הערוץ הציבורי יסיים את שידוריו בערב ראש השנה, ובכך יגיע גם קצו של עידן שידורי ספורט מפואר שנמשך יותר מ-40 שנה | אחרי כל הביקורות המוצדקות, שידורי המשחק המרכזי בערוץ 1 היו ברכה לצופים
"המשחק שאין ממנו דרך חזרה", הגדיר הפרומו בערוץ 1 את המשחק לקראת מחזור הסיום בליגת-העל, שבו היתה הפועל באר-שבע חייבת לנצח את סכנין כדי לזכות באליפות. זו היתה הגדרה מדויקת גם לשידור עצמו, שהיה המשחק המרכזי האחרון בליגת-העל בכדורגל ששודר בערוץ הציבורי. השדר עמיחי שפיגלר והפרשן מוטי איוניר נפרדו בחיבוק, שרון פרי הוסיפה בהתרגשות תודות למנהל מאיר בר ולעורך טובי גאני, ובזאת תם הטקס. בעוד כחודש יסתיימו שידורי סדרות הפלייאוף מליגת הכדורסל על-ידי אורי לוי וגור שלף, הערוץ יקרטע עוד קצת עד ה-30 בספטמבר, ואז יירד המסך על רוממה כולה. מעכשיו לא יוכלו הצופים להתלונן על רעות חולות וכשלים אלה ואחרים, כמו העסקת פרשן מנוגד אינטרסים כאבי נמני (סוכן שחקנים) או פרשן שטחי כדני נוימן. זאת אומרת, להתלונן יוכלו, אבל לא ממש תהיה אוזן קשבת בדמות רגולציה פנימית, כפי שהיה בערוץ 1. שהרי נציב קבילות הציבור והיועץ המשפטי של רשות השידור היו אלה שהביאו לסיום תפקידו של הפרשן נמני. פיקוח כזה אין בערוצים המסחריים (עם כל הכבוד לרגולטור), ודאי שלא בערוץ הספורט, שמהעונה הבאה חוזר להיות עוגן שידורים, לאחר שרכש לאחרונה את המשחקים המרכזיים ונוספים בליגות-העל בכדורגל ובכדורסל, ואת משחקי מכבי תל-אביב ביורוליג. הביקורת על ערוץ 1, ששילם עבור שידורי הכדורגל והכדורסל סכומי עתק, היתה מוצדקת בחלקה. פעמיים בשבוע הוקדשו למעלה משעתיים בפריים-טיים לשידור המשחקים המרכזיים בכדורגל ובכדורסל, למגינת לבו של הציבור המבוגר והנאמן של ערוץ 1, שלאו דווקא נמנה עם חובבי הספורט. מצד שני, המהלך הזה הפך את הערוץ לפקטור מרכזי והניב לו לא פעם רייטינג דו-ספרתי. השיא היה במוצ"ש האחרון (21.5) בשידור משחק האליפות מבאר-שבע, שהביא ל-17.5 אחוזי צפייה (על-פי נתוני המדרוג), עם פיק של כ-25 אחוז. תוצאה מרשימה ופינאלה ראוי. חוץ מהכשלים עם נמני ונוימן, שראשי הערוץ גררו רגליים זמן רב מדי עד שהואילו להפנים את הביקורות בעניינם ולתקן, נזכור את הדרת קבוצות הפריפריה, במיוחד עירוני קריית-שמונה בעונת האליפות שלה ב-2012, שלא זכתה להכרה מספקת כשידור מרכזי אולטימטיבי, אף שהובילה את הטבלה ברוב שלבי העונה. נזכור את החזרתו המפתיעה של יורם ארבל כשדר המשחק המרכזי בליגת-העל ובמונדיאל בברזיל, אף שליחו נס ממנו זה מכבר. אפשר גם לבקר את העובדה ששדרי הערוץ שצמחו ממנו לא קודמו; הקריירה של השדר עמית הורסקי נקטעה באיבה, וליאן וילדאו המוכשר נותר שדר קווים. אבל בשורה התחתונה, שידורי המשחק המרכזי בערוץ 1 היו ברכה לצופי הספורט. הם שודרו חינם בטלוויזיה ובאינטרנט באיכות HD, ובשנתיים האחרונות, עם ציוות הצמד שפיגלר ואיוניר, הם היו טובים מקודמיהם. הערוץ הציבורי יסיים את שידוריו בערב ראש השנה, ובכך יגיע גם קצו של עידן שידורי ספורט מפואר שנמשך יותר מ-40 שנה. הוא כלל אולימפיאדות, מונדיאלים, אליפויות אירופה, ליגות-על וגביעי מדינה בכדורגל ובכדורסל, ובשנים האחרונות גם את גמר הנכים בכדורסל. הספורטאים הנכים לא ימצאו בקלות אכסניה שתשדר אותם בחינם, ויתר המפעלים ייבלעו לתיאבון על-ידי הערוצים המסחריים. הציבור יחסוך 345 שקל בשנה ששילם כאגרת רשות השידור (וישלם אותם בעקיפין דרך תקציבים ממשלתיים אחרים), אבל צופי הספורט עוד יגלו שהרווח הקטן הזה יבוא על חשבון איכות צפייה. בעוד שערוץ one משדר את הליגה הספרדית באיכות HD בחינם, בערוץ הספורט ממשיכים בשיטת חלוב ככל יכולתך. מי שירצה לצפות במשחקים המרכזיים באיכות HD, ישלם בנפרד. רשות השידור עמדה במשך שנים במרכזה של ביקורת ציבורית. סיאוב, שחיתות, ועדים כוחניים, שביתות פתע וניהול כושל הפילו אותה לבסוף. ובכל זאת, שידורי ערוץ 1 סיפקו ברובם יותר עומק מהתכנים הפופוליסטיים בערוצים המסחריים ובכבלים. למרות החריקות פה ושם, וחרף המרובעות, ואף שההפקות הספורטיביות לא נצצו כמו בערוץ הספורט – היעלמו של ערוץ 1 מהמפה יהיה חור בנשמה של שידורי הספורט. בעיקר חלל נוסטלגי, וגם זה משהו בימים כאלה. תודה לערוץ 1. יהיו רבים שיתגעגעו. 