תחת השם המתעתע "רישוי ירוק", הכנסת תבצע בקרוב מחטף במסגרת חוק ההסדרים ותצביע על הקלות כלכליות ושינויים בחוק אוויר נקי. בין היתר, במסגרת השינויים, ההיתר לפליטת מזהמים יוארך בשלוש שנים, ואישור העיסוק ברעלים יוצמד להיתר הכללי. בנוסף, המפעלים יזכו להקלה נוספת ולא יחויבו יותר להשתמש בטכנולוגיה הטובה ביותר לצמצום הזיהום
בעוד זמן לא רב הכנסת תתכנס להצביע על התקציב החדש. סביר שיתקיימו דיונים מרתוניים ושאילתות לתוך הלילה שבסיומם, תערך ההצבעה המסורתית. חברי הכנסת טרוטי העיניים משמאל ומימין יצביעו בנוסף לתקציב גם על חבילת חוקים מסורבלת שכבר הפכה באופן מקומם לחלק מטקס התקציב בכל ממשלות ישראל בשנים האחרונות. בין אלפי הסעיפים, 120 אצבעות יעניקו באמצעות חוק ההסדרים חבילה מפנקת למפעלים המזהמים ברחבי הארץ, הכוללת הקלות כלכליות ושינויים בחוק אוויר נקי, כאלה שאותם המפעלים עצמם נלחמו להשיג לפני 15 שנה בוועדת הפנים והסביבה וכשלו.  על החבילה הזו, בניגוד לאחרות, חתומים גם חברי האופוזיציה שהחלו לעמול על שינוי חוק אוויר נקי כבר בממשלה הקודמת. רגע לפני שסעיפי החוק יגיעו לוועדת הפנים והסביבה ואוטומטית יאושרו לקראת הצבעה סופית, מוטב שלפחות חברי הממשלה, שלא היו שותפים לחקיקה, יבחנו שוב את מי היא משרתת.  בין היתר, אחד השינויים להקלה על המפעלים הוא הארכת תוקף היתר הפליטה שלהם, כלומר האישור לפלוט זיהום במינון המקובל על המשרד להגנת הסביבה. במקום שבע שנים, יצטרכו התושבים לחכות עשור בין כל הזדמנות כזו להיטיב את האוויר שהם נושמים.  את המהלך מובילים משרד האוצר והמשרד להגנת הסביבה במסגרת רפורמה שהבשילה לתזכיר חוק בפברואר בשנה שעברה וייעודה הפחתת רגולציה והקלה על הליכים ביורוקרטיים. הארכת משך היתר הפליטה והרחקת הציבור מקבלת ההחלטות היא רק יתד אחת מבין שורה של החלטות שננעצות בחוק אוויר נקי ומשנות הלכה למעשה את מהותו. זאת ועוד, עיגונו של המהלך הכולל כחלק מחוק ההסדרים ולא בחקיקה ראשית, בעיתוי הפוליטי הנוכחי כשתשומת הלב הציבורית אינה נתונה לזה, עלול להיתפס כניסיון לתעדף את התעשייה על חשבון בריאות הציבור.  במשרד להגנת הסביבה מודים כי השימוש בחוק ההסדרים נולד בשל כישלון המשרד להעביר את המהלך בדרך אחרת. "בעבר קידם המשרד את חוק רישוי סביבתי משולב", מסרו ל"שקוף". "קידום החוק נעצר בין היתר בשל הצורך בהסכמה עם האוצר על הקצאת משאבים ליישומו". לשיטתם, בשנים האחרונות במשרד האוצר ובמשרד להגנת הסביבה הגיעו להסכמות לגבי הרפורמה. "הסכמות אלו כוללות היבטי תקציב ומשאבים, וכן היבטים משקיים, ולכן הוחלט לקדם את ההצעה במסגרת חוק ההסדרים". אז מה בעצם משתנה ואיך זה משפיע עלינו? ברחבי הארץ יש יותר מ-500 מפעלים ואתרים שפולטים מזהמים לאוויר ונזקקים לרישיון מיוחד מהמשרד להגנת הסביבה. בין המפעלים אפשר למצוא תחנות כוח, תעשיות שונות כמו מפעל המלט "נשר" שברמלה ובתי הזיקוק בחיפה ואתרים מעט פחות מוכרים כמו חוות לולים בקיבוצים ומושבים, מכוני טיהור שפכים ומחצבות וזאת לצד אסדות הגז, מתקני כיל השונים ותעשיות נוספות. מאז שחוק אוויר נקי נכנס לתוקף בראשית העשור הקודם, כל ארגון כזה, בין אם ממשלתי ובין אם פרטי, נזקק לרישיון בשביל לפלוט גזי חממה וחומרים מזהמים. פליטה מעבר לכתוב ברישיון עלולה לעלות למפעל בקנס או אפילו כתבי אישום אישיים. יחד עם היתר הפליטה, חלק מהמפעלים נדרשים להיתר מיוחד לעסוק ברעלים מתוקף חוק החומרים המסוכנים שמתחדש בין פעם לשנה לשלוש שנים, ורישיון עסק שתוקפו בין חמש ל-15 שנים. במסגרת הרפורמה הצפויה, כל ההיתרים יאוחדו להיתר אחד, כשהמפעלים הגדולים יזכו להארכת זמן: חידוש כל החבילה פעם בעשר שנים בלבד. המערך החדש זכה לכינוי המתעתע, "רישוי ירוק".  עורכת הדין ד"ר ציפי איסר-איציק, שכיהנה בעת הדיונים על החוק המקורי, לפני 15 שנה, בתפקיד מנכ"לית אדם טבע ודין, מספרת כי באותה תקופה התנהל מאחורי הקלעים משא ומתן נוקב על משך היתר הפליטה שיקבלו המפעלים. "הנושא הזה כמובן היה מרכזי ושנוי במחלוקת בין הצדדים", אמרה. לדבריה, התעשייה דרשה את פרק הזמן הארוך ביותר, עשר שנים ואף יותר, ובארגוני הסביבה דרשו לקצר לשנים ספורות. "בסופו של דבר משך הזמן שנקבע, שבע שנים, משקף פשרה שהושגה בוועדה", היא נזכרת. "זו פשרה שהמשרד להגנת הסביבה הוביל אליה, כדי בעצם לקדם את הליכי החקיקה של החוק". בדיונים השתתפו נציגים רבים מכל התעשיות ובהם התאחדות התעשיינים. לדבריה, כל צד הצטייד בחוות דעת ודוגמאות מהעולם שמשרתות את תפיסת עולמו. "נציגי התעשיינים הגיעו לדיונים עם הצעות לתקופות ארוכות שהגיעו מכל מיני מדינות, במטרה להרוויח שקט תעשייתי מהדרישות הרגולטוריות מצד המשרד", הסבירה. הפשרה שהושגה אפשרה לכל הצדדים להתקדם תוך שיתוף פעולה. לשיטתה שינוי החוק פוגע בהסכמות שהושגו בין כל הצדדים ובמאמץ רב. בשנים האחרונות איסר-איציק עזבה את המגזר השלישי והיא שותפה במשרד עורכי הדין ליפא מאיר ושות ומייצגת בין היתר גם מפעלי תעשייה. "מפתיע שיש מי שעדיין מבקש לתקן את חוק אויר נקי בעניין זה", הודתה. "לאורך השנים הוא זכה לתמיכה ולאמון גם מצד התאחדות התעשיינים וגם מצד הארגונים הסביבתיים והוא הוביל להישגים משמעותיים". במשרד להגנת הסביבה טוענים כי השינוי המוצע הוא חלק ממחויבות המדינה לארגון המדינות המפותחות "במסגרת הצטרפות ישראל ל-OECD התחייבה המדינה ליישם את הדירקטיבה האירופית לרישוי סביבתי אינטגרטיבי", ענו לציבור במסגרת הערות על תזכיר החוק. "זאת מתוך הבנה כי שיפור הרגולציה הסביבתית בישראל מותנה בשינוי מערכי הרישוי הקיימים והתאמתם לסטנדרטים האירופיים", כתבו והוסיפו כי לאורך יותר מעשר שנים הפיקו במשרד לקחים מחוק אוויר נקי.  בתגובה לפניית "שקוף" מבהירים כי בשלב הראשון ההיתרים ינתנו עדיין לשבע שנים, ואילו מההיתר השני והלאה, השינויים יכנסו לתוקפם. "מניסיון שרכש המשרד במהלך השנים ומהניסיון באירופה ברגולציה על תעשייה גדולה ובינונית, טווח זמן של כעשר שנים הוא טווח זמן ריאלי לביצוע אסדרה סביבתית אינטגרטיבית ומעמיקה למפעל ועדכון הדרישות הסביבתיות ברישיון", אמרו. יש לציין כי הדירקטיבה האירופית (חקיקת העל האירופית מתוכה נגזרים חוקי המדינות) לא מכתיבה את משך זמן ההיתר, וזו החלטה שהמשרד להגנת הסביבה קיבל באופן עצמאי.  עוד הוסיפו כי בשנת 2009 במסגרת קבלתה של ישראל לארגון ה-OECD, התחייבו המדינה והמשרד ליישם רישוי משולב עד שנת 2011. "החוק המוצע כעת מממש התחייבות זאת", ציינו. "במסגרת הרפורמה, יאוחדו מנגנוני הרישוי ברמה המנהלית, כך שכל פעילות תידרש לקבל היתר אחוד. ההיתר האחוד יהיה מבוסס מבחינת תוכנו על סטנדרטים מקצועיים אירופיים. בנוסף, במסגרת הליך הרישוי הפרטני ייבחנו גם המשמעויות המעשיות של היישום של אותם סטנדרטים לגבי המציאות הישראלית, כך שההיתר ייתן מענה מקצועי מתכלל מיטבי". אלא שהשימוש ברגולציה האירופית כדי להכשיר מהלכים מקומיים, עלולה להיות מטעה. "הרכב התעשייה, הטכנולוגיות המיושמות, צפיפות הארץ, הבעיות הסביבתיות המקומיות, ועוד הם שונים", כתבו בחוות דעת על חוק ההסדרים בארגון אדם טבע ודין. "אפשר כמובן ללמוד מהעולם, אולם יש צורך להתאים את הנהלים למצב הישראלי", הבהירו. "אין להעתיק באופן גורף ועיוור נהלים ומתודולוגיות מחו"ל". ההתנגדות להשוואה למדיניות האירופית עלתה מארגונים נוספים: "בישראל תשתיות ייחודיות לטיפול בשפכים, הובלת פסולת מבוצעת לאורכם של כבישים צפופים ממילא, קיימים הבדלים דרמטיים בצפיפות האוכלוסייה, בסמיכות של פעילות חקלאית לאוכלוסייה וההשפעות הסביבתיות הנלוות לכך כמו גם בהרכב התעשייה המקומית, להבדיל מהמצב באירופה", הוסיפו באיגוד ערים לאיכות הסביבה שרון כרמל במסגרת חוות דעת על חוק ההסדרים.   ביקורת נשמעה גם על שינוי משך היתר הרעלים. ההיתר עוסק בין היתר בניהול חומרים מסוכנים, אחסונם, תחזוקה, נהלי בטיחות, אמצעי טיפול בדליפות ותקלות ותגובות כימיות. "יוצא שדווקא המפעלים המחזיקים חומרים מסוכנים, בעלי השלכות סביבתיות ניכרות, זוכים להקלות משמעותיות: במקום היתר לשנה, מוענק לאותם מפעלים היתר שתוקפו לשנים רבות, אין זה סביר ואין זה מידתי", כתבו באיגוד שרון כרמל. מנכ"לית איגוד ערים להגנת הסביבה מפרץ חיפה, ד"ר ליהי שחר ברמן, הוסיפה כי "כשמסתכלים על הדברים באופן פשטני, לדרוש ממפעל גדול לשנות כל שנה את היתר הרעלים זה לא סביר, אבל המציאות בהקשר זה היא שונה. הדרישות מהמפעלים משתנות אחרי דין ודברים ומשא ומתן ארוך ובהתאם לנהלים בינלאומיים, ולא גחמה של רגע", הסבירה. עוד ציינה כי למרות שהיתר הרעלים יהיה כרוך בהיתר הפליטה, הוא לא יעבור דיון ציבורי כמו היתר הפליטה ולא יחשף לציבור.  "כבר כיום, מידת השקיפות ביחס להליכי רישוי של רעלים במסגרת היתרי הרעלים לוקה בחסר", הוסיפו ב"עמותת שומרי הבית" במסגרת הערות לציבור. "הלכה למעשה, הציבור אינו מהווה חלק מהליך מתן היתרי הרעלים למפעלים, גם כאשר עסקינן במפעלים גדולים שעיסוקם ברעלים הוא משמעותי ובעל השפעה אפשרית גדולה על הסביבה". אלא שגם בסיום תהליך היתר הפליטה, התעשיינים מקבלים צופר שלא היה קיים קודם: לפי החוק החדש – למפעלים תינתן "זכות ההשגה" – אפשרות להגיש ערעור על היתר הפליטה לאחר פרסומו. אלא שהזכות הזו שמורה רק לתעשיות ואילו לציבור יתאפשר רק לערער על ערעור המפעל (ולא באופן ישיר על היתר הפליטה) וכמובן, הזכות להגיש עתירה מנהלית שקיימת גם היום. יוני ספיר, יו"ר העמותה מסביר שהחוק החדש מפר איזון עדין שהיה קיים בין התעשייה לציבור ונשמר במשך שנים. "לשון החוק החדש כרגע מאפשרת רק למפעל לערער על תוצאות היתר הפליטה לאחר שהמשרד להגנת הסביבה כבר פרסם אותו, אך לא לציבור". לדבריו, זו אפשרות שלא הייתה קיימת עד כה. מדובר בשתי ערכאות, פנייה אחת לממונה מטעם המשרד להגנת הסביבה ולאחר מכן, ניתנת אפשרות למפעל לפנות פעם נוספת למנכ"ל המשרד. "אלה תהליכים בלתי שקופים והציבור לא רואה את הדיאלוג באופן מלא ובזמן אמת. זה נותן יתרון מובהק לתעשיינים על פני הציבור. ההליך הקיים הוא סימטרי וכעת הוא איבד את הסימטריה שלו. לציבור ניתן פתח להגיב רק לתגובה של המפעל ולא להיתר הסופי או המתוקן". ארגוני הסביבה ואיגודי הערים ביקשו להסב את תשומת הלב לשינוי נוסף. עד כה, ברירת המחדל היתה שהמפעלים נדרשו לבחור בטכנולוגיה הטובה ביותר לצמצם את הזיהום. מדובר בעקרון בשם BAT (קיצור של Best Available Technology). אם המפעל מבקש לחרוג מעקרון זה, עליו להוכיח כיצד הטכנולוגיה שבה בחר תוביל לתוצאה טובה. כעת, במסגרת השינוי המפעל יוכל לבחור מקשת הטכנולוגיות המיטביות ולא זו הטובה ביותר.  זה נשמע הבדל מינורי, אלא שמדובר בהפרשים משמעותיים גם מבחינת העלויות למפעל וגם מבחינת התוצאה עבור התושבים. במשרד להגנת הסביבה הסבירו לציבור כי קיימו התייעצות עם "רגולטורים באירופה", כך כתבו מבלי לפרט – ולשיטתם, העיקרון הישן "אינו מותאם לרציונל המקצועי של רישוי אינטגרטיבי". עוד טענו כי עולה צורך לשנות את הדרישה "על מנת לעבור למשטר של רישוי סביבתי מיטבי ומתכלל". בתגובה לפניית "שקוף" הסבירו כי גם במצב הנוכחי כל מפעל רשאי לבקש להשתמש בטכנולוגיה אחרת מזו המיטבית, אלא שהמפעלים נדרשים לנמק את הבקשה וזו האחרונה צריכה להיבחן. "לפיכך, בדומה למצב כיום, כל מקרה יבחן לגופו בהתאם למפעל המסויים ומאפייניו ומאפייני סביבתו", הבטיחו במשרד. אלא שזה מדרון חלקלק. יותר קל להוריד דרישה מאשר להבטיח שתבחן בעומק והרצינות הנדרשים לאורך עשורים קדימה.  קיצור הליכים ביורוקרטיים אינו פסול בעיקרו. הוא חוסך כסף רב לציבור ולמדינה ועשויות לצמוח בשינוי הליך כזה גם תועלות סביבתיות. זאת ועוד, שיתוף הפעולה של המשרד להגנת הסביבה עם הרפורמה שמוביל האוצר מניב למשרד החבוט עוד 46 תקנים חדשים שנדרשים במחלקות השונות כבר שנים ארוכות ואף תקציבי תקציבי דיגיטציה.  אלא שבצד החישובים על הכסף שנחסך והתקנים שנוספים יש לתת את הדעת האם הארכת משך היתר הפליטה אינו מבצר שימוש בטכנולוגיות ישנות ולוקח אותנו אחורה. הצעת החוק החדשה אמנם מאפשרת לרגולטור לשנות את תנאי המפעל כשיש סיבה מוצדקת, אלא שבארץ קיימים מאות מפעלים שנדרשים להיתר פליטה ולכל מפעל תחום התמחות ספציפי. האם למשרד להגנת הסביבה יש מספיק כוח אדם כדי לבחון מדי יום את ההתפתחויות האחרונות וללמוד אותן? ללמוד ספרות מקצועית בנושא? להבין לעומק את היתכנות השימוש בטכנולוגיות כאלה מול המצב הכלכלי של המפעל ולהתעמת ולדרוש זאת מההנהלה? להכיר את המתודות והטכנולוגיות בתעשייה הספציפית? בהיעדר שיפור טכנולוגי מתמיד, המחיר של זיהום האוויר, גם למשק, גבוה מכל התייעלות ביורוקרטית.  לגבי השימוש בחוק ההסדרים לרפורמה ולא בהליך חקיקה סדור: "בעבר קידם המשרד את חוק רישוי סביבתי משולב. קידום החוק נעצר בין היתר בשל הצורך בהסכמה עם האוצר על הקצאת משאבים ליישומו. בשנים האחרונות הגיעו האוצר והמשרד להסכמות לגבי הרפורמה באופן שנותן מענה הן לדרישות האוצר בהיבטי טיוב רגולציה מחד והן לדרישות המשרד להגנת הסביבה לשיפור הרגולציה הסביבתית. הסכמות אלו כוללות היבטי תקציב ומשאבים, וכן היבטים משקיים, ולכן הוחלט לקדם את ההצעה במסגרת חוק ההסדרים. לגבי הדרישה של מדינות ה-OECD לרישוי משולב: "הרישוי הסביבתי הקיים בישראל מבוסס על חקיקה מבוזרת, כלומר חוקים שונים שנוגעים להיבטים סביבתיים שונים, חלקם ישנים ומיעוטם חדשים יותר. חוק רישוי עסקים, תשכ"ח-1968, קובע הסדר לרישוי וקביעת תנאים בהיבטים רבים כגון הגנת הסביבה, בטיחות עובדים, סדר ציבורי ועוד. הסדר זה אמנם מאפשר התייחסות לכלל ההיבטים הסביבתיים, אך במתכונתו הנוכחית הוא אינו מאפשר רישוי סביבתי משולב ומעמיק כפי שנעשה ברגולציה האירופית. בנוסף, חוק החומרים המסוכנים, התשנ"ג-1993 מבוסס על פקודת הרוקחים מתקופת המנדט. החוק מסדיר את העיסוק בחומרים מסוכנים, שיש לו חפיפה חלקית עם היבטים סביבתיים שונים. היתר הרעלים שניתן מכוחו מיועד לקשת רחבה מאד של סוגי עיסוקים, וההיתרים ניתנים לפרקי זמן קצרים שאינם מתאימים להטמעת שינויים משמעותיים באופן הפעילות השוטף של העסקים (ר תשובה מטה). לשני חוקים אלה הצטרף חוק אוויר נקי, התשס"ח-2008, אשר קבע מנגנון רישוי עדכני יותר המבוסס על הדירקטיבה האירופית הרלוונטית, אך הוא חל רק לעניין היבטי איכות האוויר ואינו כולל היבטים סביבתיים נוספים, כגון מים ושפכים, חומרים מסוכנים, רעש ועוד. לאור כל זאת, הרישוי הסביבתי הקיים אינו מאפשר ליישם רישוי סביבתי משולב כמקובל בעולם (רישיון סביבתי אחד הוליסטי למפעל שמיישם את עקרונות ה BAT ועוד). בשנת 2009 במסגרת קבלתה של ישראל לארגון ה OECD, התחייבו המדינה והמשרד ל-OECD ליישם רישוי משולב עד שנת 2011. החוק המוצע כעת מממש התחייבות זאת. במסגרת הרפורמה, יאוחדו מנגנוני הרישוי ברמה המנהלית, כך שכל פעילות תידרש לקבל היתר אחוד. ההיתר האחוד יהיה מבוסס מבחינת תוכנו על סטנדרטים מקצועיים אירופיים. בנוסף, במסגרת הליך הרישוי הפרטני ייבחנו גם המשמעויות המעשיות של היישום של אותם סטנדרטים לגבי המציאות הישראלית, כך שההיתר ייתן מענה מקצועי מתכלל מיטבי". לגבי הארכת משך היתר הפליטה והיתר הרעלים: "הארכת תקופת ההיתרים – מניסיון המשרד ומהניסיון באירופה ברגולציה על תעשייה גדולה ובינונית, טווח זמן של כ-10 שנים הוא טווח זמן נכון לביצוע אסדרה סביבתית אינטגרטיבית ומעמיקה למפעל ועדכון הדרישות הסביבתיות ברישיון. הניסיון מלמד כי היתרי הפליטה שניתנים לתקופות ארוכות יותר הם אפקטיביים יותר בהשגת שיפור סביבתי במפעלים. היתרי הפליטה לאוויר הם היתרים מעמיקים מאוד שניתנים בהתאם לדירקטיבה האירופית ומסמכי ה-BREF, תהליך הרישוי הוא מעמיק ולוקח כשנה ובסופו ניתן היתר פליטה עם דרישות התואמות את הסטנדרטים האירופיים שהמפעל צריך להטמיע תוך מספר שנים. חוק אוויר נקי הפחית בעשור האחרון את פליטות המפעלים הללו לאוויר באופן דרמטי ויישום שיטת הרישוי והסטנדרטים האירופיים הוכיחו את עצמם. לעומת היתר הפליטה, הרישוי באמצעות היתר הרעלים שניתן לטווחים קצרים מקשה על ביצוע הליך מעמיק ומקיף והיכולת לבחון את המפעל ולקבוע לו דרישות משמעותיות בתחום החומרים המסוכנים היא מוגבלת ומחייבת עבודה לאורך מספר מחזורי רישוי, על מפעלים שונים ללא תהליך סדור כפי שמקובל באירופה. על כן, הצלחת המשרד לסגור את הפערים הרגולטוריים מול הדרישות האירופאיות במערכי הרישוי האחרים הינה מוגבלת. למעשה, שיפור בטכנולוגיות, עדכן הרגולציה והטמעה במפעל, מתבטא ככלל בטווחי זמנים ארוכים מ-10 שנים. על פי הבדיקה שערכנו, בהתאם לדירקטיבה האירופית לרישוי סביבתי אינטגרטיבי ניתנים היתרים במרבית המדינות לצמיתות, ותדירות העדכון אינה תכופה, כפי שיפורט להלן. הדירקטיבה עצמה לא קובעת את תקופת ההיתר, אך מנחה את המדינות ליישם את מסמכי הייחוס בתוך 4 שנים מפרסום מסמכי ייחוס מעודכנים. תדירות העדכון של אותם מסמכי ייחוס היא 1 ל-10 עד 20 שנה (למרות שעל פי הדירקטיבה היא אמורה להיות 1 ל-8 שנים). במסגרת גיבוש הצעת החוק הוסכם כי ליבת סמכויות הממונה במסגרת מתן ההיתר לא תשונה, כך שהיתר הפליטה האחוד יפורסם להערות הציבור במלואו כפי שנעשה כיום לפי חוק אוויר נקי, ואילו היתר הרעלים לא יפורסם כפי שקיים כיום לפי חוק החומרים המסוכנים". לגבי התערבות הרגולטור תוך כדי היתר הפליטה: "להבנתנו השאלה מתייחסת לסמכות הממונה לערוך שינויים בהיתר במהלך תוקפת תוקפו. החקיקה הקיים קובעת הסדרים שונים לגבי האפשרות לשנות את הייתר במהלך תוקפת תוקפו. בחוק אוויר נקי ובחוק רישוי עסקים מפורטות מגבלות מפורשות על סמכות זו, בנוסף על המגבלות נובעות מדיני המשפט המנהלי, בעוד בחוק החומרים המסוכנים אין פירוט בחוק עצמו כך שהמגבלות נובעות מדיני המשפט המנהלי. הצעת החוק מאפשרת לממונה לשנות את ההיתר כאשר קיימות סיבות מוצדקות לכך, בדומה לנסיבות כיום בהן המשרד יוזם שינויים. עוד יש לציין כי ככל שהליך מתן ההיתר מלכתחילה הוא מעמיק וממצה, הצורך בעריכת שינויים במהלך תקופת ההיתר פוחת". לגבי בחירת טכנולוגיה מיטבית: "הדרישות לאסדרת המפעל במדיה אחת, כגון פליטה לאוויר, משפיעות או עשויות להשפיע על ההשפעות הסביבתיות של המפעל במדיה אחרת, כגון הזרמה לשפכים או ייצור פסולת. לכן, על מנת להביא לתוצאה סביבתית מיטבית שמתחשבת במכלול השיקולים (הנחיות ה-BAT, פערי האסדרה של המפעל במדיות השונות, המצב הסביבתי המקומי ומשתנים נוספים), נדרשת אפשרות לשיקול דעת על כל טווח ה-BAT. יש להדגיש כי אין מדובר בבחירה בטכנולוגיה שאינה מיטבית, אלא בבחירה מבין כלל הטכנולוגיות המיטביות הזמינות. גם כיום כל מפעל רשאי לבקש כי ההיתר יינתן על בסיס כלל הטכנולוגיות המיטביות הזמינות, והוא נדרש לנמק את בקשתו בהיבט זה. לפיכך, בדומה למצב כיום, כל מקרה יבחן לגופו בהתאם למפעל המסוים ומאפייניו ומאפייני סביבתו".  