instruction: Generálj egy olyan gyermekmesét, amelyben egy barátságos oroszlán karaktere szerepel.
output: Egyszer volt, hol nem volt, egy hatalmas zöld erdőben, tele magas fákkal, szép virágokkal és tiszta patakokkal, sokféle állat élt. Mindannyian boldogan éltek, játszottak, ettek és szabadnak érezték magukat. Volt azonban egy pletyka, miszerint az erdő közelében egy vad oroszlán élt, akit még egyik állat sem látott. Mindannyian féltek tőle, és senki sem merte felfedezni a területet, ahol élt.
  
  Egy napsütéses napon egy kíváncsi kis nyuszi, aki imádott felfedezni, elhatározta, hogy megfejti az oroszlán rejtélyét. Így hát elugrott arra a területre, ahol az oroszlán vélhetően élt. Ahogy odaért, meglátta a legnagyobb barlangot, amit valaha látott. Miközben a barlangot csodálta, megtapogatta a vállát. Megfordult, és pont előtte állt a legnagyobb oroszlán, akit valaha látott.
  
  A kis nyúl megkövült, de az oroszlán csak leült, és a legnyugodtabb hangján így szólt: "Szia, kicsim. Az én nevem Leo. Ne félj, nem foglak bántani". A nyúl meglepődött az oroszlán barátságos viselkedésén, és hamarosan elbeszélgettek, és a nap végére; gyorsan összebarátkoztak. Leo körbevezette a barlangban, és még az ebédjét is megosztotta vele.
  
  A kis nyúl visszament az erdőbe, és minden barátjának elmesélte a kalandját, és azt, hogy Leo volt a legbarátságosabb oroszlán, akivel valaha találkozott. Ezután a nap után Leo gyakori látogatója lett az erdőnek, és az összes állat megszerette őt. Segített nekik, amikor csak szükségük volt rá; erejét arra használta, hogy nehéz dolgokat mozdítson el, és hangos üvöltésével elriasztott minden veszélyt.
  
  Attól a naptól kezdve az állatok már nem féltek, és rájöttek, hogy attól, hogy valaki másnak vagy vadnak látszik, még nem jelenti azt, hogy nem barátságos. Leo, az oroszlán lett a legjobb barát, akit az erdő állatai csak kívánhattak, és mindannyian boldogan éltek, amíg meg nem haltak.
  
  A vége.