השרים שהציגו השבוע את עמדת הממשלה על החוקים להסדרת ההתיישבות הצעירה, פסקת ההתגברות וביטול חלקי של ההתנתקות עשו מעשים חמורים - קשקשו עצמם לדעת והכפישו יריבים פוליטיים, או פשוט מאוד אמרו דבר שאינו אמת מעל הדוכן • כך או כך - תהליך החקיקה הזה הוא לעג לתומכים האמיתיים שלה
תהליך סדור ושקול הוא מפתח לקבלת החלטות טובות, בין אם מאשרים אירוע ל"ג בעומר בהר מירון או מקדמים חקיקה בכנסת. העניין הוא שבשני המקרים אנחנו עדים לכך שעושים זאת בחוסר רצינות. השבוע אושרו בקריאה טרומית שלוש הצעות חוק בנוסחים שונים במליאת הכנסת: הצעת חוק הסדרת יישובים שנבנו בניגוד לחוק, הצעת חוק שמאפשרת לרוב בכנסת לחוקק מה שבא לו וחוק שמבטל חלקית את ההתנתקות. שלושתן הצעות חוק בעלות משקל משמעותי עבור מדינת ישראל ובשלושתן נדרשת החלטת ממשלה, לפחות לפי התקנון שלה – זה שהיא עצמה קבעה. אבל השרים שהציגו את עמדת הממשלה לא הציגו אותה במקרה הטוב או שאמרו דבר שקר במקרה הרע. לפי תקנון עבודת הממשלה, גם הנוכחית, יש פרוצדורה מסודרת להתייחסות להצעות חוק פרטיות. מזכירות הממשלה מקבלת את הצעת החוק הפרטית, מעבירה להתייחסות השרים הרלוונטיים, ואז היא עולה לוועדת השרים לחקיקה. מה קורה אם לא עלו הצעות החוק לוועדת השרים לחקיקה וההצעה הגיעה לכנסת? התקנון קובע כך: "הצעת-חוק פרטית שתובא לדיון במליאת הכנסת בטרם קבעה לגביה ועדת השרים עמדה כנדרש, תהיה עמדת הממשלה – להתנגד (סעיף 66, ה)".  וזה מה שהיה אמור לקרות במליאה השבוע. השרים שעלו לדוכן הכנסת היו אמורים לומר כי הממשלה מתנגדת להצעת החוק מאחר שהנושא לא עבר בוועדת השרים. אבל מה שקרה באמת נע בין רמיסת סדרי עבודתה במקרה של השר צחי הנגבי ועד למצב שבו השר דוד אמסלם קישקש את עצמו לדעת (פעמיים) עד שבכלל לא התייחס להצעות החוק ולעמדת הממשלה.  ראשון על במת המליאה, בהתייחסות הממשלה להצעות החוק, עלה שר ההתיישבות צחי הנגבי (ליכוד) ואמר: "הערב זו אחריות הכנסת להשלים את מה שהממשלה לא הצליחה לקדם, ולכן אני, בשם הממשלה וראש הממשלה, מבקש מן הכנסת לתמוך בהצעות החוק שהונחו על שולחננו". ביקש ותמכו: 45 בעד ו-30 נגד. הצעת החוק להסדרת ההתיישבות הצעירה עברה.  אבל הנגבי פעל בניגוד לתקנון הממשלה והציג עמדה שאינה אמת: מאחר שאין עמדת ממשלה, המצב שקול לכך שהממשלה מתנגדת. הנגבי היה יכול לומר שהוא חושב שזו הצעה נבונה ובגלל שלא התכנסה הממשלה לדון בה באופן רשמי זו מתנגדת לה – אבל זה לא מה שקרה. וכך, בניגוד לתקנון הממשלה, הנגבי אמר דבר שקר. הממשלה זה לא הנגבי ונתניהו, הממשלה היא גוף ממלכתי שמורכב ממגוון שרים ולכולם יש אחריות משותפת – גם אם הם בדעת מיעוט. בהצעת החוק שקובעת כי הכנסת יכולה לחוקק פחות או יותר מה שבא לה, עלה השר לענייני דיגיטל, רשות החברות והקשר בין הממשלה לכנסת, קשקש במשך עשר דקות על פוליטיקה אבל לא אמר מילה על עמדת הממשלה בנוגע להצעת החוק. כלום. ההצעה עברה ברוב של 41 בעד ו-30 נגד. עמדת הממשלה, לפי התקנון שהיא עצמה אישרה, קובע שזו דווקא נגד. וכך גם בהצעת החוק השניה, שנוגעת לביטול חלקי של תוכנית ההתנתקות. אמסלם עלה להציג את עמדת הממשלה ושוב קשקש במשך עשר דקות על פוליטיקה קטנה והשמצות, שהנייר לא סובל, ושוב לא אמר כלום. גם פה, אף שהזמן הוקצה לו, לפי תקנון הכנסת, לטובת הצגת עמדת הממשלה הוא לא הציג אותה והשתמש בבמה להשמצת יריביו הפוליטיים. כנראה שההצעה לא הייתה באמת חשובה. 42 הצביעו בעד ו-29 נגד. השר אמסלם השתמש במעמדו כמייצג עמדת הממשלה כדי להשמיץ יריבים פוליטיים והתעלם בכלל מהצעות החוק המונחות על השולחן. הוא לא אמר את עמדת הממשלה החוקית שמוגדרת בתקנון – מתנגדת. השר הנגבי מצידו הלך צעד קדימה ואמר עמדה שאינה אמת.  אין לנו טענה נגד כך שהכנסת תצביע נגד עמדת הממשלה, להיפך. יש לנו בעיה עם מצג שווא ואי אמירת האמת. שלושת החוקים, אגב, עברו לוועדה המסדרת של הכנסת – ועדת כנסת זמנית, שבכלל אין לה סמכות וכלים לעסוק בחוקים אלו, בראשות קארין אלהרר (יש עתיד). פנינו ללשכתו של השר הנגבי ושאלנו מדוע הציג עמדה שאינה אמת. טרם התקבלה תגובה. (איך זה משפיע עליך) הליך תקין לקבלת החלטות טובות לציבור מושרש בפרוצדורות מסודרות ומוסכמות. רמיסה שלהן תביא בסופו של דבר לאסון. בפעם הקודמת היה זה אסון מירון. האסון הבא יכול להיות חוק לא חוקתי שכנסת ישראל תחוקק רק כי יש לה רוב ובלי אפשרות להתערבות בג"ץ. לדוגמה חוק שאוסר על הפלות או חוק שיאסור חבישת כיפה במרחב הציבורי. גם האשלייה שיוצרים מקדמי החוק, שמא אוטוטו תעבור פה פסקת התגברות ויוסדרו יישובים יהודיים שיושבים על קרקע פרטית היא לעג לתומכים האמיתיים בו. (מה עושים כדי שיתוקן) כדי לקבל החלטות טובות ולמנוע אנרכיה ראוי שנבחרי ציבור יתייחסו לחוקים ותקנונים בכבוד.  