האמצעים הטכנולוגיים העכשוויים של כלי התקשורת שיצרו את ההיסטריה סביב הזמרת הסקוטית סוזן בויל הם אלו שהגבירו את ההיסטריה סביב האיום הגלום לכאורה בשפעת החזירים
לפני כשבועיים געש העולם מזמרתה של סוזן בויל. בזכות אמצעי התקשורת החדישים, חלפה הבשורה על איכות קולה וכשרונה המוזיקלי של האשה הסקוטית במהירות הבזק מקצה העולם לקצהו. בתוך ימים צפו עשרות מיליוני אנשים בסרטון באתר יו-טיוב, שהנציח את הופעתה בתוכנית הטלוויזיה הבריטית שבה דרך כוכבה. סיפור הסינדרלה שלה הופץ בכל רחבי הרשת וצבר אינספור מופעים בגוגל. כצפוי, פרשני אינטרנט וחסידים שוטים של התקשורת העכשווית הזדרזו לשבח ולהלל את נפלאותיה של טכנולוגיית המדיה המתפתחת כל העת, המאפשרת לדמות אלמונית מעיר קטנה לכבוש את העולם בבת אחת ולשנות את גורלה. כותבים עמדו על סגולותיה המופלאות של התקשורת המודרנית – הרשתות החברתיות, אתרי השיתוף דוגמת יו-טיוב, והכוכב החדש: טוויטר – המאפשרת לקהלים רחבים להתוודע במהירות וללא תיווך אל סגולותיהם של אמנים ויוצרים. הגיגנים נאחזו במקרה של בויל כדי לפאר את השתחררות האנושות מעריצותם של חברות מדיה ענקיות ושל אמרגני-על ערלי לב. המסר היה חד-משמעי: המדיה היא המסר, ובזכותה מתחוללת דמוקרטיזציה גואלת בתהליכי הבחירה והניפוי של הציבור. התקשורת הבלתי אמצעית בין הקהל לאמן, הדילוג על שירותם של מתווכי התרבות ובעיקר היכולת להתוודע למושא הסיקור במהירות, אם בזמן אמת ואם באיחור של דקות אחדות, הם מרכיבים בתהליך צריכת המידע שלא היו כמותם בעבר בממדים כאלה, ויש בהם ברכה רבה.  חלפו שבועיים, והאנושות חווה את הצד האפל של עידן התקשורת הנוכחי: שפעת החזירים ממחישה פעם נוספת (למי שזקוק לתזכורת) את פגעיה של הטכנולוגיה התקשורתית המתפתחת ללא הפסקה. ההיצע של המידע לכל דיכפין, הנגישות אליו בכל שעה ובכל מקום, האפשרות של כל אדם להפיצו ללא הגבלה וללא מחויבות לכללי משחק, תורמים, אם לא מחוללים, את ההיסטריה הנוכחית מן המגפה המתרגשת ובאה. הדיווחים המופרזים (כך הם נראים ברגע זה) על ממדי האיום הם נגזרת של הפורמטים העומדים כיום לרשות האנושות כדי להעביר באמצעותם מסרים. אותם פיתוחים טכנולוגיים שאיפשרו את הפצת הבשורה על התגלותה של הזמיר מסקוטלנד הם אלה שמעבירים בימים אלה את החדשות – המהימנות והכוזבות, המדויקות והמוגזמות – על מסלולו של וירוס ה-H1N1 ועל מידת הנזק שהוא גורם. יתרה מכך, כמו במקרה של בויל, טיב הדיווח ועוצמתו מעצבים את המציאות: כשם שהתגובות הנלהבות על זמרתה של בויל הניעו את תעשיית המוזיקה והסרטים להתעניין בה ולחתום איתה חוזים – ובאופן זה לחולל מהפך אדיר בחייה – כך תגובות הבהלה של אזרחי המדינות על האיום הגלום לכאורה בשפעת מדריכות את מקבלי ההחלטות. והרי התגובות בשני המקרים נגזרות, במידה ניכרת, מאופיו של המידע המופץ בפורמטים התקשורתיים החדישים ומהממדים שהוא מקבל. ללמדנו שלא די להתבשם בסגולותיה הטכנולוגיות של התקשורת העכשווית; יש לתת את הדעת גם לשימושים שנעשים בה.