מה צפוי בחצי שנת הכהונה של דני זקן, ממלא המקום החדש? פיטורי שדרנים ביקורתיים, צנזורה על סיקור המחאה, פיקוח הדוק על התוכנית הפוליטית והחדרת שתולים של נתניהו
כיצד תיראה כהונתו של דני זקן, ממלא המקום החדש בכס מפקד גלי צה"ל? ניסיון העבר, הן באופן כללי לגבי הדרך בה נתניהו מתמרן ובוחש בכלי תקשורת, והן באופן פרטי לגבי התערבויות קודמות שלו בתחנת הרדיו הצבאית, מלמד על המהלכים הצפויים, בחלקם או כולם, בחצי השנה הקרובה. ההשתלטות על התוכן העיתונאי ורתימתו לדף המסרים של נתניהו צפויה לפעול במספר אפיקים במקביל: ההוראות הישירות הראשונות שיועברו יהיו לגבי אופי והיקף סיקור המחאה נגד מדיניות הממשלה. הן יכללו הנחיות לגבי איזונים מלאכותיים וטרימינולוגיה אסורה ומותרת. התוכנית המרכזית שתזכה למעקב ולחץ צמודים תהיה תוכנית הבוקר הפוליטית בהגשת ספי עובדיה ויניר קוזין, שבה יש את ההתמשקות הישירה והנחשפת ביותר עם פוליטיקאים. עובדיה שינה לאחרונה את ההתנהלות האנמית האופיינית והביע עמדה ברורה נגד המהפכה המשטרית, מה שלא נעלם מעיני משפחת נתניהו. השדרנים הפגיעים ביותר הם אלו המועסקים כפרילאנסים בתחנה (במסגרת "הסכם יועצים"). בגזרה זו צפויים להיות מקוצצים למחצה או כליל, רזי ברקאי (שחזר להגיש בתחנה בבוקר יום חמישי), רינו צרור ויעל דן, שמחמת ותיקותם אינם נוחים להשפעה ולהתערבות. גזרה נוספת בה צפוי נתניהו לפעול היא מינוי של שתולים נוספים מטעמו, לתפקידי ניהול והגשה. המועמד המתבקש הוא ברדוגו, שייבא את תוכניתו מגלי-ישראל הביביסטית בחזרה לגלי-צה"ל, אולם ייתכנו כמובן גם מועמדים נוספים. שידור ציבורי, מעצם הגדרתו, מועד להתערבות פוליטית. הפוליטיקאים שולטים הן במינויים והן בתקציב של כלי תקשורת ציבוריים, ומנצלים זאת באופן מסורתי כדי למנות את אנשי שלומם לתפקידים ניהוליים ועיתונאיים בכירים ולהשפיע על התוכן כך שיסייע להם בקידומם האישי. התנהלות כזו גורמת דרך קבע להידרדרות מקצועית בכלי התקשורת הסובל מההתערבות הפוליטית, ממינויים לא מקצועיים ומסירוס הרוח העיתונאית. ברשות השידור, גוף השידור הציבורי הגדול והוותיק בישראל, הדבר הביא לבסוף לסגירתה על ידי ממשלת נתניהו השלישית והחלפתה בגוף חדש: תאגיד השידור הישראלי. התאגיד זכה לחוק חדש, ששריין את תקציבו באופן שימנע את השימוש בתקציב כשוט מצד הפוליטיקאים, ושהפקיע מהפוליטיקאים את המינויים להנהלתו. ממשלת נתניהו השישית מנסה כעת לחבל במודל שהיא עצמה העמידה, אולם עד כה כשלה. לעומת זאת, כלי התקשורת הציבורי הנוסף הפועל בישראל, גלי-צה"ל, לא זכה לחסינות חקיקתית דומה לזו של התאגיד. גלי-צה"ל עדיין תלויה בכל דבר ועניין תקציבי במשרד הביטחון, ושר הביטחון הוא מי שממנה את מפקד התחנה. במהלך השנים היו שרי ביטחון וראשי ממשלה שהתערבו יותר ופחות בעבודת התחנה, ומינו לפיקוד עליה אנשים ראויים פחות או יותר. מעל ראשה של התחנה הצבאית הציבורית, אנומליה שאינה קיימת באף משטר דמוקרטי, מרחף תמיד גם איום סגירה - המשמש בתורו ככלי נוסף לשליטה והשפעה פוליטיים על התכנים והמינויים בתחנה. בנימין נתניהו, כנראה הפוליטיקאי עם האובססיה הגדולה ביותר להגמוניה תקשורתית בהיסטוריה של הפוליטיקה והתקשורת בישראל, ניסה ומנסה להתערב בעבודתו של כל כלי תקשורת מרכזי בישראל, וגלי צה"ל בכלל זה. שיא ההתערבות של נתניהו הגיע בתקופתו של ירון דקל, ונמשך גם בתקופת המפקד שהחליף אותו, שמעון אלקבץ. דקל הכניס לתחנה את אמיר איבגי, תומך נתניהו מוצהר ומגיש בערוץ התעמולה של נתניהו, ערוץ 14 (אז ערוץ 20), את אראל סג"ל, תומך נתניהו מוצהר נוסף, שאף השתתף בתעמולת הבחירות שלו, ובעיקר, את יעקב ברדוגו, כנראה איש התקשורת הבולט ביותר המשרת את נתניהו, בתערובת רעילה של דמגוגיה ושקרים. דקל הפך את ברדוגו לפרשן הפוליטי של התחנה ומגיש יומן הערב. בהמשך, אלקבץ מינה את איבגי לראש מערכת החדשות של התחנה (במקביל להגשת תוכנית חדשות יומית). במקביל ל"שתילת" אנשי נתניהו בנקודות מפתח, הופעל לחץ על שדרנים כרזי ברקאי, יעל דן ורינו צרור, שנחשבו ביקורתיים לנתניהו, אם באופן של קיצור התוכניות ששידרו, הזזת שעת השידור או הוספת "שדרנים מאזנים". בתקופת הממשלה הקודמת, עם כניסתו של בני גנץ לתפקיד שר הביטחון, הוא עשה קולות כאילו הוא מתכוון להוציא לפועל את האיום של רבים מהרמטכ"לים ושרי הביטחון הקודמים לו, ולסגור סופית את גלי צה"ל. זו היתה גם העילה למינוי מפקדת במילוי מקום: גלית אלטשטיין. אלטשטיין תיזכר כאחת המפקדות המוערכות בתחנה, הן מבחינת יחסי האנוש שלה והן בשל הסדר היחסי שעשתה בחורבן הניהולי שהורישו לה אלקבץ ודקל. בתקופתה גם התפטר התועמלן הארסי ברדוגו מהתחנה, אחרי שהודיעה לו כי לא יגיש יותר את יומן הערב. אלא שגנץ, מסיבותיו, לא מיהר להשלים את המינוי, וההתמהמהות האופיינית הובילה למצב הנוכחי, בו ממשלת נתניהו משתלטת שוב על התחנה. עמותת "הצלחה" עתרה, בתקופת הממשלה הקודמת, נגד גנץ בדרישה שינהג כדין וכחוק וימנה מינוי קבע למפקד התחנה. גנץ נגרר לאיטו ומינה לבסוף ועדת איתור, שבחרה מועמד מומלץ: אור צלקובניק, עורך רדיו הצעקות 103FM. אלא שאז התפזרה הכנסת והיועצת המשפטית לממשלה קבעה כי לא ניתן להשלים את המינוי בתקופת ממשלת מעבר. מאז, כידוע, נבחרה ממשלה חדשה ומונה שר ביטחון חדש, יואב גלנט, אלא שבמקום שישלים הוא את המינוי, כדין, בחר גלנט לפעול נגד החוק וההיגיון, להתעלם מוועדת האיתור ולמנות ממלא מקום חדש. אם היה ספק בדבר חוסר הענייניות של המהלך, המכוון כל כולו להשתלטות פוליטית על התחנה והתערבות בתכניה, הרי שזהות ממלא המקום הנבחר שמה קץ לספקות. דני זקן, העיתונאי שנבחר לכהן בחצי השנה הקרובה כממלא המקום של מפקד גלי-צה"ל, אינו ביביסט בוטה כמו משרתים אחרים של נתניהו בתקשורת, אולם אי אפשר לטעות באורנטצייה הפוליטית שלו: הוא פאנליסט קבוע בערוץ 14 ומגיש תוכנית יומית עם יעקב ברדוגו בגלי-ישראל, המקבילה הרדיופונית של ערוץ 14. גם ככתב "גלובס" הוא מתיישר לא אחת עם העמדות והמסרים של נתניהו. מאחר שלזקן אין ניסיון ניהולי משמעותי ובמהלך הקריירה הארוכה שלו מעולם לא נחשב לכתב או פרשן בולט, הזיהוי הפוליטי שלו הוא הנדוניה העיקרית שהוא מביא איתו לתפקיד. במקביל להודעה על מינוי זקן למפקד הזמני של גלי צה"ל, נודע כי אילה חסון, העיתונאית הביביסטית הבולטת ביותר, תעבור מרשת 13 להגשת רצועת חדשות יומית לפני מהדורת החדשות של השידור הציבורי בכאן 11. תנועת המלקחיים של נתניהו נגד השידור הציבורי תימשך גם בניסיונות חקיקה של שר התקשורת שלמה קרעי. אלא שכאמור, בעוד התאגיד מוגן בחקיקה שיידרשו משאבים פוליטיים ניכרים כדי לחבל בה, גלי-צה"ל חשופה כבר כעת לכל ארסנל ההתערבות של נתניהו.