מדוע אי-אפשר לסקר ברצינות את רצח רבין? האם התקשורת שמאלנית? ומדוע עיתונאים חושפים את חייהם האישיים? 
 בפתח התוכנית תוהה המנחה עמנואל רוזן לגבי יכולתה של התקשורת בישראל לסקר באופן בוגר ומעמיק את רצח רבין, 15 שנה לאחר המעשה. רוזן משוחח על יחס התקשורת לרצח רבין עם רזי ברקאי וטלי ליפקין-שחק מגלי-צה"ל, ועם אראל סג"ל, בעל טור ב"מעריב". "האיש נרצח", מגן ברקאי על היחס הזהיר של התקשורת לרבין, ואומר כי אל לעיתונאים לתת יד לתיאוריות קונספירציה בדבר הרצח. "התקשורת אומרת מעט מדי בעניין של רבין", טוענת ליפקין-שחק, ומוסיפה כי לא מחמיאים לו במידה מספקת על מעשיו בכהונה השנייה שלו כראש ממשלה. "העיתונות מתייחסת לרבין בקיטש", מסכם סג"ל את יחס התקשורת לרבין. בהמשך הדיון נידונה השאלה אם התקשורת הישראלית שמאלנית. "התקשורת הישראלית היא שמאלנית", מודה ברקאי, "אבל זה עולם הולך ונעלם". לדבריו, השיח בתקשורת הישראלית הרבה יותר ימני היום מאשר לפני עשור. דיון נוסף בתוכנית עוסק בטורים אישיים של עיתונאים החושפים פרטים אינטימיים מחייהם. רוזן משוחח עם רענן שקד, בעל טור ב"ידיעות אחרונות", שלומי ברזל, בעל טור ב"דה-מרקר", ורעייתו של ברזל, עינת, המופיעה תדיר בטוריו. שקד אומר כי טוריו האישיים אמיתיים רק בחלקם. לדבריו, עיתונאים המשתתפים בסדרה "מחוברים" ואחר-כך באים בטענות על חדירה לפרטיותם הם כמו חשפניות שמתרעמות על כך שמביטים על החזה שלהן. ברזל מספר כי הטור מאפשר לו לעשות מעין טיפול זוגי, ואומר כי באופן עקרוני אינו מטעה את קוראיו בטוריו. רעייתו אומרת כי בטורים של דנה ספקטור נחשפת הכותבת יותר מדי. לסיום יוצא ב. מיכאל נגד הספר האלקטרוני. "הוא עושה רק צרות", הוא אומר על המכשיר. התוכנית "תיק תקשורת" משודרת בערוץ 23 ובאתר הטלוויזיה החינוכית