על הכישרון המיוחד של קובי מידן ועל תוכנית הראיונות שלו, "אנשים בלילה", שנפרדה החודש ממאזיניה בפעם האחרונה
מצב התקשורת ואיכותה כיום (וכן, גם קצת האופי שלנו) מביאים לכך שרוב הכתבות שנכתבות באתר זה ובכלל מדגישות את הצד השלילי ומתמקדות במקרים שממחישים את אוזלת ידם של העוסקים בתחום, או את חוסר כשרונם. הטור הזה, במחילה, יוקדש דווקא לפרגון ולאמירת תודה. לתוכנית "אנשים בלילה" עם קובי מידן בגל"צ יש קסם שקשה להסביר. בעקבות שידור התוכנית האחרונה החודש (לאחר ארבע שנים) התעורר אצלי הצורך לנסות לפרק לכמה גורמים את הקסם הזה, שבגללו התמכרתי לתוכנית. כמו בכל קסם, כשמנסים לפרק אותו לגורמים כדי להבינו ולהסביר כיצד הוא עובד, בדרך משהו עלול ללכת לאיבוד. ובכל זאת אנסה. אמפתיה וסקרנות. בניגוד לרוב המראיינים, קובי מידן מתיישב על הכיסא כדי להקשיב ולהתעניין במרואיין שמולו. יהיה אשר יהיה המרואיין, מידן לטובתו. בניגוד למראיינים אחרים, כשמאזינים למידן לא מתקבלת תחושה שהמראיין מנסה להראות עד כמה הוא יותר חכם מהמרואיין, לחלץ ממנו כותרת עסיסית או לחלופין לסחוט ממנו איזו רגשנות זולה. גם כאשר מידן לא מסכים עם המרואיין על אי אילו דברים, הוא אינו מנסה להתנגח בו או לשכנע שהוא צודק. הוא פשוט מקשיב ומנסה להבין את זווית הראייה של בן-שיחו. אני חייב להודות שכשהתחלתי להאזין ל"אנשים בלילה" חשתי שאולי חסר קצת אקשן, שהיה מועיל אם מדי פעם היה מידן מתחפש לירון לונדון ומתעמת עם המרואיין או קורא עליו תיגר. עם הזמן למדתי לחבב את הגישה הזו. היא מאפשרת להימנע מקטלוג המרואיינים באופן אוטומטי ומשמרת איזושהי אי-ודאות, מורכבות המאלצת את המאזין לחשוב – ובכך עושה שירות גם למאזין וגם למרואיין. אבל יש משהו מעבר לזה. למידן יש רגישות מיוחדת שמאפשרת לו לשים לב לפרטים שנאמרים או מתרחשים באולפן, לעבד אותם במהירות ולהבין לאיזה כיוון יהיה מעניין להתקדם (או לחלופין פשוט לזכור פרט כלשהו מתחילת הראיון ולשלוף אותו בהקשר המתאים בהמשך). לדעתי, זוהי הסיבה העיקרית שמובילה מרואיינים להיפתח בפניו (בנעימות ובלי לחץ), באופן שבו לפעמים גם הם מופתעים לגלות על על עצמם דברים חדשים ומעניינים. אינטליגנציה. המראיין אינטליגנט. אין מה לעשות. הוא חושב מהר, מבין מהר והיקף הידע שלו כבר מוגזם. נכון, לכל תוכנית ספציפית קודמים תחקירים והתכוננויות, אבל משום שמדובר בשידור חי (ועוד כזה שמתרחש שלושה לילות ברציפות), הדינמיקה שיוצר מידן מאפשרת לו ללכת לכיוונים מגוונים. הגם שמדובר בשידור חי, קשה מאוד עד בלתי אפשרי להתקיל את מידן בעניין שהוא לא שולט בו ברמה שתאפשר לו לפתח שיחה אינטליגנטית – ובנונשלנטיות גמורה. ב"אנשים בלילה" התארחו מרואיינים מגוונים, מתחומי עיסוק וידע רחבים ושונים מאוד. תמיד מרשים אותי לשמוע כיצד מידן מצליח לשוחח עם אנשים כה שונים, ועדיין, כמעט תמיד, להצליח להביא את הראיון לרמה גבוהה מאוד. עומק וקלילות גם יחד. יש הרגשה שהתוכנית בכלל והמראיין בפרט בטוחים בעצמם ושלמים במקומם. הם יודעים שהם מספקים מוצר איכותי. יחד עם זאת, לא מורגשת יהירות או התנשאות (טוב, אולי קצת, אבל מהסוג החינני), ואין לתוכנית נטייה להתייחס לעצמה בכובד ראש או בחשיבות עצמית יתרה. להפך. מידן והצוות מפגינים גם הומור עצמי כשזה מתבקש. עצרתי אחרי שלוש נקודות שנראות לי מרכזיות, אבל אני מקווה שהצלחתי להעביר מעט מהקסם. אריסטו דיבר על הטילוס של כל דבר, על הייעוד שלו. ההאזנה למידן ולמרואיינים שעברו תחת ידיו ממחישה, לדעתי, כיצד נשמע אדם שמצא את הטילוס שלו והגשים אותו. אם אתם מחפשים מה לעשות בנסיעה לילית ארוכה באוטובוס, בחוף הים, בהליכה או סתם במטבח, תוך כדי קיצוץ הירקות, חפשו את התוכנית ב-icast. שי קורן הוא מהנדס הייטק 