גון סטיוארט חובט, ממשלת סרי-לנקה מכה, רופרט מרדוק מגדף, רכילות מכניסה (כסף), ועוד חדשות תקשורת מהרשת העולמית
 פחות מחודש לאחר רעידת האדמה בהאיטי, ורוב העיתונאים שהגיעו למדינה בריצה המשיכו הלאה בדרכם. גונתן כץ, שליח AP להאיטי, דווקא היה שם לפני האסון, ומה אתם יודעים, הוא עדיין שם. השבוע הוא סיפר ל"NPR" על הנעשה במדינה ביום שאחרי נטישת התקשורת.  ממשלת סרי-לנקה, שזה עתה נבחרה מחדש, החליטה לנצל את האירוע המשמח כדי לסגור חשבון עם התקשורת. בתפריט: סגירת אתרי אינטרנט, גירוש עיתונאים זרים, איומים, אלימות, מעצרים, ועיתונאי אחד (בינתיים) שנעדר.  גם בקירגיזסטן העניינים לא משהו. עיתונאי שנהג למתוח ביקורת על הממשלה הושלך מקומה שישית של בניין כאשר ידיו ורגליו קשורות. הוא מת כעבור ימים אחדים. מאז 2006, למעלה משישים עיתונאים סבלו מאיומים ו/או תקיפות הקשורים לעבודתם.  בשבוע שעבר סיפרנו לכם על התנגדותו הנחרצת של אלן רוסברידגר, עורך ה"גרדיאן", לגביית תשלום עבור תוכני העיתון שלו ברשת. השבוע נספר לכם מה רופרט מרדוק, שכזכור אוחז בדעה הפוכה מרוסברידגר, אמר כששמע את הדברים. זה הולך ככה: "בולשיט". סגור ציטוט.  ואם כבר מרדוק, הרי שהצלחתו המופרעת של הסרט המדובר "אווטאר" (שהופק על-ידי אולפני פוקס שבבעלותו, ושעד עתה הניב לחברה רווחים של למעלה ממיליארד וחצי דולר) צפויה לסייע לו במאמציו להביס את ה"ניו-יורק טיימס".  האם עיתונים ומגזינים בארצות-הברית יתחילו לחלק אייפאד חינם למנויים החדשים שלהם? לא ברור עדיין. אבל כבר יש מי שחושב שמדובר ברעיון מצוין.  בשנת 2000 עמדו ההכנסות של לוחות המודעות בעיתוני ארצות-הברית על 19.6 מיליארד דולר. עשר שנים אחר-כך, הסכום עומד על שישה מיליארד. פיחות של 70%. באסה.  חוקים חדשים באתיופיה, שמוגדרים כחוקי "אנטי טרור", מאפשרים לרשויות להכריח עיתונאים לחשוף את מקורותיהם.  גורג פאקר מה"ניו-יורקר" הסעיר את הבלוגוספירה השבוע כשהשווה את טוויטר לקראק.  גאניס מין, העורכת לשעבר של "יו.אס ויקלי", מגזין הרכילות המוביל בארצות-הברית, חושפת קצת מהנעשה מאחורי הקלעים בעיתון שבו עבדה ומספרת איך זה להשתכר בחודש יותר ממה שבעלך משתכר בשנה.  משום מה, השער הזה של "ספורטס אילוסטרייטד" הצליח לגרום ללא מעט אנשים בארצות-הברית לצעוק "געוואלד". לא לגמרי ברור למה.  אחרי היעדרות של שש שנים, שב גון סטיוארט והתארח בתוכניתו של ביל אוריילי. כפי שתוכלו לראות בעצמכם, בהחלט היה משעשע. ובכל זאת, ה"ניו-יורק טיימס" שואל: מדוע אנשי פוקס היו צריכים שמישהו ינצל את הבמה שהם מספקים כדי ללכלך עליהם בצורה כל-כך רהוטה ומשכנעת? ואילו כאן תוכלו לחזות בדרכים שבהן האנשים הטובים בפוקס השתמשו בנפלאות העריכה והצנזורה כדי לאזן את הכוחות בין סטיוארט למארח שלו.