Att läsa andras tankar. Hade det varit kul att göra eller hade jag blivit knäckt av allt alla faktiskt tänker om mig? Många gånger upplever jag att jag kan läsa andra, och läsa av situationer väldigt snabbt. Jag vet inte om det handlar om att jag är väldigt observant av mig eller om jag bara besitter den gåvan utan ansträngning. Till detta bör ju också nämnas att jag älskar att kolla på människor. Jag tycker egentligen inte om att träffa en massa människor, då det är väldigt mentalt påfrestande, men att sitta och observera andra och hur de för sig i olika sammanhang finner jag väldigt intressant. På gränsen till creepy-intressant, eller läskig-stirrande-gubbe-intressant. Jag har alltid sysslat med att observera och jag tror faktiskt att det har lönat sig då det hjälpt mig i flera situationer. Och helt ärligt så räcker detta mer än väl, jag hade nog inte velat läsa andras tankar. Hade nog bara blivit besviken, nu behöver jag bara gå runt och älska att jag förstår mer än jag borde och istället bara vara tacksam när saker och ting blir bekräftat så småningom.
Min andra mycket bra egenskap är min förmåga att dölja vad jag egentligen känner. Och ännu viktigare, att avstå från att visa att jag vet eller kan en viss grej. Detta ses kanske inte alltid som något bra, men jag ser det som en styrka. Jag kan inte ens räkna på 50 händer hur många gånger folk har dumförklarat mig eller tagit mig för givet när jag i själva verket alltid varit dem steget före. Jag har en riktigt dålig vana av att prata för mycket om mig själv och få mig själv att verka ömtåligare än vad jag är. Och det är för att andra tar min vilja att dela med mig av mina personliga känslor och upplevelser som en svaghet. Jag berättar aldrig allt för då vore jag dum, och det hade varit en svaghet. En rädd människa eller en människa som inte förstår mig hade sagt att jag är falsk som är så bra på att dölja vad jag känner. Falskhet skulle jag själv inte kalla det, snarare är det ett skydd, ett försvar mot andras dumhet, nyfikenhet, strategiska slughet eller sätt att kontrollera mig på. För mig är det en känsla av kontroll att utan deras vetskap låta dem tro att de kontrollerar mig, manipulerar mig eller styr mig. Då är det jag som styr utan deras vetskap. Detta är inget konstigt, eller ondskefullt beteende av andra utan jag tror på att alla någon gång vill påverka någon annan att tycka, göra eller säga något, medvetet eller omedvetet. Det kan vara en så liten grej som att ge en komplimang som de egentligen inte menar. Jag tackar och tar emot den, men är på min vakt för att inte låta personen komma mig under skinnet. Det är väldigt få människor som kommit mig under skinnet, jag pratar mycket och delar med mig mycket av mina tankar men egentligen vet väldigt få vad jag egentligen tänker. Och så ska jag låta det förbli. Det kan även finnas situationer då en annan beter sig annorlunda i vissa små sammanhang, som jag sedan kan lägga samman och se ett återkommande mönster på. Jag vet att folk inte ens märker att jag lägger märke till det för annars hade de inte fortsatt göra det. Så många gånger som jag faktiskt låtit andra såra mig genom att göra såhär. Men fortfarande ser jag observerandet som en styrka. Något som jag kommer bli bättre på att använda för att kanske undvika att bli sårad i framtiden.