לא אחת שואלים אותנו: "אבל מה אתם הייתם עושים אחרת?" אז תומר הכין שורה של הצעות לחוקים שלא יעלו אגורה ולא קשורים לסוגיות שמאל-ימין. חוקים שישנו לא רק את התפאורה, אלא את ההצגה כולה. המצע הושלם לאחר סבב הערות של תומכי "שקוף" בונוס: מה התומכים הציעו, אלו הצעות ספציפיות הייתי רוצה לקדם, ומדוע חשוב שרה"מ ייצא לוויפאסנה שנתית?
עדכון עבודת המליאה והכנסת באמצעים חדשניים המתאימים לימינו, ובכך לאפשר לציבור להיות מעורב ולומר את דברו. אידאלית, הציבור יהפוך לחבר הכנסת ה־121 – ויפקח עין על נבחריו. לדוגמא: בשורה התחתונה, המהלך יקל על עבודת הממשלה ויקשה על עבודת חברי הכנסת. הוא יגביר את מידת האחריות האישית של חברי הכנסת וייצור דיאלוג פתוח ואמיתי בין הכנסת לממשלה.  במערכת הבחירות האחרונה הפכנו למטרות. כל אחד מאיתנו סומן. מפלגות הלבישו לכל קהל מסר, שניסה להפעיל משהו שמאפיין רק את אותו קהל. המסרים לרוב לא כללו רעיונות ומצעים – שחלק מהמפלגות כלל לא טרחו לפרסם. ממש לא. הם כללו בעיקר הפחדות בהתאמה אישית והטלת רפש על המתחרים. היכולת לפלח קבוצות לפי דיוק כירורגי של מצב משפחתי והעדפות מיניות היא נשק תעמולה רב-עוצמה לשינוי דפוס הצבעה. דמוקרטיות חפצות חיים שמעוניינות בדיון פומבי מושכל – חייבות להשיב מלחמה. בשוך הבחירות, נראה שיש 3 הצעות חוק שממשלים שרוצים למנוע פופוליזם בעידן החדש חייבים לחוקק בדחיפות. פרסום פוליטי, המשלב אפשרות לטרגט קהלים ספציפיים, הופך את כיכר העיר הדיגיטלית ערב בחירות לזירת מניפולציות. התעמולה החדשה לא מאפשרת לנו להצביע חכם יותר. ההיפך, היא מחזירה אותנו להצביע מהבטן – ודווקא בעידן שבו המידע זמין לכל. בנוסף, בניגוד לשלטי פרסום פיזיים, שם החוק מחייב את חלוקתם בין המפלגות, הפרסום ברשתות החברתיות פרוץ. למי שיש יותר כסף, יש שליטה על השיח הדיגיטלי. למפלגות הגדולות יש כספי מימון רבים יותר, ולכן הנוכחות הדיגיטלית שלהן מכחידה את השאר. המהלך נמצא בהישג יד. בגוגל הוכיחו שזה אפשרי – בחברה מנעו פרסום פוליטי מותאם אישית בזמן בחירות בשלל מדינות. פייסבוק כבר יודעת לזהות סטטוס ממומן בעל טבע פוליטי, אך היא טענה ששקיפות על זהות המממן תספיק. אבל, כפי שראינו במערכת האחרונה, זה לא מספיק. רק איסור מוחלט על מודעות פוליטיות ישיב את טוהר הקמפיין. מלחמה בפייק ניוז ברשת חברתית אפשרית. כיום כבר פועלים 63 ארגוני בדיקת עובדות שאושרו על ידי רשת א-פוליטית בינלאומית בשם IFCN. הם מאששים ומפריכים פוסטים לפי אמות מידה אוניברסליות. פייסבוק כבר מסייעת להם ומשתמשת בממצאיהם. האלגוריתם שלה מפחית תפוצה של פוסט, שהוגדר על ידם ככוזב. אבל ההיקף עדיין סמלי. הפעילות שלה בנושא וולנטארית. אין שום סיבה שהרגולטורים לא יאיצו את התהליך הזה. כל אחד מאיתנו הוצף במהלך הבחירות בסמסים. חלקם התחזו לסקרים, שבעצם צבעו אתכם לשיגור עתידי של מסרים מותאמים אישית. אחרים הפיצו פייק ניוז. הפתרון פשוט – שקיפות. כאן היא כן תעזור ותמגר שימוש ציני ופסול. בעת שליחת חבילה – יצוין בכל מסרון שם רוכש החבילה. חברת סלולר שלא תשקף את שם המזמין – תיקנס בכבדות. היופי בחוקים האלה הוא שהמדינה בכלל לא תצטרך לאכוף אותם. אם הקנס שייקבע בחוק יהיה מספיק גבוה – חברות כבר ידאגו להתיישר בעצמן. הן גם משוועות לכך. כיום הפיתוי של כספי בחירות גדול מכדי להסתכל מעבר לשורת הרווח המיידית, ומקשה על המשקיעים לראות שבפעילות זו הן מערערות בטווח הארוך את היסודות הדמוקרטיים, שמאפשרים להם לפעול. אפילו מנכ"ל פייסבוק מארק צוקרברג קרא לאחרונה לממשלות להטיל עליו רגולציה. ולמקרה ששכחתם, אף אחד לא באמת שואל אותו. גם תאגידי ענק כפופים לממשלות – שעובדות אצלנו. בשביל זה יש ריבון. למרבה הצער, החוקים לא יקודמו על ידי פוליטיקאים, שנבחרים בזכות פרצות שכאלו. לכן, זה חייב לבוא מאיתנו. איך? זה הזמן להיות מעורב פוליטית. אין ברירה. בדמוקרטיה לא מספיק להצביע, חייבים לשמור עליה גם בין הבחירות. זה המחיר של שלטון העם. בונוס 2: עוד הצעות חוק קונקרטיות שאני (תומר) הייתי שמח לראות באופן אישי בחירות  פריימריס חצי פתוחים בכל המפלגות. ביום הבחירות, כל מצביע יוכל גם לדרג בתוך המפלגה אותה בחר את המועמדים המועדפים עליו. זה ינטרל את כוחם של חברי מרכז, קבוצות לחץ וקבלני קולות, יצמצם את כוח הלוביסטים ויחייב מוכרות ורקורד ציבורי מוכח בשביל להיבחר. זה יפתח שורות לקהלים חדשים ויגביר את מעורבות הציבור הרחב בפוליטיקה.בנוסף כל מצביע יוכל לסמן שתי מפלגות נוספות (רק את שמן) במקום השני והשלישי. ככה קולות לא ייזרקו לפח וגם אם המפלגה שבמקום הראשון שלך לא נכנסה לכנסת או לקואליציה – יש יותר סיכוי שתרגיש חלק מהמשחק הפוליטי בזכות הבחירה השנייה או השלישית שלך. (זה נקרא STV) הצעות נוסח דן אריאלי חושף שחיתות יוכל לקבל גם מתנה ישירה לחשבון הבנק שלו: 10% מהכספים שהציל, על פי חישוב בית המשפט. לסכום יהיה רף עליון בגובה שכר תלת שנתי של העובד, והוא יינתן רק לאחר שבית המשפט אישר את ההסדר והעובדות הוכחו. ההיגיון: תמריץ כלכלי למהלך מטורף שעלול להוביל לאובדן המשרה של אותו אדם, אך יסייע לציבור הרחב חסר הפרצוף.פרויקט יקרא על שם השר שיזם אותו והשר שהשיק אותו. למשל פרויקט "אלקין-גבאי". הסיבה: לא מעט שרים זונחים מיזמים שהתחילו קודמיהם משום שהם לא רוצים לתת קרדיט למי שהחליפו. השם הכפול יתמרץ שרים לסיים מיזמים קודמים (הצעה של ידידי שעבד בממשלה, אבי לב).שר התחבורה ייסע בתחבורה ציבורית לעבודה לפחות פעם בשבוע.שרים יקדישו יום בחודש לפגישות עם אנשי אקדמיה ופעילים חברתיים. אלו שירצו לבוא – ישלחו חומרים מבעוד מועד – כך שהיועצים יוכלו להכין תשובות מקצועיות. ראש הממשלה – יישב עם אנשים מהציבור הרחב ביום מיוחד שיוקצה להם, לפחות אחת לרבעון. בתחום הריכוזיות ושוק העבודה הפרדה בין נכסים ריאליים לפיננסיים מהשקל הראשון.לקבל בזרועות פתוחות יוזמות להגביר תחרות בשוק תוך רגולציה בסיסית. המדינה היא הריבון ואין סיבה שלא תוודא שהעמלה שגוזרים מתווכים, דוגמת UBER, תהיה שפויה ולא דורסנית (אלא אם יש תחרות הגונה ותנאי הנהגים נשמרים מכוחות השוק).הכבדת העונשים על דירקטורים של חברה במקרה שהחברה עברה על החוק, והגברת האחריות האישית במקרה שנקלעה להסדר חוב. כיום הם עציצים.שינוי שיטת המכרזים כדי למגר חברות קבלן. ניקוד יותנה בהפחתת העמלה שהם גוזרים על גב העובדים באופן שככל שנשאר יותר בכיס העובד, כך החברה זוכה לניקוד גבוה יותר.מס למחזיקי דירות מרובות. יש מצב חירום – כמעט בלתי אפשרי לרכוש דירה. לא הגיוני שדירה תמשיך לשמש משקיעים כדי לגרוף רווחים. דירה איננה מוצר רגיל. מס שכזה ישחרר דירות רבות לשוק, יוריד מחירים ויאפשר לרבים לרכוש את דירתם הראשונה.    אי מתן קביעות לעובדים נוספים שיתקבלו החל מרגע קבלת החוק, מעבר להעסקה ישירה ללא קביעות (גם במחיר של עלייה בשכר). עובדים שיעזבו/יפוטרו יזכו להכשרה מקצועית על חשבון המדינה. הם יוכלו לעבור למשל לתפקידי פיקוח בגופים (חסרים מאות תקנים) כגון מס הכנסה, משרד הכלכלה וכו׳.    הממונה על ההגבלים יחויב להציג מדי שנה המלצות לפירוק המונופולים מהם הציבור סובל. גם הממונה על הביטוח ורגולטורים דומים יחויבו להציג מדי שנה תכנית להוזלת יוקר המחיה בתחום שלהם, בקריטריונים מדידים, לצד ניתוח הביצועים של שנה שעברה. זה יכול להשתלב בספר תכניות העבודה הממשלתי. הנה לדוגמא המדדים הנוכחיים של רשות התחרות:  מתוך ספר תכניות העבודה הממשלתי בתחום הפנטזיות בגיל 18 יתגייס כל אזרח, ללא קשר למין ודת, לשנתיים שירות צבאי או שירות לאומי. שירות לאומי ייעשה במגזר אחר מזה של המשרת.התקציב למנגנון הדת יחולק מחדש, פר קהילה, כפי שהצענו בכתבה. המדינה תיתן זיכיון ל-500 הקהילות בעלות מספר החברים הגדול ביותר, שיספקו את כלל שירותי הדת של אותה קהילה, מתוך אותה עוגה תקציבית. כל קהילה תחליט בעצמה על הוצאותיה בדרך דמוקרטית. קהילה יכולה למשל להשתמש בכסף בכלל לסבסוד סל תרבות לפעיליה.ועדה מקצועית במשרד הבריאות בשיתוף תזונאים מובילים תכין תוך חודש רשימה של 50 מוצרי המזון המזיקים והפופולריים ביותר ו-50 המוצרים הבריאים והנמכרים ביותר. לאחר מכן יחול 36% מע״מ על אוכל מזיק, 0% על הבריא. הרשימה תעודכן כל שלוש שנים.ראש הממשלה יחויב בסדנת ויפאסנה בת שבוע. שייזכר למה בכלל נכנס לפוליטיקה ומה שהיה לפני שהפך לפוליטקאי שבוי.  אבל רגע, למה בכלל צריך שקיפות? אין לאף נבחר ציבור כיום, מלבד לצדיק גמור, תמריץ לעבוד בשבילנו. לעומת זאת, כן יש לו אינטרס ברור לסייע לחברי מרכז, להגן על ראש המפלגה, להירתם למען לוביסטים וטייקונים בשביל הגוב ביום שאחרי, לקדם משהו שטחי למען התקשורת, לעשות לביתו איפה שהכללים רופפים, לעזור לתורמים, ועוד. ואנחנו? בקצה התחתון של סדר העדיפויות. הרי הציבור, בחלקו הלא קטן, יצביע מהבטן בכל מקרה, אז למה שישרת אותנו? בגלל זה חייבים לשנות את הכללים. כי בכביש מסוכן ורצוף מהמורות, לא יעזור להוריד נהג גרוע מהכביש. עד שלא נתקן את הכביש – כל נהג עלול להתהפך. חשוב להדגיש: שקיפות היא כלי, לא מטרה. כלי שמסייע לנבחרי הציבור (כן, לנבחרי הציבור) להתחבר לציבור הרחב ולשרתו. זה פשוט – בזכות השקיפות, נבחרים יידעו שמסתכלים על פעילותם ולכן יפעלו נקי יותר. הם ידללו פעילויות, פגישות ומהלכים שהם מתביישים בהם. מעשים פליליים וניגודי עניינים שמסאבים את הליך קבלת ההחלטות יפחתו וייעלמו. לכן זה אינטרס של הליכוד ושל העבודה, של הבית היהודי ושל מרצ. של כל מי שחולם על מדינה שבה המנהיגים הם משרתי ציבור, ולא עובדים בשביל עצמם. למה כל כך קשה לקדם שקיפות? מאז 2011 למדנו את השיטה לעומק. אנחנו מבינים היום מה צריך לתקן ואיפה אפשר להתחיל. לכן התמקדתי בשנים האחרונות בעוולה עיקרית אחת – שלטון מנותק, ובדרישה קונקרטית אחת – חקיקת חוקי שקיפות. זה היה מאתגר. כל אחד יכול להבין קריאה כמו לפטר את X!. לעומת זאת, דרישה כמו לחשוף את האינטרסים הסמויים של נבחרי הציבור! – לא עוברת מגפון. רבים פטרו אותנו במשיכת כתפיים והסבירו שאין ברירה, כי "כולם מושחתים" (אף שזה שקר מוחלט). זה היה האתגר הגדול יותר. כי כולם דווקא ממש לא מושחתים. רק המעט שבמעט. הפתרון הוא בכיול מערכת התמריצים השלטונית, מערכת שהופכת חלק מהנבחרים לבובות של קבוצות לחץ בבוקר שלאחר הבחירות. מה שמשחית זו השיטה. הלב שלה. אם מצד אחד מערכת התמריצים מעודדת ח"כ לשרת קבוצות אינטרס, ומנגד אין דין וחשבון, אין שקיפות בהליכי קבלת ההחלטות, בפגישות פרלמנטריות, בצבירת ההון, בחופשות, ואין תמריץ לחסוך כספי ציבור – התוצאה פשוטה. רוב ההחלטות יהיו נגד הציבור. חוקי שקיפות יגנו על הפוליטיקאים מעצמם ויסייעו להם לשרת את הלא-מחוברים. ואפשר בכלל לשנות? בהחלט, וזה כבר קורה. מה שהיה בגדר חלום, מתממש בשנים האחרונות למציאות, אך ורק בזכותכם. זה בחיים לא יגיע מהנבחרים עצמם, וזו בעצם לא אשמתם. האם אתם הייתם מגבילים את עצמכם במו ידיכם? סביר להניח שלא. בגלל זה אנחנו חייבים להגביר את הלחץ.  אם אתם עדיין מפקפקים, הנה רשימה הישגים חלקית בהחלט אליהם הגענו ב"שקוף" בשנים האחרונות: יותר מחצי מנבחרי הציבור חשפו את מצבת נכסיהם.רבע מהנבחרים בכנסת ו-12 ראשי ערים פרסמו יומן ציבורי.שלושה שרים פרסמו את הצבעותיהם בוועדת השרים לחקיקה.חוקק חוק להגברת שקיפות הלוביסטים וקביעת תקופת צינון ליועצים פרלמנטריים שרוצים לחצות את הקווים ולעבוד כלוביסטים.הצלחנו להשקיף את אתר "המעטפה", האתר הסודי של ראש הממשלה והשרים ששימש לקבלת החלטות מאחורי גבנו וגבם של חברי הכנסת.הממשלה מחלקת "פרס שקיפות".פורסמו הכספים הקואליציוניים.הכנסת הסכימה לפרסם את הפירוט המלא של הוצאות הקשר עם הבוחר של הח"כים.פורסמו מאגרי החוקים והשאילתות, ואנו מובילים מהלך שבסופו יפורסמו גם השאילתות הישירות שמגישים ח"כים לשרים.הממשלה השקיפה את רוב הוצאות המשרדים, עד לרמת שם הספק ולאן הולכת כל אגורה. זה תמיד נראה בלתי אפשרי – עד שזה אפשרי. במיוחד אם מטרחנים על זה ללא הפסקה – וזה מה שאנחנו עושים.  וכאן אתם נכנסים לתמונה. מה אתם יכולים לעשות יחד איתנו? הצטרפו לשקוף או לאחד הגופים הנוספים והנהדרים שקמו פה ורוצים להילחם עבור כולנו.התפקדו למפלגה דמוקרטית.התגייסו לצבא השקיפות מהכורסא – כי אקטיביזם מקלדת זה לא מילה גסה אצלנו.הפיצו את המידע ולמדו עוד. הצטרפו לרשימת הדיוור שלנו ועשו שייר לכתבה הזו. בקיצור, עזרו לנו לשבת להם על הווריד כל השנה. לא ניתן למדינה שלנו להתנהג כאילו אנחנו אזרחים שבויים. הרי החברה בשלטון מקבלים משכורת מהכסף ש-ל-נ-ו וחלקם עושים ההפך מלשרת אותנו.   אין לאף נבחר ציבור כיום, מלבד לצדיק גמור, תמריץ לעבוד בשבילנו. לעומת זאת, כן יש לו אינטרס ברור לסייע לחברי מרכז, להגן על ראש המפלגה, להירתם למען לוביסטים וטייקונים בשביל הגוב ביום שאחרי, לקדם משהו שטחי למען התקשורת, לעשות לביתו איפה שהכללים רופפים, לעזור לתורמים, ועוד. ואנחנו? בקצה התחתון של סדר העדיפויות. הרי הציבור, בחלקו הלא קטן, יצביע מהבטן בכל מקרה, אז למה שישרת אותנו? בגלל זה חייבים לשנות את הכללים. כי בכביש מסוכן ורצוף מהמורות, לא יעזור להוריד נהג גרוע מהכביש. עד שלא נתקן את הכביש – כל נהג עלול להתהפך. חשוב להדגיש: שקיפות היא כלי, לא מטרה. כלי שמסייע לנבחרי הציבור (כן, לנבחרי הציבור) להתחבר לציבור הרחב ולשרתו. זה פשוט – בזכות השקיפות, נבחרים יידעו שמסתכלים על פעילותם ולכן יפעלו נקי יותר. הם ידללו פעילויות, פגישות ומהלכים שהם מתביישים בהם. מעשים פליליים וניגודי עניינים שמסאבים את הליך קבלת ההחלטות יפחתו וייעלמו. לכן זה אינטרס של הליכוד ושל העבודה, של הבית היהודי ושל מרצ. של כל מי שחולם על מדינה שבה המנהיגים הם משרתי ציבור, ולא עובדים בשביל עצמם. מאז 2011 למדנו את השיטה לעומק. אנחנו מבינים היום מה צריך לתקן ואיפה אפשר להתחיל. לכן התמקדתי בשנים האחרונות בעוולה עיקרית אחת – שלטון מנותק, ובדרישה קונקרטית אחת – חקיקת חוקי שקיפות. זה היה מאתגר. כל אחד יכול להבין קריאה כמו לפטר את X!. לעומת זאת, דרישה כמו לחשוף את האינטרסים הסמויים של נבחרי הציבור! – לא עוברת מגפון. רבים פטרו אותנו במשיכת כתפיים והסבירו שאין ברירה, כי "כולם מושחתים" (אף שזה שקר מוחלט). זה היה האתגר הגדול יותר. כי כולם דווקא ממש לא מושחתים. רק המעט שבמעט. הפתרון הוא בכיול מערכת התמריצים השלטונית, מערכת שהופכת חלק מהנבחרים לבובות של קבוצות לחץ בבוקר שלאחר הבחירות. מה שמשחית זו השיטה. הלב שלה. אם מצד אחד מערכת התמריצים מעודדת ח"כ לשרת קבוצות אינטרס, ומנגד אין דין וחשבון, אין שקיפות בהליכי קבלת ההחלטות, בפגישות פרלמנטריות, בצבירת ההון, בחופשות, ואין תמריץ לחסוך כספי ציבור – התוצאה פשוטה. רוב ההחלטות יהיו נגד הציבור. חוקי שקיפות יגנו על הפוליטיקאים מעצמם ויסייעו להם לשרת את הלא-מחוברים. בהחלט, וזה כבר קורה. מה שהיה בגדר חלום, מתממש בשנים האחרונות למציאות, אך ורק בזכותכם. זה בחיים לא יגיע מהנבחרים עצמם, וזו בעצם לא אשמתם. האם אתם הייתם מגבילים את עצמכם במו ידיכם? סביר להניח שלא. בגלל זה אנחנו חייבים להגביר את הלחץ. זה תמיד נראה בלתי אפשרי – עד שזה אפשרי. במיוחד אם מטרחנים על זה ללא הפסקה – וזה מה שאנחנו עושים. בקיצור, עזרו לנו לשבת להם על הווריד כל השנה. לא ניתן למדינה שלנו להתנהג כאילו אנחנו אזרחים שבויים. הרי החברה בשלטון מקבלים משכורת מהכסף ש-ל-נ-ו וחלקם עושים ההפך מלשרת אותנו. 