"דתי שחילונים אוהבים לאהוב". מונח שטבע העיתונאי אורי אורבך והפך מקובל בשיח התקשורתי לבני מגזרים ומיעוטים שמשמשים עלה תאנה לצורך בייצוג, שוויון ופלורליזם. כך נוצר גם, למשל, הביטוי "ערבי מחמד", או "הומו מחמד"
מונח שטבע העיתונאי והפובליציסט אורי אורבך בספרו "סבא שלי היה רב" (הוצאת "כתר", 2002). אורבך השתמש במונח כדי לתאר את עצמו: "דתי שחילונים אוהבים לאהוב ולהציג אותו כחבר הדתי שלהם: הנה, גם לנו יש מישהו דתי שאנחנו מסתדרים אתו מצוין. ממציא הביטוי הוא מחבר לקסיקון זה, שהוא עצמו דתי מחמד במידה מסוימת. יש כמובן ערבי מחמד, חילוני מחמד, הכל לפי הצורך". "X מחמד" הפך בכלי התקשורת לביטוי המתאר אנשי ציבור או תקשורת השייכים למגזרים או למיעוטים, ופועלים בזרם הכללי תוך הדגשת סממנים או מאפיינים של השתייכותם המגזרית, אולם לא כאלו המהווים איום על הנורמות של הזרם הכללי. יתכן כי השימוש המקורי בביטוי ביקש להביע ביקורת על החברה הכללית, המסוגלת לבוא בקשר רק עם בני מגזרים ומיעוטים המסתירים את המהויות האופייניות למגזר או למיעוט והבאות בהתנגשות עם הזרם של החברה הכללית, אולם לשימוש הרווח בביטוי אופיינית הבעת ביקורת דווקא נגד אותו בן מגזר או מיעוט הממלא את תפקיד ה"מחמד", על כך שעשה את "מגזריותו" קרדום לחפור בה, ועל כך שהוא מועל כביכול בתפקידו כמי שמייצג את המגזר או המיעוט בזרם הכללי. על אנשי תקשורת, כמו אורבך, ששמם נקשר עם המונח "דתי מחמד", כתבה נרי ליבנה במוסף "הארץ": בהקשר להתבטאויות של חתן פרס נובל, ישראל אומן, שהביע תמיכה במחנה המתנחלים, כתב העיתונאי זאב גלילי ב"מקור ראשון":