המשבר הכלכלי סיפק תחמושת לכותבי טורים משמאל ומימין, שבדרך כלל הציפו שוב באותן קלישאות שחוקות והתעלמו מעובדות בסיסיות. בינתיים נזנח העיסוק הרציני והענייני במשבר עצמו
המשבר הפיננסי שמתגלגל ממש בימים אלה למשבר כלכלי חמור חשף לא מעט דברים שבימים כתיקונם אינם זוכים לתשומת לב מספיקה. ניגודי עניינים, העדר שקיפות, תמריצים מעוותים – מה לא נחשף שם בוול-סטריט. יחד עם כל אלו נחשף עוד פרט מטריד: הדיון הציבורי בנושאים הכלכליים בישראל התרחק מרחק משמעותי מן המציאות. המשבר הכלכלי המתרגש עלינו העניק השראה רבה לכותבים בעמודי הדעות. כותבים שמאלנים חגגו את נצחונם – הנה-הנה הקפיטליזם החזירי מתפוצץ לכולם בפנים. נראה שאין כותב אחד המזוהה עם השמאל הכלכלי שלא כתב טור אחד לפחות במבנה הבא: הנה הקפיטליזם נכשל, ובצר להם פונים חסידי השוק החופשי אל הממשלה שתציל אותם. עכשיו כל הקפיטליסטים צריכים להתנצל על זה שכל השנים הם הפריטו כל מה שזז והתייחסו כאל משוגע למי שהעז לתמוך במעורבות ממשלתית בשוק. מצד שני, כותבים המזוהים עם הימין פיזרו טיעונים כלליים על השחיתות המובנית של פוליטיקאים, או שהתעקשו להתמקד באלטרנטיבה הצפון-קוריאנית ולטעון שאמנם לקפיטליזם יש חסרונות, אבל הוא עדיין עדיף על המשטרים הכלכליים בקובה ובצפון-קוריאה.  הדיון הזה הוא בעייתי. לא רק משום שהוא שחוק; כבר שנים חוזרים בו על אותם טיעונים בלי ניסיון אמיתי לבסס אותם. הרי איש אינו טוען שהאלטרנטיבה המועדפת היא קובה, כמו שאיש אינו טוען שאין מקום לשום מעורבות ממשלתית ורגולציה בשוק. אבל בהקשר הנוכחי, הדיון הזה בעייתי עוד יותר מהרגיל מפני שהוא אינו מתייחס למשבר הנוכחי בכלל. בואו נחזור רגע על כמה עובדות מפתח בנוגע למשבר. המגזר הפיננסי בארצות-הברית הוא אחד המגזרים החשופים ביותר לרגולציה ממשלתית. היתה רגולציה. לא טובה, לא מספיקה, היו יותר מדי חורים בגבינה הרגולטורית – בהחלט. אבל אי-אפשר לטעון ברצינות שהסיבה למשבר היא שהממשל האמריקאי לא פיקח על המגזר הפיננסי כי הוא לא מאמין ברגולציה. זו טענה שפשוט אינה מתיישבת עם העובדות. עוד דבר שחשוב לזכור: בכל העולם המערבי המגזר הפיננסי הוא בעיקר פרטי. איסלנד, אחת המדינות השוויוניות ביותר בעולם, היא גם אחת המדינות שסובלות כעת בצורה החריפה ביותר ממשבר פיננסי, שהחל לפני ובלי קשר למשבר האמריקאי – והוחמר בעקבותיו, בעיקר בגלל התנהגות לא אחראית של המגזר הפיננסי במדינה. שבדיה, פאר הסוציאל-דמוקרטיה, חוותה משבר פיננסי קשה מאוד בתחילת שנות התשעים, וחמישה משבעת הבנקים הגדולים של המדינה היו בשנת 92 נטולי נזילות כמעט לחלוטין – מצב הרסני לבנק – מה שהביא להלאמת המערכת הבנקאית (ולאחר מכן להפרטתה מחדש). גם בדנמרק, למי שתהה, יש מגזר פיננסי פרטי לחלוטין. וגם בו לוקחים סיכונים לרוב, ומחלקים בונוסים שמנים לעובדים. אלא שמקורו של המשבר הנוכחי הוא בארצות-הברית, וארצות-הברית היא סמל שרבים נושאים אליו עיניים מעריצות, ורבים אחרים רואים בו אם כל חטאת. לכן אולי רבים כל-כך מעדיפים לעסוק בסגולות של השיטה הקפיטליסטית ולא במשבר עצמו. הציבור בישראל של היום יכול להתמודד עם ניתוחים כלכליים טוב יותר מאי-פעם. למרות כל הביקורת על פריחתה של העיתונות הכלכלית, אי-אפשר להתעלם מכך שיש בה גם תועלת – יותר ויותר אנשים יודעים לדבר, ולו ברמה בסיסית, את השפה הכלכלית. חשוב מאוד שישראל תדע לפעול נכון כעת, ומאוחר יותר גם להפיק לקחים מהמשבר. ויכוחים שחוקים על קפיטליזם חזירי מצד אחד ועל נחיתות השיטה של צפון-קוריאה מהצד האחר אינם מקדמים אותנו לשם. אפשר לטעון שמדינת ישראל שברה ימינה חזק מדי. אפשר לטעון שלא מספיק. אבל כרגע עומד בפתח משבר עולמי שיפגע כמעט בוודאות בכלכלה הישראלית. אולי כדאי להתעסק גם קצת במשבר, ולא רק לנצל הזדמנות מפוקפקת לאוורר טיעונים עבשים.