input: Az éjszaka sötét és sivár,
  senki sincs a közelben, aki meghallgatna.
  Ülök itt és búslakodom a bánatban,
  ahogy nézem a felhők fáradtságát.
  
  A fák táncolnak a szomorúságomra,
  ahogy a felhők sodródnak és komornak tűnnek.
  A szomorúság takarójába burkolózva...
  Nem töröm meg, ahogy az élet homályosodik.
  
  Nem számít, milyen messzire utazom,
  úgy tűnik, nem tudok elmenekülni a bánatom elől.
  Könnyeim csatlakoznak a tóhoz,
  ahogy próbálok enyhülést találni.
instruction: Javítsd tovább ezt a 20 soros verset.
output: Az éjszaka sötét és holdtalan,
  Egy vászon a csillagos szépség tanúja.
  Itt ülök és átölelem bánatom,
  Ahogy a szél kísérteties altatódalt énekel üregesen.
  
  A fák ringatóznak néma panaszomra,
  Ahogy a felhők sodródnak és az éjszaka erősödik.
  A vágyakozó sajnálkozás takarójába burkolózva,
  Érzem az esőt, a természet szelíd simogatását.
  
  Nem számít, milyen messzire vándorolok,
  úgy tűnik, nem tudok elmenekülni a kétségbeesésem elől.
  Mégis, ahogy könnyeim a tó csillogásához csatlakoznak,
  érzem a remény pislákolását a hűvös levegőben.
  
  Mert bár az éjszaka végtelen,
  és szívem nehéznek és nyugtalannak érzi magát,
  A hajnal eljön a reggeli harmattal,
  Fényt hoz és esélyt a megújulásra.
  
  Hagyd, hogy az éjszaka öleljen magához,
  Ahogy e békés helyen megnyugvást találok.