 "ידיעות אחרונות" מתאים את התמונה למסגרת | "הארץ" מדווח על פלסטיני שתקף מתנחל בגרזן | מבקרי הטלוויזיה לא האמינו להצגה של עובדי ערוץ 10 
ב"ידיעות אחרונות", העיתון שעימו משתף גלעד שליט פעולה, מתפרסמת ברכת תודה מאת שליט ("ביום הזה אני פשוט רוצה לומר לכם: תודה"). ב"ישראל היום", העיתון שמשתף פעולה עם בנימין נתניהו, מתפרסמת ידיעה מאת שלמה צזנה על ברכה שהעביר אתמול נתניהו לשליט ("שמח שאתה איתנו, תחגוג"). ב"מעריב" מתפרסם תצלום שבו נראה שליט [עודד קרני] צופה במשחק כדורסל. "חופשי לחגוג", לשון הכותרת מעל הכיתוב מאת עדי חשמונאי. בעמודי החדשות של "הארץ" לא מדווח הבוקר על יום הולדתו של גלעד שליט. בעמ 14 של "ידיעות אחרונות" מדווח ליאור אל-חי על החלטת בית-המשפט המחוזי בחיפה לדחות את תביעת הפיצויים שהגישו הוריה של רייצל קורי, פעילה פרו-פלסטינית שנדרסה למוות על-ידי דחפור צה"לי, נגד מדינת ישראל. "בית-המשפט: נהג הדחפור שדרס את רייצל קורי לא יכול היה לראות אותה", נכתב בכותרת הגג. בגוף הידיעה מובלטות הקביעות הבאות של בית-המשפט: "קורי לא היתה אמורה להיות בעזה", "המדינה לא אחראית", "הנהג לא ראה", "קורי בחרה להסתכן". לידיעה נלווה תצלום של קורי, בכיסוי ראש מוסלמי העוטף את פניה. במוסף "24 שעות" של "ידיעות אחרונות" מתפרסם ראיון עם הוריה של המנוחה [משה רונן, ליאור אל-חי]. המסגור כאן הפוך. "רייצל נפלה בקרב על זכויות אדם", מצטטת כותרת הראיון את ההורים. "זו לא היתה תאונה", נכתב מפיהם בכותרת המשנה. גם לראיון זה נלווה תצלום של קורי, אך זהו תצלום המציג צעירה בלונדינית בגופייה שחורה, חשופת כתפיים. תצלום זה הוא התצלום הייצוגי מטעם ההורים, הוא זה שהודפס על גבי כרזה שהועמדה אתמול לצד ההורים במסיבת העיתונאים שערכו לאחר מתן פסק הדין. ההיגיון שמפעיל את "ידיעות אחרונות", כמו גם את הוריה של קורי, מתבסס על הדעות הקדומות של צרכני התקשורת. כפי שכתבה אתמול ב"הארץ" צפי סער ביחס לתצלום של חייל צה"ל המחזיק בכוח ילדה בוכה, ההבדל נעוץ בבלונד. לכן אין זה מפתיע שעיתון "מעריב" בחר להצמיד לידיעה על פסק הדין ("קורי הביאה את התאונה על עצמה") ולטורו של בן דרור-ימיני ("קורבן תעמולה") את התצלום של קורי בכיסוי ראש, בעוד ש"הארץ" מפרסם בשערו את התצלום של קורי בשיער גולש ("בית-המשפט דחה את התביעה של משפחת רייצל קורי", לשון הכותרת בשער עיתון זה). זהו הנוהג הקבוע בכל כלי התקשורת. גם אתמול צירף "ידיעות אחרונות" תצלום גרוע במיוחד של בנימין נתניהו לידיעה שביקרה את התנהלותו. ההיצמדות לנוסחה שמתאימה את התצלום למסגור של הטקסט ראויה לרענון. היה ניתן לפרסם לצד הידיעה על פסק הדין את התצלום של קורי "המערבית" ואילו להצמיד לראיון עם הוריה תצלום של קורי "המוסלמית". הפיכת הסדר היתה יכולה לעורר את מחשבת הקורא, אפקט גדול יותר מכל מה שמסגור אחיד יוכל אי-פעם להשיג. לרגל פתיחת שנת הלימודים מפרסם מוסף "ספרים" של "הארץ" [עורך: שגיא גרין] שתי רשימות הסוקרות ספרי אזרחות, היסטוריה וגיאוגרפיה במערכת החינוך הישראלית. מסקנות הכותבים מלמדות שהטקסטים במערכת החינוך הישראלית דומים להפליא לאלה של תקשורת הזרם המרכזי בישראל. הן גם מסבירות מנין נובעות תפיסות עולם פופולריות, כמו אלו של התלמידה תום קליר. "קריאה מדוקדקת ומחקר מעמיק מלמדים שאף שתוכנית הלימודים באזרחות שונתה בשנים האחרונות ועברה תמורות רחבות יחסית לתחומי דעת אחרים, ספרי הלימוד באזרחות עדיין משרתים את נראטיב האזרחות הקולקטיבי, המבקש לחנך את התלמידים לקבל את חזון מדינת הלאום הציונית כאחדות אידיאלית, שבתוכה אמור השלטון להוות את התגשמות אותו חזון ואף לשרתו", כותב אריה קיזל בביקורתו על ספרי האזרחות "ערכים ואזרחים: אזרחות בלמידה פעילה לחטיבת הביניים ‏(מהדורת ניסוי‏)", "משטר ופוליטיקה בישראל: יסודות האזרחות", ו"אזרחות במדינת ישראל". "גדעון סער וחבריו יכולים להירגע", קובע קיזל. "הספרים באזרחות שמים דגש משמעותי על הכרזת העצמאות, זהות המדינה, סמליה, הימנונה, מנגנוניה והצדקת הגיון פעולתם. בתוך כך הם גם סוקרים את השסעים בחברה כחלק מהדאגה מתהליכי פירוק האחדות הלאומית ואינם מעודדים מתן לגיטימציה לכל זהות אלטרנטיבית, חצויה או מורכבת יותר. הספרים רואים את עצמם כחלק מהכשרת הנוער לקראת שותפות בקולקטיביות ובתהליכי מתן אמון בה. תוך כדי כך הם מפנים מקום לא מבוטל לדיון בזכויות האדם והאזרח – גם זאת באופן שאינו מסכן את השלטון. בלי מורה בעל תפיסה ביקורתית, התלמידים לא יכולים ‏(לפחות לא מהספרים‏) לאמץ כל גישה ביקורתית או חלילה חופשית ואנטי-ממסדית. מספרים אלה לא תצמח כל מחאה" (יצוין כי למרות הקביעה הגורפת, מבדיל קיזל בסקירתו בין הספר "משטר ופוליטיקה בישראל" לבין שני האחרים). "מניתוח בלשני וסמיוטי של יותר מ-20 ספרי לימוד בהיסטוריה ובגיאוגרפיה, שראו אור בשנים 1994–2010 בחינוך הממלכתי ובחינוך החרדי-העצמאי, עולה כי ספרי הלימוד בישראל מבקשים כולם כאחד לחזק ולעצב זהות יהודית לאומית-טריטוריאלית", כותבת נורית פלד-אלחנן ברשימה שאף היא מתפרסמת במוסף "ספרים". "כל ספרי הלימוד בישראל חייבים לקבל את אישור משרד החינוך, ולכן נמצא בהם, על אף ההבדלים, הנחות יסוד זהות הכוללות את זכויותיהם ההיסטוריות של היהודים על ארץ ישראל, את היותה של הציונות מענה לכמיהה בת 2,000 שנים של היהודים לארצם, את קיומם המתמיד של אנטישמיות, עוינות ערבית ואיום ערבי, ואת הצורך ברוב יהודי ובשליטה ישראלית כדי לשמור על צביונה ובטחונה של המדינה. "[...] אף ספר שנבדק במחקר שלי אינו מכיל תיאור מילולי או צילום של פלסטינים מהשטחים או מישראל מודרניים, עירוניים, עסוקים בעבודות יצרניות או במקצועות חופשיים ויוקרתיים. הפליטים הפלסטינים מוצגים כמי שמבקשים לחדור לישראל ולא לחזור למולדתם, ואת אזרחי ישראל הערבים מציגים כאויבים מבפנים, כאיום דמוגרפי וכמיעוט נחות. [...] תכונה משותפת לכל ספרי הלימוד שנחקרו היא הצגת קיומם של פלסטינים, הן אזרחי המדינה והן נתיניה, כבעיה שיש לפתור. "[...] לסיכום, ספרי הלימוד שנבדקו נוטים לשמר את העוינות, את הניכור ואת הבורות של התלמידים באשר לחייהם, לתרבותם, למנהגיהם ולתרומתם האפשרית של הפלסטינים לחברה ולארץ. באף ספר מאלה שנחקרו אין ולו רמז לתועלת ולברכה שיכול להביא השלום לכולנו. המסקנה היא שלא זו בלבד שאין חינוך לשלום בישראל – לדעתי יש חינוך לאיבה". "על איראן לבחור – גרעין או הישרדות", מציעה הכותרת הראשית של "ישראל היום" הבוקר. כרגיל בעיתון, שרצונו ויכולתו לאסוף מידע מקורי מוגבלים ביותר, הכותרת הראשית היא ציטוט. הפעם זהו ציטוט מפי השר לעניינים אסטרטגיים והמשנה לראש הממשלה משה (בוגי) יעלון. הכותרת ב"מקור ראשון" דומה: "יעלון בבולגריה: להעמיד את איראן בפני הדילמה – פצצה או הישרדות". משתי הכותרות הראשיות האלה ניתן להבין כי שר בכיר בממשלת ישראל מאיים להשמיד את איראן, מסוג האמירות שכאשר הן יוצאות מפי בכירים איראנים, יש מי שרואה בהן איום קיומי על מדינת ישראל, הצדקה לתקיפה מוקדמת וסיבה לכותרת ראשית היסטרית. מקריאת הידיעה המלאה ב"ישראל היום", מאת שלמה צזנה, אלי לאון ומיטל יסעור-בית-אור, עולה כי יעלון לא איים להשמיד את איראן כולה, אלא רק להפיל את המשטר האיראני. "מול איראן יש להחריף את הסנקציות, לא לחיות באשליה שניצב מולנו משטר קונבנציונלי. לא להסיר אף לא אופציה אחת מהשולחן. להעמיד במהירות האפשרית, פן יהיה מאוחר מדי, את המשטר האיראני הדיקטטורי והאלים בפני הדילמה של פצצה או הישרדות", אמר יעלון בבולגריה, בטקס זיכרון לנפגעי הפיגוע נגד ישראלים שאירע שם לפני כחודש. נקווה שהפרשנים לענייני ישראל באיראן יטרחו לקרוא מבעד לכותרת הראשית, כדי לא ללבות את ההיסטריה בקרב האיראנים. נקווה שהם בכלל יודעים לקרוא עברית. עמ 4 ב"הארץ" מוקדש לביטויים אלימים של הסכסוך הישראלי-פלסטיני. נוסף לידיעה על פסק הדין בעניין רייצל קורי [גקי חורי], מתפרסם בעמוד זה המשכה של הידיעה המופיעה ככותרת ראשית בעיתון – "כתבי אישום בנסיון הלינץ: תקיפה מתוכננת". עוז רוזנברג מתאר, על-פי כתבי האישום שהוגשו אתמול, את מהלך העניינים באירוע שבו כמעט נהרג בכיכר ציון בירושלים הנער גמאל גולאני. התיאור בכתבי האישום דומה למדי למה שדווח בימים שלאחר האירוע באמצעי התקשורת: הסתה, ליבוי הרוחות, קריאות גזעניות, מרדף אחר ערבים, מכה, בעיטה, בעיטה נוספת ובעיטה נוספת. "אם חבורה של נוער שוליים מסתובבת ברחובה של העיר ומחפשת לעצמה מה לעשות, זה רחוק מאוד ממניעים גזעניים", מצוטט סניגורו של הנאשם העיקרי. "זה הנוער היום", אמר אביו של חשוד אחר. אב נוסף מקשר בין מעשי בנו לבין תנאי העסקתו כעובד במשמרות. "כשאני בבית זה לא יכול לקרות", הוא מצוטט. מידיעה אחרת בעמוד, מאת עקיבא אלדר, עולה כי אגף החקירות והמודיעין במשטרה ביקש ממשרד המשפטים הנחיות אם לפתוח בחקירה נגד ארגון להב"ה, בעקבות כרוז שהפיץ ובו הזהיר ערבים לבל ייכנסו לתחומו של מרכז העיר ירושלים. תחת הכותרת "אנחנו לא רוצים שתיפגע", נכתב בכרוז שהופץ בירושלים, בערבית ובעברית, כך: "הבנות שלנו יקרות לנו, כפי שאתה לא רוצה שיהודי ייצא עם אחותך, כך אנחנו לא מוכנים שערבי ייצא עם בת מהעם שלנו. כשם שאתה היית עושה הכל כדי למנוע שיהודי ייצא עם אחותך, כך גם אנחנו! אם אתה חושב להגיע למדרחוב או לקניון בירושלים כדי לצאת עם בנות יהודיות – זה לא המקום. תוכל לטייל בכפר שלך ולמצוא שם חברות. לא אצלנו! בשבוע שעבר ערבי שחשב למצוא בנות יהודיות נפצע. אנחנו לא רוצים שתיפגע, שמור על הכבוד של הבנות שלנו כי בנפשנו הדבר!". עמירה הס מדווחת בעמ 4 של "הארץ" כי רעולי פנים תקפו ופצעו את אסמעאיל עדרא, רועה צאן פלסטיני בן 67 מדרום הר חברון. מנגד מדווח חיים לוינסון על פלסטיני שהיכה בגרזן מתנחל ופצע אותו. לפי לוינסון, מחקירה ראשונית עלה כי "התקיפה לכאורה של מתנחל על-ידי פלסטיני היתה למעשה קטטה שפרצה בעקבות פרובוקציה של מתנחלים". יצוין כי אין מחלוקת שפלסטיני היכה בגרזן מתנחל ופצע אותו. בכל זאת הכותרת לידיעה היא "נחקר חשד שמתנחל שהתלונן כי הותקף השתתף בקטטה יזומה עם פלסטיני". "לחצים על נתניהו להוריד מס הדלק", נכתב בכותרת הראשית של "ידיעות אחרונות". "גזירות או בחירות", נכתב אמש בכותרת הראשית של "גלובס". לילן ויסמן דיווחה בכפולה הפותחת כי בתוך שבועיים צפוי בנימין נתניהו להחליט אם להעביר את תקציב 2013, שיכלול קיצוצים רבים, או להקדים את הבחירות. אדריאן פילוט סיפק פירוט של הקיצוצים הצפויים. "על הכוונת: פגיעה בקצבאות הילדים; תקציב הביטחון לא צפוי להיפגע", נכתב מעל דיווחו. "האוצר מתכנן קיצוץ בקצבאות ביטוח לאומי", לשון הכותרת הראשית של "מעריב" הבוקר. יהודה שרוני מדווח כי "לא יהיה מנוס מקיצוץ שלושה מיליארד שקל מתקציב הביטחון", אחרת יהיו "פגיעה בקצבאות הילדים בביטוח הלאומי, קיצוצי שכר ותנאים נלווים במגזר הציבורי ופגיעה בתקציבי התשתיות (בעיקר התחבורה)". לפי שרוני, כיוון שנתניהו אינו מעוניין לצאת בהכרזות על קיצוצים לפני החגים, נוטה ראש הממשלה לדחות את הדיון על התקציב עד לאחריהם. טור פרשנות נלווה, מאת מזל מועלם, כולל הערכות דומות מאוד לאלו של ויסמן ב"גלובס". מועדם הקרב של חגי חודש תשרי מוביל לריבוי יחסי של מודעות בעיתונים ולעיבוי הקונטרסים. קונטרס החדשות של "ידיעות אחרונות" עבה במיוחד ועומד על 40 עמודים. זהו אתגר גדול למערכת חדשות (מקוצצת כמו כל יתר המערכות) שנדרשת לפתע לספק תוכן ראוי לכל-כך הרבה עמודים ריקים. בסך-הכל, "ידיעות אחרונות" עומד הבוקר במשימה. אמנם בעמודים האחוריים יש ידיעות על אשה שעברה טיפול שורש לפני לידה, על אישור שניתן לעציר לצאת ממעצר הבית כדי להאכיל חמורים, על תקר בגלגל מטוסו של שגריר ישראל בקניה ועל "קמפיין ויראלי ייחודי" של משרד החוץ תחת הכותרת "אני פליט", אך יש די דיווחים מקוריים ובעלי משקל כדי לאזנם. יוסי יהושוע מדווח בעמ 6 של "ידיעות אחרונות" כי סא"ל שלום אייזנר, שתועד מכה עם רובהו בפניו של פעיל פרו-פלסטיני, יועמד לדין פלילי, כפוף לשימוע, בגין תקיפה. האירוע המתועד התרחש באפריל, אך רק כעת הגיעה חקירת מצ"ח למסקנותיה. החקירה "דרשה השלמות רבות", מציין יהושוע בדיווחו. בעמ 12 של "ידיעות אחרונות" מתפרסמת רשימה מאת מירב בטיטו, ששוגרה בשליחות העיתון לדרום-סודן כדי לעמוד מקרוב על מצבם של מי שישראל גירשה לשם. זהו מבצע עיתונאי מתבקש, אך במציאות הקשה של כלי התקשורת בישראל, אין הרבה גופים שיכולים להרשות לעצמם להוציאו לפועל. התיאור של בטיטו דומה למה שתיארו המגורשים עצמם באוזני פעילים ועיתונאים: מחסור חמור בתשתיות, מזון ותרופות, לצד התפרצות של מחלות בקרב המגורשים. הדיווח המלא, כך מובטח, יראה אור במוסף "7 ימים" הקרוב. הכפולה הפותחת של "ידיעות אחרונות" מוקדשת להדרת מזרחים במערכת החינוך החרדית. עקיבא נוביק מדווח, על סמך נתונים שחשפה המדינה במסגרת עתירה שהוגשה לבג"ץ, כי 95 נערות בבני-ברק לא התקבלו לסמינרים "אשכנזיים", ועל כן נשארו בביתן ואינן לומדות. כמוהן יש גם 182 נערות בירושלים, 44 בביתר-עילית, 40 במודיעין-עילית ו-32 באלעד. דני אדינו אבבה מדווח בתחתית עמ 18 של "ידיעות אחרונות" כי שני אחים, תלמידי כיתות ח וט בבית-הספר קריית-נוער בירושלים, סולקו אתמול מהלימודים בשל חוב בסך 15 אלף שקל שצברו הוריהם. "אני עצמאי וקרסתי כלכלית", מצוטט האב. "הצעתי לעבוד בבית-הספר פעמיים בשבוע כדי לכסות את החוב". המחנאות העיתונאית המוכרת באה לידי ביטוי בסיקור מהומה קטנה שפרצה אמש במהלך דיון שנערך בוועידה של מחוז תל-אביב בלשכת עורכי-הדין בשיתוף ynet. "היועץ לשעבר מזוז ופרקליטיו של אהוד אולמרט עלו על במה אחת כדי לנהל דיון משפטי. אך מזוז התעקש להתייחס למשפט אולמרט, למרות שהתבקש לא לעשות זאת משום שגזר הדין עדיין לא ניתן. עורכי-הדין של אולמרט נטשו במחאה. בעקבות הכעס בקהל, גם מזוז עזב את האולם". כך מתמצתת את המעשה כותרת המשנה לידיעה מאת טובה צימוקי ב"ידיעות אחרונות". "מזוז: אולמרט זוכה, אך לא נוקה", נכתב בכותרת ידיעה מאת צבי הראל ב"ישראל היום". כותרת המשנה מגוללת גרסה מעט שונה: "דרמה בוועידת המשפט: היועמ"ש הקודם התייחס להכרעת הדין – ופרקליטיו של אולמרט נטשו את הפאנל. לאחר קריאות ביניים נגדו, גם מזוז ירד מהבמה: מנסים לסתום פיות". הראל מציין כי "לאחר סיום הפאנל הדרמטי אמר מזוז לישראל היום כי היה לו סיכום מפורש מראש עם מארגני הכנס שהוא יתייחס להכרעת הדין במשפטו של אולמרט". טור פרשנות נלווה, מאת דן מרגלית, מצדד במזוז (ומעלה כי ב"הארץ" צפוי להתפרסם בקרוב ראיון עם אמנון דנקנר). "מזוז: ההתלהמות של אולמרט ואנשיו – שיאים חדשים של דיסאינפורמציה", הכריזה אמש כותרת דיווחו של יובל יועז ב"גלובס" על הנעשה בוועידה. יועז כלל בדיווחו את טענת מזוז כי "הורגלנו זה כבר לספינים תקשורתיים בהתייחס לאירועים ציבוריים שונים, אבל הדיווחים וההתלהמויות הספונטניות והמתוזמרות שליוו את הכרעת הדין הציבו שיאים חדשים של דיסאינפורמציה". לדיווח נלווה טור מאת יועז, שבו הוא מבקר את יחסם של כמה מבאי הוועידה למזוז. כותרת הטור: "עדר טוקבקיסטים". בין היתר מציין יועז כי "עיתונאי שהודה שהוא משולל השכלה משפטית, ושכלי התקשורת שבו הוא עובד נוהג לתמוך באולמרט בקביעות, התעמת עם מזוז מעל הבמה, על ההצדקה בהגשת כתבי האישום נגד אולמרט". אמילי גרינצווייג מדווחת ב"הארץ" כי תנועת קולך, פורום נשים דתיות, הגישה אתמול בקשה לתביעה ייצוגית נגד תחנת הרדיו קול-ברמה בגין אפליית נשים בשידורים. במוסף "עסקים" של "מעריב" מדווחת מיה מנע על הפגנה של עובדי "הארץ" ו"דה-מרקר", שהתקיימה אתמול מול בניין מערכת העיתון, במחאה על תוכנית הפיטורים שעתידה לצאת לדרך בשבועות הקרובים. לידיעה של מנע נלווה תצלום גדול מאוד (ללא קרדיט), התופס כשליש מהעמוד. "מכתבי השימוע ל-150 עובדי ערוץ 10 אמורים לצאת לדרך בימים הקרובים", מדווח נתי טוקר ב"דה-מרקר". לפי דיווחו, ועד העובדים מתכוון להחשיך את המסך אם ההנהלה תממש את איומיה לפיטורים המוניים. עוד מדווח טוקר כי "בתגובה להודעת הדירקטוריון [על הפיטורים], ארבעה מעובדי ערוץ 10 התפרצו אתמול לאולפן התוכנית של רפי רשף עם שלטים בידיהם וקראו, אין לכם תירוץ לסגור את הערוץ [...] מחדשות 10 נמסר כי התפרצות לאולפן היא התנהלות בלתי מקובלת. האבטחה, שנועדה למנוע מאנשים זרים להיכנס לאולפן, תתוגבר מיידית כך שגם עובדים לא יוכלו להתפרץ". "מבט חטוף על המסתננים מלמד שהם התפרצו לדלת פתוחה, כי גם ביום חלש של שתי ילדותי הרכות, אין מצב שהמסתננים היו מצליחים לחדור לחדר הצעצועים שלהן", כותב אביעד פוהורילס בטור ביקורת הטלוויזיה של "מעריב" על המחאה בשידור של עובדי ערוץ 10. "כל זה היה מכמיר לב ועלוב וקשה", כותבת מיה סלע על אותו מפגן מחאה בטור ביקורת הטלוויזיה של "הארץ". "העיתונאים עייפים, וכשהם נלחמים, הם נלחמים על פרנסה ולא על אזרחות. אזרחות זה התחום של גדעון סער. הנשק של העיתונאים הוא תחנונים. "כשהם מבקשים מהאזרחים לקחת אחריות, מה הם בעצם מבקשים? אחריות על מה? על המשכורות שלהם? או על משהו רחב יותר שקשור למדינה, דמוקרטיה, נקמה וחופש העיתונות? התחנונים לנתניהו מצערים, אבל כל אחד מאיתנו בתורו התחנן, מתחנן או יתחנן לביבי ולבני מינו. וכל אחד מאיתנו, קצת צר לו על עצמו".