Ingen fratrædelsesgodtgørelse til vikar
Normalt er det en betingelse for retten til fratrædelsesgodtgørelse, at medarbejderen er blevet opsagt. En ny faglig voldgift har imidlertid afgjort, at der ikke er tale om opsigelse, når en tidsbegrænset ansat fratræder sin stilling på grund af tidsbegrænsningens udløb, og medarbejderen har derfor ikke ret til fratrædelsesgodtgørelse.
En vikar var udsendt i årevis
Sagen handlede om et vikarbureau, som i en længere periode på 3 år og 7 måneder i flere tidsbegrænsede vikariater havde udsendt en vikar omfattet af Industriens Overenskomst til at udføre arbejde hos den samme virksomhed.
Da vikarens ansættelse til sidst ophørte på grund af udløbet af den sidste tidsbegrænsede aftale, rejste vikarens forbund krav om fratrædelsesgodtgørelse til vikaren.
Det kræver en opsigelse
Retten til fratrædelsesgodtgørelse reguleres i bestemmelsen i Industriens Overenskomst § 38, stk. 11.
Bestemmelsen lyder: "Såfremt en medarbejder, der har været uafbrudt beskæftiget i samme virksomhed i 3, 6 eller 8 år, uden egen skyld bliver opsagt, skal arbejdsgiveren ved medarbejderens fratræden betale henholdsvis 1, 2 eller 3 gange en særlig fratrædelsesgodtgørelse"
Vikaren var imidlertid ikke blevet "opsagt" af arbejdsgiveren, men fratrådte sin stilling som følge af udløbet af sit sidste tidsbegrænsede vikariat.
DI gjorde derfor gældende i sagen, at bestemmelsens betingelse om "opsigelse" af medarbejderen ikke var opfyldt, og at der således ikke var grundlag for at udbetale fratrædelsesgodtgørelse.
Sagen blev principiel
Forbundet gjorde gældende, at der ikke kunne lægges vægt på betingelsen efter § 38, stk. 11, om, at medarbejderen skal være "opsagt".
Det blev desuden – helt generelt – gjort gældende, at medarbejdere, der ansættes tidsbegrænset, samtidig får en opsigelse i kraft af vilkåret om tidsbegrænsning.
Synspunkterne indebar, at alle tidsbegrænsede medarbejdere skulle have opsigelsesrettigheder, herunder fratrædelsesgodtgørelse og godtgørelse for usaglig afskedigelse, selv om de fratræder som følge af udløbet af tidsbegrænsningen.
DI henholdt sig til juridisk teori og praksis, hvorefter opsigelsesrettighederne ikke har nogen betydning for tidsbegrænset ansatte, der fratræder som følge af tidsbegrænsningens udløb.
Ingen opsigelsesrettigheder
Højesteretsdommeren, der afgjorde sagen, lagde til grund, at en tidsbegrænset ansættelse ophører på det aftalte sluttidspunkt. Ansættelsen ophører i denne situation ikke ved en opsigelse af medarbejderen.
En medarbejder har i denne situation ikke opsigelsesrettigheder i form af særskilt opsigelsesvarsel, fratrædelsesgodtgørelse eller ret til godtgørelse for usaglig opsigelse.
Dette var heller ikke i strid med EU-direktivet om tidsbegrænset ansættelse, hvorefter tidsbegrænset ansatte som udgangspunkt skal have samme arbejdsvilkår som sammenlignelige fastansatte, medmindre forskellen er begrundet i objektive forhold.
Dommeren afgjorde, at da forskellene med hensyn til opsigelse ligger i ansættelsesformen, må de anses for at være begrundet i objektive forhold.
DI førte sagen for virksomheden.
Nyheden er baseret på faglig voldgifts afgørelse af 22. marts 2021 i sag nr. FV 2020.1219.
DI's råd
Afgørelsen slår fast, at udløb af en tidsbegrænset ansættelse ikke er at regne som en opsigelse, og afgørelsen er derfor på linje med juridisk teori og praksis, men derfor er det alligevel forfriskende med en afgørelse på "den juridiske rå sten".