Aatos Kauranen var nio år när hans mamma bestämde sig för att skicka sina fyra yngsta barn till Sverige, undan kriget och fattigdomen i Finland. Syskonen reste hela vägen från östra Finland till Skåne och i Malmötrakten blev Aatos Kauranen kvar.
Hans och andra sverigefinnars minnesberättelser är av särskilt intresse för stadsarkivet i Malmö just nu.
– Vi var ju många syskon och hade det fattigt. Så därför bestämde äiti, mor, att vi kunde åka till Sverige, vi fyra yngsta barn, berättar Aatos Kauranen för Linus Sollin som intervjuar honom på stadsarkivet.
De sverigefinska berättelserna får gärna vara personliga och ge en bild av vad personerna gjort i Malmö, hur de uppfattat staden och trivts här. Tanken är att någon i framtiden ska ha nytta av de historiska minnesberättelserna.
– Förhoppningen är att vi får en hel del berättelser och om hundra år är det någon som är nyfiken och kommer och lyssnar på dem igen, säger Linus Sollin som jobbar som arkivassistent.
Anledningen till att stadsarkivet genomför detta projekt just nu är att Malmö sedan ett år tillbaka ingår i det så kallade finska förvaltningsområdet, samt att Finland under nästa år firar sitt 100-års jubileum.
Aatos Kauranen hade tretton syskon. Tillsammans med tre av dem skickades han alltså till Sverige som krigsbarn. Varken han eller hans syskon återvände hem till Finland efter flytten.
– Morsan tyckte att vi hade nog det bättre här. Jag kom till en folkskollärare och Raimo kom till en lantbrukare. Jag var nio år då, fortsätter Aatos Kauranen.
Linus Sollin från stadsarkivet i Malmö betonar att det är alla slags malmöbors berättelser som efterfrågas. Trots att han hittills intervjuat mest äldre sverigefinska malmöbor lyssnar han gärna även på yngre personer.
– I framtiden är det som händer nu historia, så vi är intresserade av alla som har något att berätta om sina upplevelser av Malmö. Så även yngre personer är välkomna.
Projektet pågår till och med sommaren och därefter ska minnesberättelserna dels sparas i arkiven, dels förmedlas till malmöborna på något sätt.
När Aatos Kauranen kom hit från Finland år 1944 kunde han inte ett ord svenska. Men så småningom föll finskan i glömska och svenskan föll på plats. En handfull finska ord har han trots allt kvar:
– Några stycken är det alltid, som rakastan sinua, skrattar han.
(Rakastan sinua = jag älskar dig.)