בעוד נבחרת גמייקה ובולט טסים למדליית זהב, תוכנית ספורט נידחת בלבנט פיטפטה את עצמה לדעת
שלושת המשפטים האלה, מפי יואב אביב, מגיש "זה ברשת", מגזין הספורט של רשת ב, היו חלק ממלות ההקדמה לתוכנית ביום ראשון השבוע. נאום הפתיחה כלל גם הבטחות לשלל עניינים שהתוכנית תעסוק בהם: הפועל תל-אביב בכדורגל, הליגה האנגלית, הליגה הספרדית ונבחרת ישראל בכדורסל. כל ההבטחות קוימו במלואן. הנושא היחיד שהתוכנית לא עסקה בו, הגם שנזכר בפתיחה, היה אחד מאירועי הספורט החשובים ביותר בימים אלו – מירוץ השליחים בהשתתפות שיאן העולם בריצות קצרות מגמייקה. המירוץ הזה, שעמד להיערך "הערב", כפי שציין אביב, לא נועד להתקיים אי-שם בעוד שלוש-ארבע שעות. הוא היה רחוק ממנו חמש דקות בלבד. "זה ברשת" החלה סמוך לשעה 17:35, והמירוץ החשוב באליפות העולם באתלטיקה עמד להתחיל ב-17:40. כלומר, בחיקו של מגזין הספורט היומי בקול-ישראל נפלה הזכות לשדר ישירות את אחד מאירועי השיא השנה בספורט העולמי. עכשיו תארו לעצמכם שאתם בדרך הביתה, כשברור שלא תצליחו להגיע בזמן כדי לצפות בשידור ישיר של הריצה הזו בערוץ הראשון. התמזל מזלכם ונקלעתם לתחנת רדיו שמשדרת בזה הרגע תוכנית ספורט אקטואלית. האם ייתכן שבשעה שהרצים יתייצבו על קו הזינוק, הדיון באולפן לא ייקטע לטובת שידור של תחרות שמרתקת מאות מיליונים בעולם? האם יש בכלל ספק שמגיש התוכנית לא יחמם מנועים לקראת הריצה, יתכוונן על ערוץ הבית הטלוויזיוני של רשות השידור ויתאר את הדרמה כשלצדו פרשן אתלטיקה? יש בכלל ספק שחובבי ספורט שנמצאים בדרכים או בחוף הים לא יקבלו מהרדיו את הדבר הכי אלמנטרי שמצופה ממנו? יכול להיות שאירוע מסעיר כזה לא שווה שלוש דקות בתוכנית ספורט? אצל יואב אביב זה יכול לקרות. לא שידור ישיר, אפילו לא דיווח לקוני בסיומה של הריצה. "זה ברשת" של יום ראשון ה-18 באוגוסט 2013 דפקה כרטיס, מילאה בתוכן צפוי את 20 הדקות שלה ודילגה הלאה. העובדה שהמגיש כלל לא התייחס לריצה הזו מלמדת שלא התכונן היטב לשידור, לא התעניין בלו"ז תחרויות האתלטיקה, ומן הסתם לא ידע שריצת השליחים נופלת בדיוק על התוכנית שלו. קשה להעלות על הדעת אפשרות שידע על מועד הריצה והתעלם ממנה. מסקנה נוספת מהכשל הזה: לא נמצא שום גורם מעל אביב או לצדו (עורך, עורך משנה או מפיק) שיעבור על הליין-אפ ויעיר את תשומת לבו. וכך, בעוד נבחרת גמייקה ובולט טסים למדליית זהב, תוכנית ספורט נידחת בלבנט פיטפטה את עצמה לדעת בראיון מאוד לא מעניין ודי לא חשוב עם אחד מבעלי הפועל תל-אביב. כשהאיצטדיון במוסקבה רתח ושדרי טלוויזיה הדגימו אורגזמות בשידור חי, חפר אביב באפשרות שקבוצת כדורגל ישראלית נמצאת בלחץ והתעניין אם המאמן יקבל גיבוי. קרתנות עבשה במלוא תפארתה, כשלפניה ומאחוריה מחדל מקצועי קולוסלי. יהיו שיחשבו שמוגזם להכביר מלים על מחדל של תוכנית ספורט זניחה, 20 דקות כולה, שהתעלמה מאירוע חשוב ומרתק שהתרחש מתחת לאפה הלבנטיני. הבחירה – המודעת או לא – להתעלם מגמר השליחים באליפות העולם באתלטיקה מעידה על מחלקה שמתנהלת לפי סדר יום בנאלי, תחת שמים נמוכים מאוד, מערכת לא מעודכנת, מרושלת, שכשלה בשליחותה כלפי המאזינים. ההתעלמות המחפירה של אביב והטעות הגסה של בני פייסיק מלפני כחודשיים (דיווח כי ונוס ויליאמס זכתה ברולאן גארוס במקום סרינה) אינן מקריות. 