Tidigare i veckan skrev jag om saker jag ville göra i helgen som gick. Bland annat att koka kaffe på Trangiaköket uppe på fjället. Hitta en bar fläck att sitta på. Känna doften av kokkaffe och höra hur gasköket fräste. Få dricka kaffe när det är som allra godast.
Eftersom snösmältningen pågår och vi inte varit i stugan på några helger var vi osäkra om det var möjligt att komma upp så högt utan att behöva ta oss igenom tung smältsnö. Det ligger fortfarande kvar mycket snö i pisterna och det var inte längesedan som turisterna gjorde sina sista åk.
Vi var inte heller så pigga och ganska orkeslösa. Vi bestämde oss för att gå upp i ett av de fina passen vid Jaktstugan. Ett pass vi sprang igenom tidigt förra sommaren. Där skulle det finnas en hemmagjord bänk att sitta på om jag inte mindes helt fel. Utsikten skulle också vara en av de bättre i området.
Vi packade ned trangiaköket, muggar och varsin kamera. Svängde in på Ica och köpte kokkaffe, bullar och kakor innan vi parkerade uppe vid sommarledens start till Jaktstugan. Jag hade klätt mig för lite kallare väder och började svettas redan efter ett par hundra meter.
Vi fick hoppa över små bäckar som smältvattnet hade skapat i stigen. Pratade om hur fascinerande det är att se hur vattnet tar sina egna vägar och hur mycket som rinner om vårarna. Lika fascinerande att det går så fort för snön att försvinna när det väl blir varmare. Vi sa båda två att det kändes som det nyss var vinter och nu nästan försommar. Än så länge är dock fjället lika brunt som det är på hösten precis innan snön faller. Buskarna har bara knoppar gräset i snölegorna ligger platt efter att snön precis smält bort. Men det var ändå vackert på sitt lite gråa vis.
Väl upp i passet gjorde vi oss ingen brådska. Tänkte upp gasköket och höftade vatten och kaffe. Åt bullar och kaffe och lät kamerorna gå varma. Vi tittade på fåglar och fjälltopparna med kikare. Lyssnade på smältvattnet som rann i en bäck lite längre bort. Drack både påtår och tretår och åt för många kakor. Vi hade ingen brådska alls och när solen kom fram en stund passade vi på att sola oss. Bara att få ligga på blåbärsriset med solen som värmer i ansiktet och lyssna på mygg, fåglar och rinnande vatten är lisa för själen.
Jag tycker att det är något speciellt med att få upp på toppar även om det inte är de allra högsta. Men att få stå där det är som högst ger en känsla av frihet och ger ett skönt lugn i kroppen. Det kanske är vyerna som ger en känsla av att vara liten i det stora. Få följa landskapet och hur vackert myrarna och steniga fjällsidor flyter i hop. Känna hur vinden tar tag i en och och den där känslan av lite svindel i magen när man är höjdrädd. Eller så kanske det är känslan av belöning när man tagit sig upp för en stenig brant? Kanske är det kombinationen av allt.
Medan Hasse slumrade i solen gick jag upp på toppen av den brant vi satt under. För att få känna den där frihetskänslan och för att se hur leden mot Jaktstugan såg ut. Se om det snart är möjligt att både springa och cykla över fjället. Få sitta en stund på en sten och bara ta in landskapet som jag längtat så mycket efter. Fundera och planera sommarens utflykter. Sommaren som i år ska innehålla fler dagsutflykter, några tältnätter, fler löparrundor och i augusti min andra fjällmara.
Det är de här kontrasterna som jag tycker så mycket om. Veckorna hemma i stan. Med ljuden, jobbet och alla människorna. Helgerna i stugan där tystnaden är påtaglig och människorna färre. Fjällen som inte är så höga men böljande vackra och enkla att vandra i. Lätta att vandra även om man vågar sig utanför lederna. Alla möjligheter till dagsutflykter i stort sett åt varje håll. Alla oändliga möjligheter till träning. Området som är så mycket mer än en skidort några månader om året.
Har du gjort något litet äventyr du vill dela med dig av? Kanske skrivit om det? Lämna gärna en länk till ditt inlägg! Om du vill får du gärna dela med dig av dina äventyr på Instagram, använd taggen #52vardagsäventyr så hittar jag och andra det. Det ger inspiration till mig och många andra.4