En af de debatter, sidste valgperiode vil blive husket for, er sagen om Dannebrog i folketingssalen.
For kulturradikalisterne, der med Edvard Brandes har »danskheden som blot en frase«, er folk og nationalstat blot en konstruktion. Og derfor bliver flaget med Margrethe Vestagers mere polerede ord en kontrast til partiets mangfoldighedslære.
Men heldigvis sejrede Pia Kjærsgaard. Eller rettere: Heldigvis sejrede folket. For Dannebrog er netop ikke politik. Ikke en frase. Ikke blot et symbol. Hos os er flaget nemlig ikke blot et billede på magt og øvrighed. Det er folkets flag.
Og hvor mange flag der end findes på officielle bygninger, overgås de derfor talrige gange af de dannebrogsflag, der pryder fra kolonihaveforeninger, byfester og forhaver til fødselsdagskager og juletræer. Fra bagerens dannebrogskage og slikbutikkens dannebrogsbolsjer til vores 'Cirkus Dannebrog' og klaphatten, når vi hepper på fodboldlandsholdet.
I 800 år har Dannebrog været synonymt med det fælles, der gør et folk. Især i trange tider har det været symbolet på en folkelig vilje til at være og overleve. Og netop derfor er der så meget desto større grund til at minde os selv om, hvad Dannebrog er, et ikkepolitisk fælles symbol på det, vi på tværs af politiske forskelle har til fælles: vores historie, vores sprog, vores kultur – vores fædreland.
Når fædrelandet er truet, bliver Dannebrog derfor et levende våben i hjerterne.
Det husker vi ikke mindst fra sidst 100-års dag. Da var Sønderjylland endnu tysk. I 56 lange år var Danmark og danskheden syd for Kongeåen under fremmed flag, og overmagten havde gjort alt for at få danskerne til at glemme deres fædreland.
Preusserne vidste vel, hvilke følelser folkets flag tændte. Derfor forbød man brugen af Dannebrog. Man ville tvinge danskheden ud af sønderjyderne, som det i Skåne også var forsøgt af svenskerne efter 1658.
Men tvangen svækkede ikke danskheden. Vel var flaget forbudt, men man kunne ikke forbyde husmødre at pryde tørresnoren med skiftevis rødt og hvidt tøj. Til det velkendte sønderjyske kaffebord hørte naturligvis et dannebrogskaffestel, ligesom man i den tyske tid gik så vidt som til at fremavle grise med dannebrogsfarverne rød og hvid. Protestgrise, kaldtes de.
Indtil for få år siden var hindbærsnitter her kendt som 'dannebrogssnitter', pyntet med rød-hvide streger på toppen. Måtte man ikke åbent bekende sit danske tilhørsforhold, fandt man andre veje – på tværs af al anden uenighed.
Dannebrog er et ikkepolitisk fælles symbol på det, vi på tværs af politiske forskelle har til fælles: vores historie, vores sprog, vores kultur – vores fædreland
Også i 1940, da tyskerne besatte hele landet, blev Dannebrog en kampplads. Klog af erfaring prøvede man ikke med forbud, men forsøgte nu at overtage flaget til sin nationalistiske ideologi.
Men hvad tyskerne ikke forstod, var, at Dannebrog jo netop ikke er politisk. I Danmark har ingen patent på flaget; og derfor er det alles. Dengang som i dag.
Derfor har vi i folkeafstemninger for/imod EU set Dannebrog brugt på begge sider, ligesom ethvert parti med respekt for sig selv har dannebrogsfaner iblandt sine tillidsfolk – uddelt af Danmarkssamfundet. Dannebrog er hævet over politik, i dag som dengang. Derfor mislykkedes nazisternes forsøg.
Trods deres propagandabrug af flaget bar danskerne stolt kongemærke med Christian X's monogram på baggrund af Dannebrog i reverset og samledes overalt i landet under Dannebrog til alsangsarrangementer. »Et flag er smukkest i modvind«, gjaldede det!