לקחי פרשת פנאן לא הופנמו: עיתונות הספורט לא מיהרה לחשוף את פרשת קוריס, אף שהסיפור היה ידוע בקרב העיתונאים | ב"ידיעות אחרונות" לא אוהבים לבקש סליחה | וב"ישראל היום" לא אוהבים ספורט
הסתבכותו ונפילתו של ירון קוריס, יו"ר הפועל רמת-גן, ההלוואות שנטל בשוק האפור וקשריו עם גורמים מפוקפקים היו הסיפור הבולט בשבוע שעבר במדורי הספורט. זה החל בכתבה מקיפה ב"הארץ" ביום ראשון שעבר, נמשך בחקירתו של קוריס על-ידי רשויות המסים ובשחרורו בערבות, ולאחר מכן בכתבת תחקיר ב"שומר מסך" בערוץ 10 ובטור של יואב גולן, עורך הספורט של "מעריב", שקרא לנקוט יד תקיפה כלפי הפועל רמת-גן במקום להגיע איתה לעסקת טיעון ("פרשת קוריס סיפקה להתאחדות הזדמנות פז לנקיון אורוות כללי בכדורגל שלנו"). פרשת קוריס התפתחה משלב של שמועות בתחילת השנה עד לפרסום ראשון ב"מעריב" בחודש מרץ. בידיעה שפירסם הכתב הוותיק א.טבק נכתב על הסתבכותו של יו"ר קבוצה מליגת-העל בלי לציין במי מדובר. מאז אותו פרסום הודיע קוריס כי הוא עוזב את הכדורגל, והכחיש כל קשר לשוק האפור. הכתבים המסקרים את ההתאחדות לכדורגל ואת הפועל רמת-גן ידעו על הפרשה, שמאפייניה מזכירים את זו של מוני פנאן. בכתבה ב"הארץ" צוטט קוריס בדברים שאמר ליו"ר הבקרה התקציבית של ההתאחדות: "אתם רוצים שאתאבד? שאהיה רובי שפירא מספר 2?" (הבעלים לשעבר של הפועל חיפה, ששם קץ לחייו ב-2001 לאחר שהסתבך כלכלית). בטור חד שכתב גולן ב"מעריב" הוא מבקש שההתאחדות תסביר "מדוע פרשה שנחשפה בחודש מארס וכל פרטיה היו ידועים ברמת ביסוס גבוהה באמצע מאי נגררת ונסחבת עד עתה? כיצד קורה שארבעה חודשים עוברים ולא מוגש כתב אישום? האם כל מערכת האכיפה של ההתאחדות הוצאה לחופשה מרוכזת של מספר חודשים?". גם את גולן עצמו אפשר לשאול אותן שאלות. "מעריב" הוא האחרון שיכול להתחמק מתשובות, מאחר שהוא זה שהתהדר בפרסום הראשון של פרשה זו. בהערת אגב אפשר לשבח את האיפוק של "הארץ", כשבפרסומיו ביום חמישי על חקירתו של קוריס לא ניפנף בכתבת השער המהדהדת שלו ארבעה ימים קודם ונמנע מקמפיין עצמי של שבח והלל לפועלו. אפשר רק לתאר מה היו עושים ב"ידיעות" אם הם היו אלה שמפרסמים ראשונים את סיפור הסתבכותו של קוריס. עיתונות מקצוענית וזריזה היתה צריכה לחשוף את פרשת קוריס כבר לפני חודשיים-שלושה. היה לה הרבה יותר מקצה חוט כדי לפרסם את מה שהיה ידוע לעיתונאים רבים. אפשר כמובן לשאול מה נלמד מאז פרשת פנאן, שהולידה גל של הלקאה עצמית בתקשורת הספורט. עיתונאים הואשמו שידעו והעלימו עין, או שבחרו לא לדעת יותר מדי מחשש לפגיעה ביחסיהם עם מכבי תל-אביב. כשפנאן התאבד והלכלוך יצא החוצה, התחרו ביניהם העיתונים בחשיפת קשר השתיקה וחוכמת הבדיעבד. גם אז, כמו היום בפרשת קוריס, הסיפור היה מונח לפתחם. לפחות הפעם הוא נחשף בזמן של כמעט אמת. עיתונאים, מסתבר, זריזים למצוות בעיקר כשמדובר בכתבת חנופה למושאי הסיקור שלהם. "הקלון" היתה כותרת הטור של יואב גולן, שהופנתה כלפי ההתאחדות. במקרה של תקשורת הספורט מדובר בחצי קלון, וגם זה עדיין יותר מדי. ישראל הקטנה. כשב"הארץ" מחזירים למדור הספורט את כבודו, כש"ידיעות" יוצאים באמצע הקיץ עם 16 עמודים, וכשגם "מעריב" לא מפגר בהרבה עם 12 – ב"ישראל היום", זה שכל-כך גאה בתוצאות סקר החשיפה האחרון, שלחו את הספורט שלהם ביום ראשון להסתדר עם שלושה עמודים יחידים ובהם מודעות אבל, שהפכו את הנטו לשניים בלבד. עליבות בתמציתה. לא מבקשים סליחה. "ידיעות אחרונות" תיקן ביום חמישי האחרון, אחרי כמעט חודשיים, את הטעות בפרסום על השדר גדעון הוד. במגזין המונדיאל של העיתון נכתב כי הוד שידר משחק בטורניר 1982 דרך הטלוויזיה, ואף טען שמסתירים לו. את תיקון הטעות בחרו ב"ידיעות" למצב בתגובה של הוד במסגרת של כ-300 מלה. בסיום לא הופיעה המלה "התנצלות" מצד העיתון. אולי את גדעון הוד ההתנצלות הזו מספקת, אבל זו דרך מגושמת ולא מכובדת להיחלץ מפרסום סליחה. עבור אנשי "ידיעות" זה כנראה אקט יותר מדי משפיל. בלעדי. הישג לערוץ הספורט, שהצליח להשיג ראיון בלעדי עם כוכב ה-NBA אמארה סטודמאייר, שהגיע בשבוע שעבר לביקור בארץ הקודש ומגלה עניין רב ביהדות.  איך הורגים את גביע הטוטו? שואלים בוואלה וגם מספקים הצעות לשינוי השיטה. בינתיים הם הורגים בעצמם את המפעל הזה בדיווח על משחק שלא היה ולא נברא: הפועל פתח-תקווה היא ששיחקה מול בני-יהודה, ולא מכבי פתח-תקווה.  בלי תיאבון. אתר ערוץ הספורט עסק בסוף-השבוע האחרון בקידום אינטנסיבי של משחקי גביע הטוטו ששודרו ב-5 פלוס לייב. כדי שהצופים לא ירעבו חלילה, דאגו לדחוף פרסומת לפיצה כאילו מדובר בתוכן לכל דבר. בלי בושה.  הבטחות. בטור נוקב ב"ישראל היום" ביום שישי קצף עמית לוינטל על אי-שידור משחקה של הפועל תל-אביב מול אקטובה בקזחסטן. "אף ערוץ לא היה מוכן להשקיע, וכך הצטרפה ישראל לצפון-קוריאה ולמדינות חשובות נוספות ששמות פס על הצופים אוהדי הספורט שלהן". צודק, וזה בלי שום קשר לעובדה שהעיתון שלו היה היחיד שהבטיח לקוראיו שידור בערוץ הספורט. 