העיתונים מדווחים על הגילויים בפרשת בן זיגייר | "ישראל היום" משתדל לצמצם נזקים | "ידיעות אחרונות" מדווח על תקציב הגלידה של ראש הממשלה 
"סוכן המוסד עמד לחשוף סודות מדינה", נכתב בכותרת הראשית של "ידיעות אחרונות", בין מרכאות כמובן. מידע זה הופיע אתמול בתקשורת האוסטרלית, ועל כן מותר כעת לדיווח גם בישראל. ניצה לואנסטין ודניאל בטיני מסכמים בכפולה הפותחת של העיתון את שלל הדיווחים האחרונים בפרשה. בין היתר הועלו אתמול סברות כי הסוכן בן זיגייר מכר מוצרי אלקטרוניקה לאיראן, עמד להעביר לשלטונות אוסטרליה מידע על שיטות העבודה של המוסד, השתייך לחוליה שחיסלה את מחמוד אל-מבחוח וקיבל הגנה מדובאי תמורת מידע על הפעולה (אך נחטף לישראל ונכלא). בידיעה נפרדת משרטטים לואנסטין, מאיר תורגמן ודני ספקטור את תנאי כליאתו של זיגייר בכלא הישראלי: אפס מגע עם אסירים אחרים, מינימום מגע עם סוהרים, חדר מרווח וספרים מספריית הכלא. בידיעה מצוטטת שיחת הטלפון למוקד מד"א, ששודרה אתמול במהדורת החדשות של ערוץ 10: "מדברים מכלא איילון, אני צריך ניידת טיפול נמרץ דחוף [...] תקשיבי, הוא תלה את עצמו, אנחנו צריכים דחוף טיפול נמרץ". חבר המשפחה הנרי גרינר מצוטט כאומר על זיגייר: "הוא האיש האחרון בעולם שהייתי חושב שהיה יכול לשים קץ לחייו". אבי אשכנזי מדווח ב"מעריב" כי בעקבות מותו של זיגייר הוזעקו לכלא איילון לא רק אנשי מד"א, אלא גם שוטרים, "אלא שבניגוד למקרים אחרים, המשטרה הוזעקה רק מאוחר יותר, וגם אז לא הורשו השוטרים ואנשי המעבדה לזיהוי פלילי להיכנס אל תאו ולבדוק את הממצאים". לפי אשכנזי, "רק לאחר שעות, ולאחר שביקרו בתא גורמים רבים אחרים, התאפשרה כניסתם של אנשי מז"פ למקום". בידיעה נפרדת מביא אשכנזי את עמדת השב"ס, לקראת דו"ח הביקורת של הוועדה, שככל הידוע טרם קמה. גורמים בארגון אמרו לו: "אנחנו מבינים שיש ניסיון להפיל את כל התיק בפרשה על השב"ס, אבל אנחנו לא ניתן שיפילו עלינו את התיק הזה. גם אם היתה תקלה בשמירה עליו, היא לא תקלה נטו של שירות בתי-הסוהר". יחד עם זאת, הכותרת הראשית של "מעריב" היא כותרת משקיטה. "מקור משפטי בכיר: זהותו של זיגייר נמחקה כדי להבטיח את שלומו". כותרת זו שאובה מידיעה קצרה חתומה על-ידי חור אוריאל-ניזרי, והיא מתפרסמת בכפולה הפותחת של "מעריב". רוב הידיעה מוקדש לציטוט דברי עו"ד אביגדור פלדמן, שפגש את זיגייר יממה לפני מותו ואמר אתמול (לרדיו קול-ברמה): "אני לא שולל אפשרות שהאסיר X לא עשה את זה לעצמו. הוא לא היה מיואש. הוא היה ממוקד, הוא חשב על פתרונות משפטיים [...] אני יכול להגיד שהוא כפר בהאשמות והיה משא-ומתן על הסדר טיעון". רק הפסקה הראשונה של הידיעה מאת אוריאל-ניזרי (מבין שמונה) מוקדשת לדברי המקור המשפטי הבכיר, שאמר אתמול כי "השם הבדוי ואי-חשיפת השם נובעת [כך במקור] מסיבות מוצדקות, שכן החשש הוא שחשיפת העובדה שאדם נאסר עשויה לגרום לנזק חמור לבטחון המדינה וכן לסכן את שלום האדם עצמו או את שלום משפחתו". על אף שמדובר במשפט אחד בלבד, האמירה המרגיעה מטעם זרוע השלטון הופכת לכותרת הראשית של העיתון בעריכת שלמה בן-צבי. "מקור משפטי רם דרג" מצוטט גם ב"ידיעות אחרונות". טובה צימוקי מביאה מדבריו בכפולה הפותחת של העיתון, תחת הכותרת "בן זיגייר הסכים להיכלא בשם בדוי". בידיעה זו הציטוטים והמידע מפורטים יותר. זיגייר, מדווחת צימוקי על-פי המקור, "קיבל את מלוא הזכויות הניתנות לאסירים בהפרדה, כולל ביקורים מבני משפחתו ומעורכי-דינו. משפטו של האסיר החל לפני כשנתיים וחצי בבית-המשפט המחוזי, הוא התאבד במהלכו". לפי צימוקי, המקור המשפטי לא הכחיש שהתנהלו עם זיגייר מגעים לעסקת טיעון. בהמשך הידיעה מביאה צימוקי את קבילות המקור המשפטי על הסיקור התקשורתי של הפרשה: "כאן אין דיקטטורה ואין אנשים שנעלמים. להפך, במקרים כאלה יש בקרה משפטית יתרה על האסיר. כל ההליכים המשפטיים נגדו מלווים על-ידי בכירי המערכת המשפטית [...] דבר מעצרו נמסר למשפחתו, הוא היה מיוצג על-ידי פרקליטיו, והתנהל נגדו משפט בבית-משפט מחוזי בפיקוח שיפוטי". כל הטענות הללו אינן מודגשות בכותרת הידיעה, בכותרת המשנה שלה או בפסקת הפתיחה. ב"הארץ", לעומת זאת, מדווחים ברק רביד, דן גולדברג ואנשיל פפר כי לפי "גורם משפטי בכיר", "בעשרות השנים האחרונות הוחזקו בישראל אסירים בודדים תחת שם בדוי וללא פרסום. [...] בעוד שחלק מהמקרים פורסמו, אחרים לא פורסמו עד היום". טענה זו מודגשת בכותרת המשנה של הידיעה. ככל הנראה אין מדובר בגורם משפטי שונה שדיבר עם "הארץ", אלא בהתייחסות שונה של העיתון לאותם הדברים של אותו הגורם. הנה כך מדווחים הבוקר אריאל כהנא ויהודה יפרח בכפולה הפותחת של "מקור ראשון": "אמש תידרך גורם בכיר במשרד המשפטים את נציגי כלי התקשורת והכחיש בתוקף את הטענות כאילו זכויותיו של בן זיגייר נפגעו במהלך מעצרו. לדברי הגורם הבכיר, 99.9 אחוז מהאסירים בישראל מוחזקים תחת שמם האמיתי, ורק במקרים נדירים מוחזק אסיר תחת שם בדוי". יש מי שרואה בכך אות כי הכל כשורה. יש מי שרואה בכך עדות שזיגייר אינו האסיר היחיד בישראל שמוחזק בשם בדוי. אגב, כותרת הידיעה ב"מקור ראשון", אף הוא בעריכת שלמה בן-צבי, קוראת: "משרד המשפטים: זיגייר הסכים להטלת החיסיון". כמה חודשים לאחר מותו של סוכן המוסד בן זיגייר, יזמו כלי תקשורת ישראליים, יחד עם האגודה לזכויות האזרח, פנייה לבית-המשפט בבקשה לצמצם את החיסיון שהוטל על הפרשה. רונן ברגמן, עיתונאי "ידיעות אחרונות", כותב על כך הבוקר ברשימה המתפרסמת ב"מוסף לשבת". לדבריו, אם עד לאותו רגע ניתן היה להבין את המניעים לאיפול הגמור, מותו של זיגייר בכלא הישראלי "חייב את פרסום הפרשה, גם כי אין דרך להשאיר סיפור כזה חסוי וגם כי זה לא מוסרי". נשיאת בית-המשפט המחוזי מרכז, הילה גרסטל, חשבה אחרת. "באת כוח המבקשים העלתה טענה הנוגעת לעובדת מותו של הנאשם", מצטט ברגמן מהחלטתה. "לטענתה, עם מותו, משתנות הנסיבות ויש לשקול מחדש את ההצדקה לאיסור פרסום כה גורף כמו זה הקיים בתיק דנן. איני מקבלת טענה זו. אמת נכון הדבר – ייתכנו מצבים בהם מות הנאשם יביא לשינוי נסיבות ויצדיק צמצום או ביטול צו איסור הפרסום, אלא שהמקרה דנן אינו נופל בגדרם של אותם מקרים. מותו של הנאשם במקרה דנן אינו מעלה ואינו מוריד בכל הנוגע לצורך באיסור פרסום כל פרט הרלבנטי לנאשם, לתיק, למותו של הנאשם ואף לקיומו של צו האיסור עצמו". אותו "גורם משפטי בכיר", שמצוטט בכל העיתונים, מצוטט גם ב"ישראל היום". בעיתון זה נכתב כי לפי הגורם, הבקשה לצמצום צו איסור הפרסום הגיעה עד לפתחו של בית-המשפט העליון. הנשיאה דאז דורית בייניש המליצה על משיכת העתירה, אמר הגורם המשפטי הבכיר, וכך היה. בהמשך "ישראל היום" מתפרסמת כותרת המצטטת את הצנזורית הצבאית הראשית, תא"ל סימה ואקנין-גיל, "בית-המשפט העליון היה שותף לאיפול הפרשה". ל"ישראל היום", כמו למשרד המשפטים, חשוב להבהיר כי פרשת זיגייר נבחנה על-ידי בית-המשפט והתנהלה תחת עינו הפקוחה. את התמיכה של הצנזורית בחברי-הכנסת שהפרו את צו איסור הפרסום והציפו את הפרשה העיתון מצניע. מותר להניח כי "ישראל היום" אינו נמנה עם כלי התקשורת הישראליים שחברו לאגודה לזכויות האזרח בפנייה משותפת לבית-המשפט. אמנם גם הכותרת הראשית של עיתון זה היא "זיגייר נעצר רגע לפני שהדליף מידע על המוסד", אולם "ישראל היום", שנוסד מראש כדי לשמש קול לעומתי אל מול התקשורת בישראל, מסקר את הפרשה בחירוק שיניים שמעלה תהייה שמא היה מעדיף שאף פרט ממנה לא היה רואה אור. מאז שלשום, בעוד כלי תקשורת אחרים אוספים מידע ושואלים שאלות, "ישראל היום" עוסק בצמצום נזקים ובמתן תשובות מרגיעות, כמו היה זרוע נוספת של השלטון. "זיגייר הסכים להיות מוחזק בשם בדוי", מצוטט הגורם המשפטי הבכיר בכותרת הידיעה של "ישראל היום" המביאה מדבריו. "בישראל אין אסירי X, זה מונח שלקוח מדיקטטורות שבהן אנשים נעלמו", הוא מצוטט בכותרת המשנה. "אצלנו, אסירים כאלה זוכים לביקורים משפחתיים ולייצוג משפטי". בשונה מעיתונים אחרים, הטון הממלכתי חורג מידיעה המצטטת את הגורם המשפטי הבכיר. "לישראל אין במה להתבייש" היא כותרת טור הדעה של דן מרגלית, בכיר פרשני העיתון, המתפרסם בכפולה השנייה של "ישראל היום". "פעילות המשטרה והשב"כ והחוקרים והמוסד היא במסגרת זכותה של ישראל להגנה עצמית", כותב מרגלית ומשתף את קוראיו: "לא חש צורך להתנצל". כותרת טורו השבועי של מרגלית, במוסף "ישראל השבוע", מתמצתת: "איפול מוצדק, מלחמה ראויה, טעות תקשורתית". הטור של מרגלית נפתח בצמד מלים המסכם את המסר המרכזי שעולה מ"ישראל היום" ביומיים האחרונים: "נא להירגע". "הבעיה הגדולה בסיפור של האסיר X היא הנזק שאנחנו גורמים לעצמנו (כרגיל) בסיפור, מעבר לנזק שייתכן מאוד שהוא ביקש לגרום (למי ששכח), על-פי הפרסומים הזרים", טוען עורך חדשות החוץ של "ישראל היום", בועז ביסמוט, בטור המתפרסם בכפולה הפותחת של העיתון. לדעת ביסמוט, "נראה שבסיפור הזה יש טרגדיה נוספת, זו של התקשורת. מעצרו של זיגייר לא תואם עימה מראש. ואולי גם בגלל זה יש הדורשים ועדת חקירה". "פרשת האסיר X מסעירה את העיתונות באוסטרליה – עיתונאים חיטטו בסיפור, נברו בו ככל שיכלו, אבל גם הם מודים שאין במה להאשים את ישראל", נכתב בכותרת המשנה לכתבה מאת ביסמוט, המתפרסמת במוסף "ישראל השבוע". בסיומה כותב העורך הבכיר כך: "לפני יותר מעשור נתבקשתי לסקר את סיפורו של איש המוסד שפעל בבירה אירופית. אחרי שעליתי על הפרטים, העדפתי שלא לפרסם את הסיפור. היה לו אופי מאוד אישי ומאוד טרגי". "ישראל היום" אינו העיתון היחיד שבו מוטחת ביקורת בעיתונאים אחרים על תאוות הפרסום. "בסוף, גם בלי לדעת את הפרטים המדויקים, זה לא סיפור מאוד מסתורי, ולא סיפור על אדם שהועלם או נעלם, אלא רק סיפור שהוסתר בהצלחה מעיני העיתונאים. ועל זה הם לא סולחים", קובע אורי אליצור במוסף "יומן" של "מקור ראשון" (עם הפניה משער העיתון), וזאת בלי לדעת את הפרטים המדויקים. לפי אליצור, "השדרן האוסטרלי שחשף את הפרשה אמר בשידור ששאל עיתונאים ישראלים, והם לא קידמו אותו שום צעד בתחקיר כי היו מפוחדים. בהכירנו את העיתונאים הישראלים, מותר לנו לפקפק בעדותו. אין בישראל עיתונאים מפוחדים, וכאשר העיתונות הישראלית יודעת דברים שהוטלה עליהם צנזורה, תמיד יימצא מי שיעקוף את זה באמצעות עיתונאים זרים. האמת הפחות דרמטית היא שהם לא קידמו אותו משום שלא ידעו כלום. על זה נשפך רוב הזעם הקדוש של הימים האחרונים, על היוקרה והתחרות והתסכול המקצועי יותר מאשר על זכות הציבור לדעת". ב"מוסף לשבת" של "ידיעות אחרונות" טוען חגי סגל כי "אין שום דבר בלתי דמוקרטי במאסרו [של זיגייר], כפי שטוענים קשקשנים מקצועיים בימים האחרונים, יש רק דבר מסוכן בפרסום הנמהר והמגמתי של הפרשה. מישהו שוב השתמש ברעיון הדמוקרטי כדי להחליש את הדמוקרטיה היחידה באזור" (בהמשך הטור של סגל נשמטה בטעות המלה "לא" מהמשפט "זיגייר נכלא בחשאי בגלל מאבק למען שוויון בנטל או חברות בתנועת מרצ"). "אני", כותב קלמן ליבסקינד ב"מוספשבת" של "מעריב" (עם הפניה משער העיתון), "לפני שאני עיתונאי, אני ישראלי וכזה שיש לו כבוד גדול לגורמי הביטחון. נכון שלמרות הכבוד הזה אני רואה גם בהם גוף מבוקר, שצריך לבדוק אותו, לחשוד בו, לחטט בנעשה בו ולא לקבל ממנו שום דבר כמובן מאליו, אבל עדיין מבחינתי המערכת הזו היא כמעט בבחינת כלי קודש, ויחסי אליה נובע מהיותי חסיד גדול של הממלכה, המתפלל באדיקות לשלומה ולשלום ראשיה". אתמול נהרג ברחוב בלפור בתל-אביב פועל בניין מאריתריאה, כשנפל מקומה חמישית בפיר המעלית של הבניין. פועל אחר נפצע קשה. באף עיתון לא מדווח על כך, גם לא ב"הארץ", שכתבו רועי (ציקי) ארד הקדיש בעבר כתבות ורשימות למותם התדיר של פועלי בניין ולהתעלמות התקשורת. "ישראל היום" הוא העיתון היחיד המדווח כי ארבעה שוטרי מג"ב הורשעו אתמול בהתעללות בפלסטיני חסר ישע. הכותרת הראשית של "מקור ראשון" מוקדשת למרגל ישראלי כלוא שלא התאבד. "ועידת הנשיאים: ביקור אובמה הוא ההזדמנות האחרונה לשחרור פולארד". הכותרת הראשית של "הארץ", "שמור לי ואשמור לך", מפנה לרשימה מאת עפרה אידלמן, ובה ביקורת מפי "בכירי המשפטנים בישראל" על החלטתו של בנימין נתניהו לשמור לאביגדור ליברמן את תפקיד שר החוץ עד לסיום משפטו. שלום ירושלמי מסכם בטורו השבועי שב"מוספשבת" את ההתפתחויות בפרשת המכתב על גדעון סער, מאז שכתב עליה בפעם הראשונה והאחרונה בסוף-השבוע שעבר. זהו האזכור היחיד בעיתוני סוף-השבוע לחשדות שהוטלו בשר סער, המרוויח הגדול מעיתוי פרסומו של התחקיר האוסטרלי על סוכן המוסד בן זיגייר. ב"ידיעות אחרונות" נברו בארכיון עד שמצאו תצלום שבו נראה ראש הממשלה בנימין נתניהו מושיט ידו אל מקרר גלידות. התצלום מתפרסם בשער העיתון לצד הכותרת "תקציב הגלידה של נתניהו". לפי דיווחו של כתב "כלכליסט" תומר אביטל, "משפחת נתניהו ביקשה – וקיבלה – תקציב מיוחד של 10,000 שקל בשנה לרכישת גלידה למעון ראש הממשלה". אביטל מדווח כי בשנה האחרונה ביקש נתניהו מאנשי מעונו הרשמי לקנות עבורו גלידה מהגלידרייה מטודלה, הסמוכה למעון, והתלהב. בעיקר מטעמי הווניל והפיסטוק. ועדת המכרזים הממשלתית פטרה את הרכישה ממכרז וזאת משום שהגלידה בגלידרייה הזו "מצליחה לקלוע לטעמו האישי" של ראש הממשלה, לשון בקשת הפטור. לפי חישובו של אביטל, בתקציב של 10,000 שקל לשנה ניתן לרכוש בגלידרייה הזו כ-14 ק"ג גלידה בחודש. "זו הוצאה מופקעת שלא מקובלת עלי", מצוטט נתניהו בסיום הידיעה, שם נכתב כי הורה לבטל את ההסכם עם הגלידרייה לאלתר. מלחמת הבוץ המילולית בין סגן עורך "גלובס", אלי ציפורי, למייסד והעורך הראשי של "דה-מרקר", גיא רולניק, נמשכת. במסגרת טורו הקבוע ב"גלובס" כותב ציפורי כי "בעיתון הבית של הטייקון הגדול והמניפולטיבי ביותר במדינה (משרד האוצר) נכתב השבוע שהאוצר בודק אפשרות לנסיגה חלקית מרפורמת בכר, הוועדה לבזיזת הפנסיה הגדולה, כי הוא מוטרד מכך שהכסף הולך למקומות הלא נכונים. וואו! מה, נפל להם האסימון שם באוצר? שומו שמים! האוצר מודה שוועדת בכר כשלה ונכשלה וגרמה נזק אדיר לצרכנים? הייתכן? ההיינו כחולמים? או שזה עוד ספין מבית-המדרש של האוצר בשיתוף עיתונאי הבית שלו?". לפי ציפורי, קבוצת האחראים לקידום הוועדה "ממשיכה להפעיל לובי אלים וכוחני כדי למנוע כל בדיקה, חקירה או בירור למען האינטרס הציבורי. כמה מצחיק ומשעשע שאחד מחברי הלובי אף מתהדר בפני קוראיו שרק הוא דואג לאינטרס הציבורי. לא דאגה ולא בטיח. רק דאגה לכסות את ערוותו, בתוך שהוא משמיץ בלי סוף עיתונים ועיתונאים אחרים". סבר פלוצקר, הפרשן הכלכלי הבכיר של "ידיעות אחרונות", דיפלומטי בהרבה. את טורו הקבוע במוסף "ממון" פותח הבוקר פלוצקר בדיווח על הרפורמה המתוכננת בחברת החשמל. ביום שלישי הקדיש לה "דה-מרקר" את הכותרת הראשית, "העסקה המפוקפקת שתשאיר את השאלטר בידי חברת החשמל". לפי הכתב אבי בר-אלי, "משרד האוצר וחברת החשמל מגבשים בימים אלה הסכם רפורמה מסורס, שלא יציג את היעדים שהוצבו" (אגב, זהו אותו משרד אוצר שציפורי טוען כי "דה-מרקר" משמש עיתון הבית שלו). פלוצקר, כהרגלו, אופטימי. "על הנייר, הרפורמה המתגבשת נראית טוב ותואמת את ההמלצות של הבנק העולמי", הוא כותב, ולא מזכיר במלה את הפרסום בעיתון המתחרה. ב"דה-מרקר" מציין הבוקר סמי פרץ כי "בדנמרק אין קביעות וקל לפטר עובדים", תזכורת נוספת למסע הציבורי שהעיתון מוביל למען אימוץ "המודל הנורדי". באתר "העוקץ" כתב השבוע עמי וטורי רשימה תחת הכותרת "האמת על המודל הנורדי", שבה ביקש לקעקע את האופן שבו מוצג המודל ב"דה-מרקר". אין שום קשר בין המודל הסקנדינבי כפי שהוא במציאות לבין התיאורים החביבים על כתבי "דה-מרקר", טען וטורי והתייחס, בין היתר, גם לנושא הפיטורים והקביעות. לפי כתבתו של רונן ברגמן ב"מוסף לשבת" של "ידיעות אחרונות", "גורם איסוף ישראלי ניסה לתהות בשבועות האחרונים, מאז נודע כאן על התחקיר המתבשל ברשת ABC האוסטרלית, כיצד נודע להם על הפרשה [של בן זיגייר]". הכתב האוסטרלי, נזכיר, אמר בשידור כי קיבל את הטיפ הראשוני מעיתונאי ישראלי. שלושה שבועות חלפו מאז עבר עורך "ידיעות אחרונות" לשעבר רפי גינת מזכיינית ערוץ 2 רשת לערוץ 10 ועד שכתב "ידיעות אחרונות" רז שכניק פירסם כתבת תחקיר ביקורתית על תוכנית הדגל של רשת, "דה-ווייס". הכתבה ("האמת מאחורי דה-ווייס") תופסת כמעט את כל שער מוסף "7 לילות" ונהנית מההפניה הבולטת ביותר בראש שער "ידיעות אחרונות". במוסף "ישראל השבוע" של "ישראל היום" תוקף מרדכי גילת את רביב דרוקר, בעקבות התחקיר שפירסם על אודות "ישראל היום". "ישראל היום אינו נקי משגיאות ומטעויות", כותב גילת, "פורסמו בעיתון כמה כותרות וידיעות שאפשר היה לדעתי לוותר עליהן; היו לטעמי יותר מדי חיבוקים של נתניהו, אף שלעיתון מותר לחבק מועמד זה או אחר (ראו חיבוקי ידיעות את ציפי לבני לקראת הבחירות), התקבלו גם החלטות שאני בפירוש חולק עליהן. אבל יש בכל זאת הבדל תהומי אחד: ישראל היום הוא לא עיתון שמטפח שחיתות שלטונית. הוא לא נמצא על מגרשי עידוד הפשע. הוא לא ידיעות אחרונות, שכמה ממוביליו מתנהלים כאויבי שלטון החוק". בשער האחורי של "מעריב" מציין מרדכי חיימוביץ 65 שנה לגיליון הראשון של העיתון. "לשנתו ה-65 מגיע מעריב עם חיות מחודשת, אך גם חבוט וכואב", כותב חיימוביץ. "ובעיקר נעלב. נעלב מעצם העובדה שסגירתו עמדה על הפרק". כתבת השער של המקומון "ידיעות תל-אביב–יפו" עוסקת בתנים. "כך הפכו להקות התנים את חיי התושבים המתגוררים סמוך לנחל הירקון לסיוט", נכתב בשער העיתון. "פארק היורה" היא כותרת כתבתו של זיו רביב. תושבי האזור "מפחדים לצאת מהבית עם רדת החשיכה", נכתב בכותרת המשנה. אחד התושבים באזור, שמתראיין לכתבה, הוא עו"ד מיבי מוזר ("גילוי נאות: הוא בעל משרד עורכי-הדין שמעניק ייעוץ משפטי לעיתון", נכתב בגוף הכתבה). "היום אחר הצהריים פגשתי ארבעה תנים מטיילים באזור", אומר עו"ד מוזר לכתב. "הם יכולים להוות סכנה. הם מטיילים בקבוצות בתוך השכונה, וזה די מפחיד להיתקל בהם. זה לא נחמד. ביום אתה יכול להבריח אותם, אבל אם הם יראו ילד, אין שום סיבה שהם לא יתנפלו עליו [...] הצעתי שנירה באוויר כדי שהם יברחו, כי ממתי בשכונת מגורים מטיילים תנים?" (בתגובות לכתבה מוזכר כי התנים הם חיות בר מוגנות). במדור המכתבים של "מוסף הארץ" מתפרסם תיקון: "המשורר הרומאי אובידיוס חי במאה הראשונה לספירה, ולא לפני הספירה (מאמרה של אווה אילוז בגיליון זה, עמ 54). עם הקוראים הסליחה".