כינוי לעיתונות-מטעם, הטוענת לאובייקטיביות ולחתירה לאמת, אולם למעשה משרתת אידיאולוגיה מסוימת בלי להתחשב בעובדות הסותרות את מטרותיה. נשאב משמו של עיתון המפלגה הסובייטית בברית-המועצות הקומוניסטית (1918–1991). משמעות המלה ברוסית: "אמת" (Pravda)
"[...] העם משיב, גם אם לא נשאל, בשלט, בפקס, בנקישות עכבר, בסלולר. יוצרי התוכן עוסקים בספירה, כותבים מלה ובודקים מיד את המשוב. אפילו מאמריו המלומדים של הארץ גוררים אחריהם שובל טוקבקים המקשקשים כפחיות ריקות: צודק מאה אחוז, כותב אחד; פראבדה לאהבלים, עונה לו אחר. דעה בקליק, עמדה ב–32 אגורות [...]". (חנוך מרמרי, "יום הבוחר", גיליון מס 55) בתשובה לשאלת המראיין ארי שביט, "אולי הקפיטליזם הישראלי לא מסוגל להבטיח לנו חופש עיתונות וחופש ביטוי?", ענה יצחק לבני, יו"ר הדירקטוריון המודח של חברת החדשות של ערוץ 2: "אני לא רואה חלופה. אתה רוצה שהתקשורת תמומן על-ידי הממשלה? אתה רוצה פראבדה? דבר? רשות שידור כגוף משדר יחיד?". ("שמע, זה לא רמה", ארי שביט, ראיון עם יצחק לבני, "מוסף הארץ", 1.6.2007) "מילון הסלנג המקיף", רוביק רוזנטל. כתר הוצאה-לאור, 2005