input: Alice a dugóban ragad, és megpróbál eljutni a szüleihez hálaadásra.
instruction: Állítson össze egy történetet, amely leírja egy szereplő érzelmeit egy adott helyzetben.
output: Alice idegesen kopogtatta ujjait a kormányon, tekintete egyik autóról a másikra siklott. Dugóba került, és az idő gyorsan fogyott. Próbált nyugodt maradni, de a pánik kezdett eluralkodni rajta. A szülei várták hálaadásra, és megígérte nekik, hogy időben megérkezik.
  
  Az órájára nézett, és mély levegőt vett. Úgy tűnt, az óra gúnyolódik vele, a percmutató könyörtelenül ketyeg előre, miközben ő tehetetlenül ült a kocsijában. A gondolat, hogy csalódást okoz a szüleinek, bűntudatot keltett benne - ez az egyik kedvenc ünnepe, és a gondolat, hogy kihagyja a családjával együtt, elviselhetetlen volt.
  
  Nem értette, miért történik ez mindig vele. Alice korábban indult el otthonról, de most úgy tűnt, hogy mégis el fog késni. Miért pont ma?" - gondolta, és csalódottság kúszott a lelkébe. Újabb mély lélegzetet vett, próbálta visszanyerni a nyugalmát. Nem tenne jót neki, ha dühös vagy ideges lenne.
  
  Amikor az autók elindultak, Alice megkönnyebbülten felsóhajtott. Az az érzés, hogy végre halad - bármennyire is lassan -, enyhítette a szíve körül szorongó szorongást... "Talán van még remény" - gondolta, miközben kanyargott a forgalomban. Elszántság töltötte el, nem hagyta, hogy a negatív gondolatok elkeserítsék. Most már csak annyit tehetett, hogy továbbhaladt, és reménykedett a legjobbakban.
  
  Ahogy behajtott a szülei kocsifelhajtójára, Alice-t boldogság töltötte el. Sikerült neki. Persze, késett, de látta, hogy a családja az ablak körül gyűlt össze, és integetett neki. A frusztráció és az aggodalom érzései elolvadtak, és helyüket az öröm és az izgalom vette át. Nem számított, hogy elkésett - az volt a fontos, hogy végre itt volt, készen arra, hogy együtt ünnepelje az ünnepet azokkal, akiket a legjobban szeretett.