"ישראל היום" חוגג את האפשרות לכתוב "מין", "קטינות" ומלים מגרות אחרות | הכלכלונים מדווחים מהבורסה | "ממון" כותב על מובטל
"אני צריך נערות? יש לי 40 נשים", נכתב בכותרת הראשית של "ידיעות אחרונות", ציטוט מתוך חקירת המשטרה של "הזמר המפורסם", כוכב השערורייה התורנית אייל גולן, המתמצת את המכניזם הצבוע של צהובוני הזרם המרכזי, החוגגים מין ועבירות מין, אלימות והפרזה, עבריינות ומגלומניה, ומגנים אותם בו בזמן (הציטוט הוא בתשובה לשאלה "שכבת עם קטינה?"). היורה הרותחת של הטבלואידים מתיכה את הנהנתני, הנצלני והעברייני לסערות מלאכותיות ("סערת גולן"), והתזוזה של אישים ואירועים ממדורי הרכילות לעמודי החדשות הופכת מקלישאה למציאות קבועה – "ידיעות אחרונות" מקדיש היום את ששת העמודים הראשונים לסיקור הפרשה, ומדור הרכילות של העיתון מוקדש כולו לסיקורה. סופה של כותרת המשנה לראשית על שער "ידיעות אחרונות" מציע "סיקור נרחב וגילויים חדשים". האם הסיקור נרחב? באופן ראוי לציון, הוא נרחב פחות מאשר בסנסציות דומות קודמות. האם ב"ידיעות אחרונות" מנמיכים את הלהבות לקראת קבלת הראיון שאחרי עם הזמר? השער האחורי של העיתון מלמד אותנו כי לאו דווקא: הידיעה הראשית בו מקדמת ראיון שיתפרסם מחר עם השדרן שרון גל, שהחליט להעניק את הראיון שאחרי (ההחלטה שלא להעמידו לדין, בעיקר בחשד לעבירות מין) לאותו עיתון שפירסם בהרחבה את החשדות נגדו. האם ב"ידיעות אחרונות", שנחשב מאז ומתמיד לעיתון "עממי" ונמוך מצח, החליטו שהלכו רחוק מדי במורד האבנים הצהובות? האם העורך האחראי ארנון מוזס, שהדיר את זכרו של מי שהפך את "ידיעות אחרונות" לעיתון הנפוץ במדינה, החליט שהעיתון צריך לאמץ מחדש את "נוסחת יודקובסקי" לתמהיל חומרים גבוהים ונמוכים? מאחר שמוזס אינו נוטה לחלוק את השקפותיו עם הציבור, השאלה תישאר בגדר תעלומה. בינתיים, את לפיד הוולגריות חוטף "ישראל היום", שמאז ומתמיד היה שיבוט של "ידיעות אחרונות" וככל שהוא מתבגר מתגלה כי ירש ממנו רק את חלקיו השליליים והוא מגיש אותם לציבור בחוסר טעם אופייני. "מלכודת מין לקטינות", נכתב בכותרת הראשית של החינמון, בעריכתו של איש "ידיעות אחרונות" לשעבר עמוס רגב, המקדיש את כל העמודים עד עמ 9 לפרשה. טור "קולה של אמא" (חגית רון-רבינוביץ, אולי הנציגה המאוסה ביותר של הזאנר) מזמין את הקוראים להריח את בגדיה של ילדה יפהפייה במיני קצרצר ובגופייה חושפנית החוזרת סתורת שיער ושיכורה ממועדון תל-אביבי חשוך. מה זה הריח הזה? זרע? דם בתולים? ב"ישראל היום" רק שואלים, לא מציעים תשובות. מדובר הרי בעיתון הגון (ומאוזן). כמעט עמוד שלם מוקדש לשאלה מי יישב במקומו של גולן ב"כס השיפוט", כנראה לפי עיקרון מס 2 של החינמון: "לתמוך בשלטון החוק". "המסיבות, המעריצות, הפיתויים. מה באמת קורה בעולם הזוהר?", שואלת כותרת על שער "ישראל היום", המבטיחה תשובות במוסף שישי של העיתון. ההיקסמות של הטבלואידים ממין הופכת דוחה במיוחד כשהם שמים עצמם בתפקיד – הכפול תמיד – של מדריך בעולמות זוהר כאלה ואחרים. האם תרצו לקבל שיעור בארוטיקה מכתב רכילות מזיע המתפרנס כשכיר מליקוט השאריות שאותו עולם מייצר? האם יש זוהר בעולם שכתב כזה ועורכים כאלו מכתירים אותו כנוצץ? אייל גולן מודה כי ביצע "מעשה מגונה בהסכמה" עם קטינה אחת, אך טוען כי שיקרה לו ביחס לגילה. "אופטימיות בשיחות בזנבה; חמינאי קורא לקשרי ידידות עם ארה"ב", נכתב בכותרת הראשית של "הארץ". לעומתה מוסרת הכותרת הראשית של "מעריב" על "חילוקי דעות בין המעצמות על נוסח ההסכם עם איראן". שני העיתונים מקדישים מקום משני בשער ל"פרשת הזמר והקטינות" ("מעריב") ו"חשד למין עם קטינות והדחה לסמים" ("הארץ"). הכותרות החדשותיות שכן נדפסו על שערי הטבלואידים קרובות יותר ברוחן לזו של "מעריב", בוודאי זו של "ישראל היום" – "אחרי החיוכים: איראן עושה שריר" – אך גם זו של "ידיעות אחרונות": "מו"מ קדחתני בזנבה" ו"מנהיג איראן, חמינאי, קילל את ישראל והעכיר את האווירה". ב"הארץ" המידע האחרון מובא בידיעה נפרדת מהראשית, ללא קרדיט כתב ותחת הכותרת "חמינאי קרא לקשרי ידידות עם ארה"ב, אך אמר שסוף ישראל לאבדון". "גם במלונות רוצים להוריד מאבטחים", נכתב בכותרת הראשית של המוסף "ממון". "בעקבות חשיפת ידיעות אחרונות על הורדת מאבטחים בקניונים: עסקים נוספים מבקשים לחסוך בדמי האבטחה", נכתב בכותרת המשנה המציגה את בעל האינטרס הישיר: "נשיא התאחדות המלונות: נוכל לחסוך 200 מיליון שקל בשנה". בכותרת המשנה לידיעה עצמה נכתב כי "בעלי עסקים נוספים מצטרפים לדרישה: זה יהיה לטובת הצרכנים". גם אתמול הוקדשה הכותרת הראשית של המוסף לעובדים שבתחתית שרשרת המזון של המשק, נותני השירות בחברות הסלולר. פיטוריהם יחד עם עובדים נוספים בחברות הסלולר בשל ייעול שכפתה עליהן רפורמה מוטת צרכנים הוצגו כאסון וכעונש עבור מי שחגגו את האקטיביות של השר הרפורמיסט. היום, בדיווח שחתומים עליו לא פחות מארבעה כתבים (עופר פטרסבורג, דני שדה, צביקה טישלר ואיריס ליפשיץ-קליגר), אין מלה על מה שיעלה בגורלם של 3,000 המאבטחים בבתי-המלון ועמיתיהם, ודאי שלא קינה מלווה בתוכחה. את מנת האמפתיה המוטה היומית של "ממון" למי שאיבדו את עבודתם מנצל עד תומה מי שנמצא בקצה האחר של אותה שרשרת מזון, דני דנקנר, בן לאחת המשפחות העשירות בישראל ומי שהיה יו"ר הבנק הגדול במדינה. "ארבע שנים אני לא עובד. זה סיוט", נכתב בכותרת על שער העיתון לצד תצלום של דנקנר בפנים מכורכמות. התמונה צרובה, ולכן לא ניתן לדעת אם צולמה באחת מהופעותיו של דנקנר בבית-המשפט, באחד ממשפטי השחיתות שבהם היה מעורב, באחד מהם כבר הורשע במרמה. "דני דנקנר מבקש מבית-המשפט להתחשב לקראת ההחלטה על עונשו", נכתב בכותרת המשנה של המוסף, שנראה כמצטרף לבקשה. יום חדשות חלש בעיתוני הכלכלה. "גלובס" מדווח על מינוי מנכ"לית לחברת ביטוח, "דה -מרקר" ו"כלכליסט" מדווחים על עליית מדדים בבורסה. "מדד תל-אביב 25 קבע שיא חדש", נכתב בכותרת הראשית של "דה-מרקר". "הבורסה הגיעה לשיא, לאן ממשיכים?", נכתב בזו של "כלכליסט". דיווח על תנודות הבורסה, כמעט כל דיווח, מבליט את הצד הרעוע של עיתונות הכלכלה בכלל. על אחת כמה וכמה דיווח בכותרת ראשית על מצבה של הבורסה (שיא עלייה), שמגיע אחרי כותרות רבות כל-כך מהתקופה האחרונה שעסקו במצב הפוך (שיא ירידה). כותרות כאלו מזכירות לקורא להיזהר מעיתונות המדווחת על שיאים ולא על מהלכים, ומכזו המנסה לכפות מסגרת סיבתית פשוטה על מציאות מורכבת ומתעתעת ("מדד ת"א-25 רשם אתמול שיא של 1,344.3 נקודות תוך שהוא מתעלם מהאיתותים על האטה בצמיחה", מתלוננת כותרת המשנה לראשית של "כלכליסט" על המדד, שכנראה לא קרא עיתונים). "רחלי אידלמן נבחרה ליו"ר התאחדות הוצאות הספרים", מדווחת מיה סלע ב"הארץ". אידלמן, מנהלת הוצאת הספרים שוקן, היא יחד עם אחיה עמוס והלל בעלת מניות השליטה בעיתון "הארץ". "עם כניסתה לתפקיד אמרה אידלמן כי תקדיש את מרב המאמצים לכך שחוק הספרים, שייכנס לתוקפו בתחילת פברואר 2014, יופעל במלוא כוחו".