Mirušajam aligatoram - zoodārza leģendai Čabulītim - iecerēts veidot piemiņas vietu un pasūtīt izbāzeni Viņš dzied un dejo, kad esat pagriezuši muguru, - vēl nesen zoodārza darbinieki nosmēja, atbildot uz apmeklētāju īpaši bieži uzdoto jautājumu "Vai vecais aligators tiešām ir dzīvs?", tā kā aligators it īpaši pēdējos dzīves gadus vadīja ļoti mierīgi. Tagad, lai arī zoodārzs darbojas ierastajā ritmā un ik dienu apmeklētājiem par prieku rīko roņu šovus, zoodārzā valda sēras. Vecā Misisipi aligatora Čabulīša sirds pārstāja pukstēt naktī uz otrdienu. Nolīdušu baseina stūrī, no rīta viņu atrada kopēja. Viņa pamanīja, ka dzīvnieks vairs neelpo. Dienu no dienas, sagaidot apmeklētājus, dzīvnieks zoodārzā nostrādāja 72 gadus. Par Čabulīti droši var teikt - no zoodārza vēstures tas noteikti redzējis visvairāk. Zoodārzā sēras ārēji nav manāmas, vien Tropu mājā pie aligatora baseina piesprausta zīmīte ar viņa fotogrāfijām un sēru vēsti. Baseinā peld Čabulīša kaimiņienes zivis. "Mums visiem ir ļoti skumji, Čabulītis ir mūsu leģenda. Taču jāatceras, ka dzīvnieks ir nomiris ļoti lielā vecumā. To mēs sacījām arī apmeklētājiem, kas šodien Čabulīti meklēja baseinā," saka zoodārza darbiniece Laura Līdaka. Aligatoriem vidējais mūža ilgums esot 60-70 gadu. Čabulīša pēdējā kopēja, atradusi dzīvnieku mirušu, tik ļoti pārdzīvojusi, ka nevarējusi todien pastrādāt. Čabulītis ir ne vien vecākais dzīvnieks un vecākais aligators Rīgas zoodārzā, bet arī, iespējams, vecākais aligators Eiropas zoodārzos. Vēl pirmdien, kad Čabulītim bija pēdējās brokastis, nekas nav liecinājis, ka būtu kādi veselības traucējumi. Otrdien sekcijā atklājās, ka, visticamāk, aligatoram bijusi sirdslēkme. Darbinieki jutušies atviegloti, ka Čabulīša vēderā nav atrastas monētas, ko apmeklētāji bagātīgi meta viņa baseinā. Jaunus Misisipi aligatorus zoodārzs neplāno drīzumā iegādāties. Čabulīša baseinā mitināsies gaviālkrokodili, kas nu pieauguši un sāk izjust vietas trūkumu. Čabulītis Rīgas zoodārzā nonāca 1935.gada 1.aprīlī kopā ar vēl trim aligatoriem - tēviņu un divām mātītēm. Tolaik aligatori varēja būt sasnieguši viena līdz triju gadu vecumu. Ļoti iespējams, ka bērnībā pie aligatoru būra stāvējis kādreizējais Valsts prezidents Kārlis Ulmanis, kurš tolaik apmeklējis jaunatklāto tīģeru māju. Čabulītis zoodārzā pārdzīvoja arī Otro pasaules karu, zoodārzs tajā necieta. Čabulīša jaunības dienas dokumentētas samērā skopi - zināms, ka aligatori reizēm savā starpā izkāvušies, reiz Čabulītis bija sakodis asti vienai no aligatoru mātītēm. Arī romantiskas attiecības Čabulītim nepaskrēja neizbaudītas, aligatori pārojušies, izšķīlušās pat olas, diemžēl neapaugļotas. 1965.gadā no Rīgas uz Kijevas zoodārzu aizvests otrs aligatoru tēviņš. Mātītes saslima, un 70.gados tās bija jāiemidzina. Rēca pie Modern Talking Čabulītis dzīves laikā vairākkārt pārdēvēts, agrāk saukts arī par Ulmanīti, Ali, Genu. Zoodārza darbiniece Īrisa Ozola, kas desmit gadus bijusi aligatora kopēja, par Čabulīša vārdu saka: "Tas tā piestāvēja! Viņam bija tāda mīļa fizionomija. Kad viņš tā labi paēda, man tiešām gribējās papliķēt viņam pa vaidziņiem." Ar kopējiem Čabulītis bijis draudzīgs - patika, kad tie viņam laida virsū silta ūdens strūklas un paberza muguru ar birsti, pat patrenkāja ar slotu. "Citreiz aligators uzgūlās uz cauruma, kur ūdenim jānotek. Viss! Lielais vēders ir priekšā, un ūdens ārā netiek! Un to viņš speciāli darīja," atceras I.Ozola. Viņa gan pēdējos sešus gadus Čabulīti neaprūpē, jo nepanes Tropu mājas klimatu. L.Līdaka stāsta, ka īpaša attieksme Čabulītim, iespējams, bijusi pret grupas Modern Talking mūziku - kad kopēji to klausījušies, aligators mēdzis skaļā balsī ierēkties. Pēc darbinieku teiktā, tikai viens kopējs Čabulītim neesot īsti paticis - sev netīkamo vīrieti viņš pāris reižu uzdzinis līdz griestu režģiem un licis tur nogaidīt. 80.gados vecajam aligatoram aiz sienas tika iemitināts, kā kopēji saka, "kustīgs un lustīgs" slaidpurna krokodils Balodītis. Tas kādā naktī uzrāpies pa režģiem augšā un iespraucies pie Čabulīša. Tā kā abi līdz divcīņai nav nonākuši, tie sākuši dzīvot kopā. Čabulītis nepiekāpās, bieži rūca uz Balodīti un draudīgi tam tuvojās. Vienreiz aligatora dusmas sadzirdēja visi. Čabulītis sakampa zobos lielu koka stumbru un purināja to tik stipri, ka sāka trīcēt Krokodilu mājas stikli. Balodīti tas ļoti sabiedējis, ka dzīvnieks uz laiku pārstājis ēst. Starp abiem ielika sienu. Nepatika dzīva barība Izvēlīgs Čabulītis bijis ēdiena izvēlē - garšojušas reņģes un gaļas fileja, kā arī cālīši, taču neparko - jūrascūku spalvainās ādas. Novērsās arī no dzīvas barības. Barība tika pasniegta divreiz nedēļā pa kumosiņam ar garu pinceti. Čabulītis vairākkārt dzīvē arī pieteicis bada streiku, piemēram, 1958.gadā aligators neēda sešus mēnešus pēc tam, kad terārijā bija plīsusi caurule. "Ja aligatoriem temperatūra nokrītas zem 20 grādiem, dzīvnieki atsakās no barības, jo var ar to saindēties, organisms nevar to pārstrādāt," skaidro L.Līdaka. 2001.gadā Čabulītis pārcēlās uz jauncelto Tropu māju. Tolaik darbinieki baidījās, vai pārnešana nedraudēs ar sirdstrieku, taču aligators izturēja. Pusotra simta kilogramu smago dzīvnieku nesa astoņi vīri. Lai arī pēdējos gadu desmitus aligators izskatā neesot daudz mainījies, tikai zobu rindas kļuvušas retākas, dzīvnieka kustības tapušas arvien lēnākas. Aligators lielāko daļu laika vadījis ūdenī, pārvietošanās pa sauszemi vecumdienās radījusi problēmas. I.Ozola teic, ka viņai nav nevienas fotogrāfijas ar Čabulīti. Vienmēr licies, ka var atlikt bildēšanos, jo aligators licies mūžīgs. "Man no Čabulīša palikusi tikai viņa zobu kolekcija no laikiem, kad viņš mainīja zobus," viņa nosaka. *** Vecākie pašlaik Vecākais dzīvnieks Rīgas zoodārzā ir Moluku kakadu. Šim putnam ir 37 gadi, taču tās noteikti vēl nav vecumdienas, jo šie putni dzīvo ļoti ilgi. Par "sirmāko vecīti" Rīgas zoodārzā noteikti var dēvēt Bolīvijas naktspērtiķi, kuru uzskata par nebrīvē dzīvojošo šās sugas rekordistu pasaulē. Dzīvnieks nodzīvojis savai sugai ļoti ilgi - 24 gadus.