У стрічках новин мало не щодня з'являються повідомлення про нові жертви антитерористичної операції на сході України. Вояки, які приїжджають з АТО у короткі відпустки на Буковину, дивуються, що тут нічого не змінилося. Мовляв, країна одна, а відчуття таке, що зовсім інша. Втім, не все так однозначно, як здається на перший погляд. Адже під час концертів активісти збирають кошти на потреби військових, а під час патріотичного флешмобу 23 серпня на Центральній площі вигукували «Схід і Захід разом» та «Україна єдина». Про те, де та межа між розвагами і реальною допомогою для наших захисників, що варто організовувати у місті у наш час і звідки взяти кошти на те, щоб хоча б якось розвивати культуру у Чернівцях, ми запитали в організатора різноманітних мистецьких заходів у місті Марини Лібанової.
- Зараз багато сперечаються, чи варто у той час, коли на Сході країни гинуть люди, влаштовувати якісь культурні заходи. Як вважаєте?
- Вважаю, що культура має жити далі. Але є міра. Тобто культура у мирний і воєнний період – це різні речі. Адже саме через її призму ми маємо відчути стан суспільства. Бо тільки культура, в моєму баченні, є показником суспільства. Якщо ми зараз закінчимо з культурою, то суспільство у цілому зупиняє свій розвиток. Але, наприклад, всі про це говорили, я скажу ще раз. Не час нині феєрверків, не час чогось гучного і безідейного.
- Втім, мабуть, важко бодай щось організовувати, коли немає грошей?
- Я з тих організаторів, які кажуть, що за гроші може кожен, а спробуйте без них. Багато приємного і корисного можна зробити за якісь доступні кошти. Наприклад, є в Чернівцях організація, яка запрошує до міста прогресивно думаючих людей з великим багажем знань, вони проводять майстер-класи і читають лекції. І звичайно, якихось грошей треба на їхню дорогу, і проживання, але не захмарних. По-друге у кожному місті є свої базові культурні осередки. Наприклад, ось приїхала зі Штатів бард Юлія Косівчук і разом із бандуристкою Ольгою Гук влаштували дуже душевний і ліричний вечір у Чернівцях (під час нього вдалося зібрати більше чотирьох тисяч гривень на потреби військових, що перебувають в АТО, - авт.), вхід був безкоштовним.
- Ви нещодавно повернулися з Ізраїлю, де знову спалахнув воєнний конфлікт. Чи проводять там якісь культурні заходи у цей час?
- Там країна дуже міняється в період воєнних дій. Навіть передачі розважального характеру на їхніх улюблених інформаційних каналах, скасовують. Річ у тому, що Ізраїль країна досить мала. І ситуація там трохи інша, адже більша її частина потрапляє під можливий обстріл. Тому у такій ситуації проводити масштабні заходи у культурному плані не можна. Скажімо, був запланований театральний фестиваль, щось схоже на наші «Золоті оплески». Коли почалися воєнні дії, фест уже розпочався, і вони мали б перервати усе, почувши сирену. Але ні, провели. Хоча особисто знаю, що багато поціновувачів театрального мистецтва на фест таки не приїхали. А відтак у ЗМІ писали, що традиційно на фестиваль з'їжджається близько 5 тисяч глядачів, а цьогоріч не було і двох. Люди самі зробити вибір. Але культурне життя там теж не зупиняється. Я жила в місті, де було заявлено, що щопонеділка протягом місяця у відкритих парках будуть проводити якісь концерти. Два понеділки було, а на третій – ні. Бо уже була інша військова ситуація, загинули солдати. Розважальні заходи скасовують.
- А що варто робити у наш час?
- Я, на жаль не знаю, у мене нема пропозицій чи побажань. Але щось відбуватися мусить. Мені подобається, що зараз можна спостерігати великий потяг до поезії і в у Чернівцях, і у Києві, і Львові. Зараз дуже важливо зібратися і проникнутися великою силою слова. Поезія більш зачіпає, аніж проза. Її легше донести до серця.
- Інакше кажучи, щоб перемогти, кожен має займатися своєю справою?
- Вважаю, що так. Наше покоління багато знає про Другу світову, чули від батьків, вони розповідали, що тоді нічого не зупинялося. Зараз теж вже є багато артистів, які їдуть на передову. Бо як можна залишити наших захисників без можливості хоча б на годину відволіктися. Вони живуть у жахливих умовах без того комфорту до якого звикли, з психологічним тиском. У Києві ось нещодавно збиралися з книжковою поїздкою в зону АТО. Долучилися до акції багато видавництв, також поїхали двоє поетів і музикантів. Адже людям потрібно якось розважитися, забутися, відволіктися. Між боями є вільний час і з ним треба щось робити. І ці наші поранені, що перебувають на лікуванні у шпиталях, до них також треба їхати і якось допомагати забути про свої травми. Вважаю, що сьогодні як ніколи кожен актор, співак чи декламатор повинен виконувати свою місію.
Спілкувалася Віталія КОЗМЕНКО
Якщо ви помітили помилку на цій сторінці, виділіть її і натисніть Ctrl + Enter