אתם אולי כבר פחות עוקבים אחר השלב הדרמטי במשפט שהוא אולי החשוב ביותר בהיסטוריה שלנו • קחו אוויר ואל תחמיצו, אל תתרגלו לשחיתות
אבל גם אל תישאבו ותתמכרו לעניין הפלילי. אחת הסכנות שגלומות במשפט המו"לים לאלה מאתנו ששומרים על דריכות אזרחית, היא שבמקום שניתן דעתנו לדברים מעוררי התדהמה והפלצות שמשמיעים העדים, נתמקד אך ורק בשאלות הנוגעות למשפט הפלילי. העיסוק, החשוב בפני עצמו, ביסודות עבירת השוחד ועבירת מרמה והפרת אמונים, דיני ראיות, פרוצדורות פליליות ואשם פלילי באופן כללי, עלול לגרום לנו לשכוח את האמת הלא משפטית, הלא פלילית, שמתגלה לעינינו, בנוגע למצב התקשורת והעיתונות. הדוגמה הראשונה לסכנת העיוורון שהמשפט הפלילי עלול לגרום ליכולת שלנו להבין את התקשורת, היא העיסוק התקשורתי בעדות הראשונה במשפט, שנכנסה היום ליומה השלישי. עדותו של אילן ישועה, מנכ"ל "וואלה" בשנים בהם לפי כתב האישום שאול ואיריס אלוביץ, בעלי השליטה בבזק וב"וואלה", כרתו עסקת שוחד עם רה"מ נתניהו. אם עקבתם באדיקות אחר סיקור פתיחת שלב ההוכחות, אתם אולי שואלים את עצמכם: למה המשטרה לא חקרה את ישועה כחשוד? למה הוא לא נאשם? האם הוא לא סוג של עד מדינה? ואם כן, מה זה אומר בעצם, והאם זה משנה בכלל לגבי הראיות שעליו לספק כדי לתמוך בעדותו? אלה שאלות וסוגיות מעניינות וחשובות, גם אם הן מהדהדות את מסע ההכפשה שמוביל נתניהו נגד מערכת אכיפת החוק ונגד המשפט עצמו, כפי שגם הסביר רביב דרוקר. אך יהיה זה חבל מאוד אם הן ידחקו הצידה את העיסוק במה שישועה מספר בבית המשפט על האופן בו מתנהלים טייקונים, עורכים ועיתונאים. ואם אתם כבר מוצאים עניין גדול בישועה, שחצה את הקווים והסגיר לרשויות החוק את ההתנהלות הפושעת ב"וואלה", אל תשכחו לשאול את עצמכם מעת לעת מה ההתנהלות שלו עצמו מלמדת על מצב העיתונות, ומה תפקידו של מנהל כזה בתהליך ההשחתה של מוסד תקשורתי כמו אתר "וואלה". התמכרות למשפטיזציה של המשפט יכולה לטשטש אותנו מלהבחין במידע יקר מפז שנחשף ביחס לאנשים שאינם נאשמים בכלל, אך מסתבר שמבחינת ההתנהלות שלהם הם סוכני השחתה של העיתונות. או מוסדות תקשורת שמסתבר שהשחיתות פשתה בהם, למרות שרשמית ופלילית הם אינם בגדר נאשמים. ערן טיפנברון ואתר ynet, הם הדוגמה המובהקת שסיפק ישועה בעדותו היום. טיפנברון, אדגיש, למען הסר כל ספק וכדי למנוע בלבול אפשרי, לא רק שחזקת החפות עומדת לו, אלא שהוא אינו חשוד או נאשם. גם אתר ynet אינו נאשם (לפחות עדיין לא. היועמ"ש מנדלבליט טרם הכריע אם תאגיד "ידיעות אחרונות" יואשם גם הוא ב"תיק 2000"). מו"ל "ידיעות אחרונות" ארנון (נוני) מוזס לרה"מ בנימין נתניהו: "הוא צריך לדבר עם שני אנשים, עם רון [ירון, עורך ידיעות אחרונות] ועם ערן [טיפנברון, עורך ynet]" (צילום מסך מתוך תמלילי שיחות "תיק 2000" כפי ששודרו בחדשות ערוץ 2 בינואר 2017) אך אילן ישועה מאשש את מה שנאמר וידוע כבר שנים ביחס לכבוד שטיפנברון רוחש למקצוע העיתונות, וביחס לאופן שבו הוא מתנהל, ויחד עימו התנהל האתר הנפוץ במדינה, ynet. ישועה מספר שידע כי טיפנברון "בא מ-ynet ושם הם יודעים לעבוד ככה בצורה הזו". העבודה הזאת, נזכיר, היא עבודת הסיקור המוטה, ושם יודעים לעשות את העבודה הזאת, נשוב ונזכיר, כי הם חלק מ"שיטת נוני". "מה זה בצורה הזו?", שואלת השופטת פרידמן-פלדמן את ישועה והוא משיב: "אם יש לבעלים של העיתון רצון מסוים, העורך הראשי יודע להוציא את זה לפועל בצורה מסוימת בלי שאולי צריך לבקש כל יום". טיפנברון, נזכיר, מונה רק לאחרונה ע"י אלי עזור לעורך של "וואלה". נוני מוזס, נזכיר, הוא הנאשם הנוסף במשפט המו"לים. כבר כעת, ביום השלישי לשמיעת העדויות במשפט, עולה שהעיתונות בישראל מנוהלת במידה כזו או אחרת על-ידי אנשים שהמחויבות לדמוקרטיה, לציבור או לפרופסיה העיתונאית מהם והלאה. פרסונות שמה שמעניין אותם הוא אך ורק הרווח שהעיתון או האתר יכולים לספק להם. אפילו לא ממכירות או פרסום, אלא פשוט כמכשיר לקידום שאר העסקים שלהם. אמצעי לחץ כדי להשיג מנבחרי ציבור החלטות כאלה ואחרות, בלי כל קשר לשאלה מהו האינטרס הציבורי.