מאחורי הראיון הנדיר של כוכב הפועל ירושלים ב"וואלה", ynet ו-one עומדת ההסכמה הפסולה שלהם לשדר סרטון תדמית כאילו היה כתבה עיתונאית | בית-המשפט חייב את צרלטון להציג חוזה זכויות שידור
נפל דבר בעולם הכדורסל בישראל: דונטה סמית, כוכב הפועל ירושלים, הסכים להיפתח ולהעניק ראיון וידיאו לכמה אתרים. לאפרת עמורבן מ-ynet הוא אמר: "לי ולפרנקו [המאמן] יש יחסי אהבה-שנאה". אצל ורד כהן מ"וואלה" הוא התוודה ש"פרנקו ואני צועקים אחד על השני, אבל אין בזה משהו שלילי", ובפני דניאל סיילן מ-one הוא העדיף להציג את הצד החזק באישיותו: "אי-אפשר להתכחש לזה שאני וינר". סמית אכן אינו מרבה להתראיין, כפי שציינה ורד כהן, שהוסיפה כי יחסיו עם התקשורת די קרירים. והנה, למרות כל אלה דיבר סמית בגילוי נפש ראוי לציון על עניינים אינטימיים כמו "הרגלי השינה הבעייתיים שלו, הביקורת שהוא סופג מהתקשורת ועל היחסים שלו עם דני פרנקו מאמנו". גם בפני ynet ו-one פתח סמית את צפונות לבו ודיבר על יחסיו עם ילדיו, על הישגיו בפלייסטיישן, על העברית שלו ועוד ועוד. חגיגה לתקשורת. הקוראים בכל אחד מהאתרים הללו בנפרד התרשמו שהאתר החביב עליהם הזיע במיוחד למענם והביא ראיון בלעדי עם השחקן. כשראו שהאיש מציץ אליהם תחת כמה אתרים שיערו שאולי הנ"ל דיבר במסיבת עיתונאים. אלה וגם אלה טועים. ערב לפני פרסום הראיון בשלושת אתרי הספורט המרכזיים הללו קיבלו כתבי הכדורסל הודעה מדובר הפועל ירושלים בזו הלשון: "בהודעה עוקבת אשלח לינק לפרומו של ראיון עם דנטה סמית. הקישור לסרטון המלא (11 דק) יישלח מחר בבוקר. החומרים מאושרים לפרסום בכל מדיה. רק בקשה אחת לי אליכם. אם לוקחים קטע כלשהו לשידור/תמלול, נא לקחת את הקטע המלא". הראיון אף עלה באתר הרשמי של הקבוצה לפני פרסומו באתרי התקשורת תחת הכותרת "אחד על אחד", אבל הצופים לא זכו להיחשף ל"אחד" השני. לכל אורך הסרטון נראה ונשמע רק השחקן. שאלות המראיין לא נשמעו. במקומן הופיעו בין המונולוגים כותרות שונות: "על הביקורת במדיה", על "דנטה השחקן", "על המאמן" וכו. הפועל ירושלים ידועה בקשיחותה ביחס לבקשות עיתונאים לראיין את שחקניה. אמנם ביום פרסום הסרטון (13.5.15) הופיע ראיון עם שחקן הקבוצה בר טימור ב"ישראל היום", אבל ברגיל הכתבים המסקרים את הפועל ירושלים אינם זוכים לחופש פעולה בכל הקשור לראיונות עם הזרים הבכירים של הקבוצה. אפשר להניח שמנהלי ירושלים שומרים את שחקניהם מפני התקשורת כדי למנוע התבטאויות בעייתיות שיציתו את חדר ההלבשה, אבל מכאן ועד הסכמה של האתרים – לא כולל ערוץ הספורט ו"הארץ", שנמנעו מכך – לפרסם את ה"ראיון" המסונתז כאילו היה שלהם הדרך ארוכה ורצופה חטאים אתיים. הצגת הראיון כמעשה עיתונאי לכל דבר, או ההסתרה מהקוראים כי מדובר בראיון ערוך שהופק ודוברר על-ידי הפועל ירושלים, הם מעשי רמאות לכל דבר. מה גם שמדובר ברמאות חובבנית ביותר: גולש שייתקל בציטוטיו ה"אינטימיים" של הכוכב שוב ושוב, באתרים שונים, יעשה את החשבון ויגיע במהרה למסקנה שמשהו מסריח בסחורה שמאביסים אותו בה. קורא חשדן הוא קורא אחד פחות ומסמר אחד יותר בארון המתים של האתיקה המקצועית. הפועל ירושלים רשאית להנפיק סרטי פרסומת ותדמית ככל שתחפוץ. אתרי הספורט חייבים להתייחס אליהם כאל כאלה. הדבר הנכון היה לוותר על התענוג הזול, תרתי משמע, ולהודיע לקבוצה שהיא מוזמנת לשדר את סרטון התדמית כחומר פרסומי, תמורת תשלום למחלקה המסחרית של האתרים. אם בכל זאת הוחלט, מכל הסיבות העצובות שיש, לעשות בסרטון שימוש עיתונאי – היה ראוי שהוא יוצג בדיוק כמות שהוא: מוצר יחצני, לא יותר. באותה הזדמנות היה אפשר לכתוב כמה מאמרי פרשנות על שיטות השיווק של הקבוצה ולתהות את מי הן משרתות. אולי אפילו לשגר שאלה או שתיים למי שהגה את קיצור הדרך העקמומי הזה. שיתוף הפעולה של האתרים עם המהלך היחצני תוך הסוואת טיבו האמיתי הוא מעשה חסר כבוד, בבחינת סל עצמי. תקדים במסע התביעות של צרלטון נגד בעלי עסקים קטנים ששידרו בפומבי, לפי הטענה, משחקים מערוצי החברה? לאחר שנמנעה שוב ושוב מלהציג את כתב הזכויות שלה על שידורי המשחקים, חייב אותה השבוע בית-משפט השלום בתל-אביב להציג בתוך 60 יום את ההסכם שאיפשר לה את זכויות משחקי יורו 2012. בכך דחה בית-המשפט את טענת החברה כי מדובר בסוד מסחרי. מדובר במשפט – עוד משפט – שבו תבעה צרלטון 85 אלף שקל מבעלי עסקים ששידרו משחקים בפני לקוחותיהם בלי להסדיר את התשלום על כך. השופטת איילה גזית קבעה: "אמנם התובעת טוענת לקיומם של סודות מסחריים, אולם הואיל ובחרה להגיש את התביעה, עליה לתמוך את התביעה במסמכים רלבנטיים על מנת להוכיח את עצם הזכאות להגשת תביעה בעילה של הפרת זכויות יוצרים". עם זאת, השופטת התירה לצרלטון למחוק מהמסמכים חלקים שיש בהם משום פגיעה בסודותיה המסחריים. בתביעה אחרת של צרלטון נגד בעלי עסקים אחרים, הנידונה בבית-משפט השלום בחיפה, נמתחה בשבוע שעבר ביקורת על חברת שידורי הספורט מצד השופטת נסרין עדוי, שפסקה: "התובעת לא פירטה מהו מקור זכויותיה, לא במסגרת הטיעון ולא באמצעות צירוף עותק ממכתבי ההתראה הנטענים [...] לא ניתן להתעלם מהערפול האופף את טענות התובעת בסעיפים 7–12 לתביעה". את בעלי העסקים הנתבעים בשני התיקים מייצגת עו"ד חנה גרופר-שגיא. כמה טעויות בידיעה אחת של העתק-הדבק ב"וואלה": ביוזמת המועצה לשידורי כבלים ולוויין נקבעו ארבעה משחקים מסקרנים בערוצי בסיס (עד כמה שניתן לקרוא לחמש-פלוס ערוץ בסיס). שלושה מארבעת המשחקים הם בכדורסל, ולמרות זאת כותרת הידיעה בישרה "עוד ראשון של כדורגל", בליווי תצלום כדורגל שאינו קשור כלל למשחק היחיד שישודר באותו יום ראשון (אתלטיקו–ברצלונה). הטקסט שצורף היה הודעת דובר משרד התקשורת שהיתה שגויה ובישרה כי שלושה מהמשחקים שיוקרנו בערוץ 5 ישודרו בזה אחר זה בהפרש של שעה. בפועל אין כלל אפשרות כזו (בהמשך נשלחה לעיתונאים הודעת הבהרה על-ידי הדובר). מומלץ למי באתר שאינו מתמצא בספורט שיעביר תחילה את הידיעה לעיון החברה מהמדור המתאים, כדי למנוע פדיחות והטעיית הקוראים. 