Írj egy történetet, amely ezzel a mondattal kezdődik!
Kinyitotta az ajtót, és egy magas, árnyékba burkolózó alakot talált.
Kinyitotta az ajtót, és egy magas, árnyékba burkolózó alakot talált. Egy pillanatra azt hitte, hogy csak a képzelete játszik vele, hiszen napok óta egyedül volt a házban, és kezdte érezni az elszigeteltség terhét. De ahogy a szeme hozzászokott a sötétséghez, látta, hogy ez több annál; valóban valaki – vagy valami – ott állt előtte. <br> <br> A félelemtől reszketve hátrálni kezdett. Nem tudta, mit tegyen. Nyikkanni sem tudott. Az alak mozdulatlanul állt, arcát eltakarta a sötétség. Már éppen segítségért kiáltott volna, amikor az alak végre megszólalt. <br> <br> „Ne félj!” – mondta mély, bársonyos hangon. <br> <br> Azonnal megtorpant, a kíváncsisága még a félelménél is nagyobb volt. Az alak előrelépett, megkönnyebbülésére és megdöbbenésére egy régi barátja volt az, akit évek óta nem látott. <br> <br> Annyira örült neki, hogy egyből átkarolta, és a boldogságtól kicsordultak a könnyei. Az éjszaka hátralévő részében beszélgettek és felidézték a régi időket. Éppen erre volt szüksége, hogy eloszlassa a magányát, amely lassan körbeövezte. <br> <br> Amikor a hajnal első fénye beszűrődött az ablakokon, a barátja távozni kezdett. Elkísérte az ajtóhoz, de szomorú volt, hogy elmegy. Ahogy a barátja kilépett a napfénybe, megfordult és elmosolyodott. <br> <br> „Visszajövök, ne aggódj” – mondta. <br> <br> Ezzel eltűnt a délelőttbe, de új reményt hagyott benne, hisz most már tudta, hogy néha a legsötétebb pillanatokban is a legváratlanabb helyekről érkezhet segítség.
### Utasítás:
Írj egy történetet, amely ezzel a mondattal kezdődik!
Kinyitotta az ajtót, és egy magas, árnyékba burkolózó alakot talált.

### Válasz:
Kinyitotta az ajtót, és egy magas, árnyékba burkolózó alakot talált. Egy pillanatra azt hitte, hogy csak a képzelete játszik vele, hiszen napok óta egyedül volt a házban, és kezdte érezni az elszigeteltség terhét. De ahogy a szeme hozzászokott a sötétséghez, látta, hogy ez több annál; valóban valaki – vagy valami – ott állt előtte. <br> <br> A félelemtől reszketve hátrálni kezdett. Nem tudta, mit tegyen. Nyikkanni sem tudott. Az alak mozdulatlanul állt, arcát eltakarta a sötétség. Már éppen segítségért kiáltott volna, amikor az alak végre megszólalt. <br> <br> „Ne félj!” – mondta mély, bársonyos hangon. <br> <br> Azonnal megtorpant, a kíváncsisága még a félelménél is nagyobb volt. Az alak előrelépett, megkönnyebbülésére és megdöbbenésére egy régi barátja volt az, akit évek óta nem látott. <br> <br> Annyira örült neki, hogy egyből átkarolta, és a boldogságtól kicsordultak a könnyei. Az éjszaka hátralévő részében beszélgettek és felidézték a régi időket. Éppen erre volt szüksége, hogy eloszlassa a magányát, amely lassan körbeövezte. <br> <br> Amikor a hajnal első fénye beszűrődött az ablakokon, a barátja távozni kezdett. Elkísérte az ajtóhoz, de szomorú volt, hogy elmegy. Ahogy a barátja kilépett a napfénybe, megfordult és elmosolyodott. <br> <br> „Visszajövök, ne aggódj” – mondta. <br> <br> Ezzel eltűnt a délelőttbe, de új reményt hagyott benne, hisz most már tudta, hogy néha a legsötétebb pillanatokban is a legváratlanabb helyekről érkezhet segítség.


A válasz pontosan követi az utasítást, és egy jól megírt történetet hoz létre, amely a megadott mondattal kezdődik. A történet logikus, a karakterek jól fejlettek, és a cselekmény lebilincselő. A nyelvhasználat is megfelelő, és a történet jól olvasható.

Pontszám: 9/10