עיתונאים חודרים לבתים תחת מתקפות טילים ודוחפים מצלמה אל פני הדיירים המבוהלים • זה לא אנושי, ואין בזה שום עניין ציבורי
בימים האלה, של מבצע "שומר החומות" והכאוס שמתחולל בתחומי מדינת ישראל, אירעו כמה מקרים שבהם צוותי טלוויזיה נשלחו לדווח ממקום נפילת טילים ונכנסו לבתים דקות אחרי שנפגעו, חמושים במצלמות, בעת שבני ובנות הבית משוטטים שם מבוהלים עד כדי התקף חרדה, בלבוש ביתי, מנסים להבין מה קרה. "אנחנו בשידור חי", הודיעו הכתבים לנוכחים כאילו היו כרוז בבית "האח הגדול", וכפו את עצמם על הדיירים מוכי ההלם. כך למשל עשה אתמול (12.5) כתב חדשות 12 גלעד שלמור, בשידור שעורר גינויים וביקורת. בכמה מקרים התבקשו העיתונאים לצאת ולהפסיק – אבל המשיכו, ונכנסו בכל זאת. במקרים אחרים, עיתונאים חדרו למרחב ביתי מוגן של אזרחים בזמן אזעקות, עם מצלמה פועלת, והודיעו לנוכחים שהם בשידור. באחד המקרים, כתב חדשות 13 אור הלר ניסה לדובב ילדות קטנות בפיגמה בעודו עומד מעל מיטתן בממ"ד שאליו נקלעו זרים רבים שניות אחדות לאחר פרוץ האזעקות. מול הצורך העיתונאי לדווח, להציג את תמונת המצב ה"אמיתית" ואת הקולות מהשטח, לשדר את המצוקה ואת ההתרחשויות, לממש את זכות הציבור לדעת, ניצבו – וקרסו – פרטיותם של בני הבית וכבודם, במיוחד בעת מצוקה כה קשה. האזרחים שפתחו את ביתם כדי לספק מקלט לעוברי אורח במנוסתם מצאו עצמם, לכאורה, מאפשרים לעיתונאים להיכנס למרחב הפרטי שלהם ולהופכו לרשות הרבים. אור הלר משדר ממיטה בממ"ד בשדרות, כשמאחוריו שתי ילדות קטנות. חדשות 13, אתמול (צילום מסך) מתן מקלט אינו הסכמה לעיתונאים לפנות לילדים בעיצומו של אירוע מחולל טראומה, ולבקש מהם לומר דברים לצופים שמעבר למסך. פגיעת טיל בבית מערערת את כל מי שנמצא בו ובקרבתו. נוסף לפגיעה הפיזית והנפשית, קירות הבית רועדים, ולעתים גם נופלים. המרחב המוגן הנפשי והגשמי, המבצר שהוא הבית – נפרץ. הגבול הפיזי בין הפרטי לציבורי מופר. ודווקא משום כך העיתונאים צריכים לשמור על הגבול הזה. לא צריך להמציא פה את הגלגל. ההתנגשות בין האינטרס הציבורי לזכותם של המצולמים לכבוד ולפרטיות אינה חדשה. היא מוסדרת בכמה מקומות, ובדיוק לשם כך: כתב בשטח לא אמור לנהל סימפוזיון עיוני ודיון פילוסופי. הכללים כבר עשו את זה עבורו. סעיף 11 לתקנון האתיקה של מועצת העיתונות קובע כי "בדיווחים על אסונות, תאונות, אירועי אלימות או מלחמה, יש לאזן בין העניין הציבורי שבדיווח מלא לבין המחויבות לנהוג ברגישות ובחמלה כלפי קורבנות, נפגעים, מעורבים ובני משפחותיהם". כללי האתיקה של הרשות השנייה (שחלים על הערוצים המסחריים) קובעים, בין היתר, כי "לא ישדר בעל זיכיון לשידורי טלוויזיה צילום מזהה של נפגע באסון ללא הסכמתו... אלא אם כן קיים עניין ציבורי מובהק בכך" (סעיף 17ג). כללי האתיקה מבקשים לאזן בין האינטרס העיתונאי לבין פרטיות המצולמים, והמבחן הוא "עניין ציבורי". בעת אסון, הרף עולה ל"עניין ציבורי מובהק". על רקע זה, כדאי להזכיר את מושכלות היסוד שלימדנו פרופ זאב סגל המנוח: משמעות המונח "עניין ציבורי" אינה "מה שמעניין את הציבור". המשמעות של "עניין ציבורי" היא "אינטרס ציבורי".