaillut keskeneräisiä projekteja. Kuten vaikka isännän tekemää halkopinoa tai kukkapenkkiä syreenin juurella, niin ja pääskysen pientä pesää.