עורכי-הדין של יגאל סרנה היו צריכים לוותר על ההגנות המשפטיות, להודות בפרסום שמועה בלתי מבוססת ולעבור לעיסוק הלגיטימי באופיו הרע של התובע
יש להעריך וגם לחזק את עורכי-הדין אביגדור פלדמן וליאור אפשטיין שנטלו על עצמם ללא תמורה לנהל את הגנתו של יגאל סרנה כנגד תביעת הדיבה של ראש הממשלה. יש להצטער ולתמוה על הדרך הקלוקלת שבה ניהלו את המשפט. זאת למרות שמלכתחילה הם קיבלו לקוח "בעייתי" עם קייס בעייתי עוד יותר. מלכתחילה היה ברור שסרנה אינו יכול להוכיח את הגנת אמת דיברתי, שכן לגרסתו שלו עצמו המידע על האירוע שעליו כתב בפייסבוק הגיע אליו מיד שנייה (חבר ששמע מחבר) – מצב דברים שבו בהגדרה אין לו אפשרות לא מעשית ובוודאי שלא משפטית לאמת את המידע, מה שנדרש ממנו גם כדי לזכות להגנת תום הלב. לכן, כבר בשלב של כתב ההגנה, היה ראוי שסרנה יטען לא טענת אמת בפרסום – שכן אינו יכול להוכיח אותה – אלא יודה כי פירסם שמועה לא בדוקה ויפנה את הטענה על פרסום שמועה לא בדוקה כנגד התובע עצמו. התובע – ראש הממשלה – נוהג לעשות זאת חדשות לבקרים לא פחות והרבה יותר מסרנה, ולו – לראש הממשלה – ישנו הד ציבורי גדול הרבה הרבה יותר לשמועות ולשקרים המכוונים שהוא מפיץ ברשתות החברתיות. עו"ד פלדמן ניסה לחקור את ראש הממשלה במהלך החקירה הנגדית על אותם פרסומים שקריים ושמועות שהוא מפיץ, אך נקטע ובצדק על-ידי כבוד השופט, שכן בשלב הראיות מותר לחקור את התובע רק על הדברים הנוגעים לתוכן לשון הרע הנטען, ולא על דברים המעידים על אופיו של התובע. חוסר האפשרות לחקור את ראש הממשלה על השקרים שלו (ומיד נציין כמה מהם) היה גם כישלון של עורכי-הדין וגם כישלון ציבורי, שכן ראוי היה שמשפט שבו נתבע סרנה על-ידי ראש הממשלה על פרסום שמועה לא בדוקה בפייסבוק יהפוך למשפט על דרכו הנלוזה בהקשר זה של ראש הממשלה עצמו. יש להצטער על כל אלו, אבל ישנו עדיין פתח קטן לתקווה. בית-המשפט קבע מועד לשמיעת הסיכומים לחודש מאי. לאחר הסיכומים ומתוך הנחה בדוקה וסבירה כי לסרנה לא תעמוד הגנת אמת דיברתי וגם לא הגנת תום לב, מגיע שלב קביעת הפיצויים. בשלב הזה מאפשר סעיף 22 לחוק איסור לשון הרע להביא ראיות בדבר אופיו, עברו, מעשיו או דעותיו הפגומים של התובע (הנפגע מהלשון הרע) וזאת רק לשם הפחתת הפיצויים. זה השלב שבו יהיה זכאי עו"ד פלדמן לבקש כי ראש הממשלה יעלה במטותא שוב לדוכן העדים ואז יתאפשר לו (ללא התנגדות מוצדקת) לשאול אותו בין היתר את השאלות הבאות: מה היה הבסיס לקביעה של אדוני שהערבים נוהרים לקלפי באוטובוסים של עמותות השמאל? על סמך מה אדוני אמר שהיה זה המופתי ששיכנע את היטלר לנקוט בפתרון הסופי? על סמך מה אדוני האשים באונס על בסיס לאומני ללא כל מידע על כך? על סמך מה אדוני קבע שבוצע מעשה טרור באום אל-חיראן? מדוע אדוני מתחיל כתיבה של פוסטים שונים במלים "על זה לא תשמעו בתקשורת בארץ" כאשר הדברים הם פשוט שקר גס? ועוד ועוד. עמוד הפייסבוק של נתניהו הוא כר נרחב לשאלות המציגות באור מגוחך את ראש הממשלה המבקש לתבוע את עלבון הדיבה מאת סרנה בעוד שהוא, דרך שגרה, מוציא דיבתן של אוכלוסיות שלמות לרעה, וגורם למלה אמת להסמיק. ולכן, אם הייתי מתבקש לייעץ לעורכי-הדין של סרנה, הייתי אומר להם – עזבו את ההגנות. תודו בבית-המשפט שהפרסום היה שמועה בלתי מבוססת, ותעברו ישר לאופיו הרע של התובע. מבחינת הצדק, כאשר בוחנים את הפרסום הבלתי מבוסס לחלוטין של סרנה למול אוסף השקרים שמפרסם ראש הממשלה, תוצאת המשפט צריכה להיות חיוב של סרנה בפיצוי בסכום של שקל אחד.