Jag trodde jag va på väg att bli sjuk igår. Hade ont i halsen, värk i kroppen och va extremt trött. Tänkte att Otto smittade mig i fredags då han va snorig. Jag HATAR att vara sjuk då min psykiska ohälsa blir ÄNNU värre då. Att ligga ensam hemma i sängen dygnet runt och bara umgås med mina egna tankar och samtidigt äta alla måltider är SJUKT JOBBIGT!! Jag hade sån obeskrivlig ångest hela dagen igår. Vaknade fem på morgonen med ångest och den höll sedan i sig hela dagen. Grät floder, hade panik, kunde inte andas. Allt kändes så mörkt, meningslöst och hopplöst. Va som att all min motivation va borta. Mår lika illa idag men halsen känns bättre och jag vet inte om jag är sjuk eller om jag "bara" är deprimerad och trött? Mår iaf inte bra alls.
Vet inte vad jag ska göra. Jag står ensam just nu då jag inte får någon behandling på psyk. Får endast stödsamtal men det är ingen behandling. De säger där att Västra götaland inte kommer betala för vård på MHE heller. Jag kämpar ensam och min viktuppgång gör att ångesten ökat markant. Vet att jag behöver upp i vikt men att se sin kropp växa är såå ångestladdat för mig. Önskar jag kunde va stolt över det ist för att få panik och självhatiska tankar. Gäller att inte lyssna på de dumma tankarna utan fortsätta framåt trots att allt känns skit. Träffade en dietist från Helenakliniken förra veckan men det gav ingenting som jag misstänkt. Fick rådet att försöka äta lite mer på kvällen, thats it. Sen bokade vi in ett nytt möte i slutet av oktober. Allt är så segt. Så oklart. Känner mig så ensam i min kamp. Gör framsteg och min terapeut är stolt över mig men jag mår så jävla dåligt!
Vill avsluta med en positiv ton så något jag ser fram emot idag är säsongspremiären av serien "vår tid är nu". Jag ÄLSKAR den serien!! Har ni sett den? Hörde att de spelar in en tredje säsong nu vilket gjorde mig ännu mer glad :-D