"אני מגיעה בבוקר, בודקת מה חסר במדפים שלי, מביאה מה שחסר מהמחסן ומסדרת. אני סוחבת את המוצרים מהמחסן למדפים בעגלה של סופר, ואם יש משהו כבד אני אמורה לבקש עזרה מהעובדים במחסן אבל תכלס רוב הזמן אין לי סבלנות אז אני מרימה את זה בעצמי"


סבטלנה קודריצקי. בת 36. סדרנית מוצרים ברשת הסופרמרקטים "מחסני השוק". משתכרת 23.12 שקלים לשעה, שבע שעות ביום, חמש-שש משמרות בשבוע. נשואה. גרה בקריית גת 

עליתי לארץ בגיל 14 מאוקראינה, שהיתה אז עוד חלק מברית המועצות. רוב חיי בישראל גרתי בקריית גת. מגיל 20 עבדתי בהמון עבודות, אני כבר לא זוכרת את כולן, אבל הכי הרבה זמן ברשות העתיקות, משהו כמו ארבע וחצי שנים. עשיתי את כל התפקידים שם – חפירה, עוזרת אישית לארכיאולוג ובתקופה האחרונה גם אחראית צוות.
בסופו של דבר עזבתי כי היחס שלהם היה על הפנים, וגם התנאים. הם שילמו שכר מינימום בלי קביעות או תנאים סוציאלים, פנסיה וכאלה. זה היה ממש כמו לעבוד במצרים העתיקה, לא כמו בישראל המודרנית.



אולי יעניין אותך גם:







״אמרתי לאגף השיקום: בואו תלמדו איך מטפלים בנכה צה״ל״





משפחות החטופים מפולגות ומנהלות את קרב חייהן בפחד, העיקר לא לעצבן אף אחד





אלימות, מעצרי שווא והחרמת ציוד: ״השוטרים פועלים להעביר מסר שלא כדאי להפגין״




























מאז החלפתי הרבה עבודות, הייתי מבולבלת קצת. עבדתי בתור פקידה בחברה של דודי שמש ואז עברתי לסופרמרקטים. ניהלתי את המעדנייה ב"כמעט חינם" במודיעין אבל העבודה שם היתה קשה ממש, פיסית. זה עלה לי בבריאות. פיתחתי אלרגיות והייתי חולה כל הזמן, עד שיום אחד פשוט עזבתי ולא חזרתי יותר.












אחר כך עבדתי ב"ויקטורי" אבל נפלתי בדרך לעבודה ברחוב ונקעתי את הרגל די רציני. הייתי צריכה לנוח בבית איזה חודשיים, ולא שמרו לי את המשרה.
בשנה האחרונה אני עובדת ב"מחסני השוק" בתפקיד של סדרנית מוצרים. אני מגיעה בבוקר, בודקת מה חסר במדפים שלי, מביאה מה שחסר מהמחסן ומסדרת. אני סוחבת את המוצרים מהמחסן למדפים בעגלה של סופר, ואם יש משהו כבד אני אמורה לבקש עזרה מהעובדים במחסן אבל תכלס רוב הזמן אין לי סבלנות אז אני מרימה את זה בעצמי.
אני דווקא די אוהבת את התפקיד הזה, יותר מלעבוד במעדנייה, כי אין לי לקוחות על הראש. זה לא שהלקוחות בסניף שלי כל כך נוראיים, רובם בסדר גמור דווקא, אבל אני סוג של בן אדם שלא אוהב להיות במגע עם אנשים יותר מדי. אני יכולה להיות נחמדה אבל לא כשאני חייבת להיות נחמדה.
משלמים לנו בסופּר 23.12 שקלים לשעה. משמרת שם זה שבע שעות, לא שמונה כמו בסופרים אחרים, ואני מקבלת בדרך כלל חמש-שש משמרות בשבוע. יוצא לי בערך 3,600-2,800 שקל נטו לחודש. מה שטוב זה שאני שכירה, מקבלת תלוש והכל. רשום שאנחנו מקבלים פנסיה, אבל האמת שאף פעם לא בדקתי.
אני חיה בדירה עם בעלי, שעובד במפעל לייצור דלתות ומרוויח 4,800 שקלים לחודש פלוס פרמיות. אני חיה חיים שקטים, לא יוצאת הרבה ואין לנו ילדים, ככה שאיכשהו אנחנו מצליחים להסתדר ולגמור את החודש. בתקופות שבעלי עבד ואני לא נכנסנו למינוס כמה פעמים והיו בעיות.
התרגלתי להגביל את עצמי מבחינת הוצאות אז קשה לי להגיד מה חסר לי. ברור שאני לא יכולה להרשות לעצמי להיכנס לסופרמרקט ולפנק את עצמי. אני משתדלת לא לחשוב על עניינים של היום-יום, מעדיפה לחשוב על דברים אחרים שלא קשורים לחיים שלי אלא על דברים חיצוניים.
בפעם אחרונה שהייתי בחופשה – לא כולל על האש אצל חברים – היתה לפני 13 שנה. עבדתי אז בחברה בתל אביב שמייבאת חלקי חילוף לרכב והם הזמינו את כל העובדים ליום וחצי באיזה מלון, לא זוכרת אפילו איפה. באילת לא הייתי כבר 15 שנה.
*
סבטלנה לא יוצאת אף פעם לחופשות. לחצו כאן ובדקומה הסכום הנחוץ לכם כדי לחיות בכבוד
חזרה לעמוד הפרויקט המרכזי

סבטלנה קודריצקי. בת 36. סדרנית מוצרים ברשת הסופרמרקטים "מחסני השוק". משתכרת 23.12 שקלים לשעה, שבע שעות ביום, חמש-שש משמרות בשבוע. נשואה. גרה בקריית גת 
עליתי לארץ בגיל 14 מאוקראינה, שהיתה אז עוד חלק מברית המועצות. רוב חיי בישראל גרתי בקריית גת. מגיל 20 עבדתי בהמון עבודות, אני כבר לא זוכרת את כולן, אבל הכי הרבה זמן ברשות העתיקות, משהו כמו ארבע וחצי שנים. עשיתי את כל התפקידים שם – חפירה, עוזרת אישית לארכיאולוג ובתקופה האחרונה גם אחראית צוות.
בסופו של דבר עזבתי כי היחס שלהם היה על הפנים, וגם התנאים. הם שילמו שכר מינימום בלי קביעות או תנאים סוציאלים, פנסיה וכאלה. זה היה ממש כמו לעבוד במצרים העתיקה, לא כמו בישראל המודרנית.
מאז החלפתי הרבה עבודות, הייתי מבולבלת קצת. עבדתי בתור פקידה בחברה של דודי שמש ואז עברתי לסופרמרקטים. ניהלתי את המעדנייה ב"כמעט חינם" במודיעין אבל העבודה שם היתה קשה ממש, פיסית. זה עלה לי בבריאות. פיתחתי אלרגיות והייתי חולה כל הזמן, עד שיום אחד פשוט עזבתי ולא חזרתי יותר.
אחר כך עבדתי ב"ויקטורי" אבל נפלתי בדרך לעבודה ברחוב ונקעתי את הרגל די רציני. הייתי צריכה לנוח בבית איזה חודשיים, ולא שמרו לי את המשרה.
בשנה האחרונה אני עובדת ב"מחסני השוק" בתפקיד של סדרנית מוצרים. אני מגיעה בבוקר, בודקת מה חסר במדפים שלי, מביאה מה שחסר מהמחסן ומסדרת. אני סוחבת את המוצרים מהמחסן למדפים בעגלה של סופר, ואם יש משהו כבד אני אמורה לבקש עזרה מהעובדים במחסן אבל תכלס רוב הזמן אין לי סבלנות אז אני מרימה את זה בעצמי.
אני דווקא די אוהבת את התפקיד הזה, יותר מלעבוד במעדנייה, כי אין לי לקוחות על הראש. זה לא שהלקוחות בסניף שלי כל כך נוראיים, רובם בסדר גמור דווקא, אבל אני סוג של בן אדם שלא אוהב להיות במגע עם אנשים יותר מדי. אני יכולה להיות נחמדה אבל לא כשאני חייבת להיות נחמדה.
משלמים לנו בסופּר 23.12 שקלים לשעה. משמרת שם זה שבע שעות, לא שמונה כמו בסופרים אחרים, ואני מקבלת בדרך כלל חמש-שש משמרות בשבוע. יוצא לי בערך 3,600-2,800 שקל נטו לחודש. מה שטוב זה שאני שכירה, מקבלת תלוש והכל. רשום שאנחנו מקבלים פנסיה, אבל האמת שאף פעם לא בדקתי.
אני חיה בדירה עם בעלי, שעובד במפעל לייצור דלתות ומרוויח 4,800 שקלים לחודש פלוס פרמיות. אני חיה חיים שקטים, לא יוצאת הרבה ואין לנו ילדים, ככה שאיכשהו אנחנו מצליחים להסתדר ולגמור את החודש. בתקופות שבעלי עבד ואני לא נכנסנו למינוס כמה פעמים והיו בעיות.
התרגלתי להגביל את עצמי מבחינת הוצאות אז קשה לי להגיד מה חסר לי. ברור שאני לא יכולה להרשות לעצמי להיכנס לסופרמרקט ולפנק את עצמי. אני משתדלת לא לחשוב על עניינים של היום-יום, מעדיפה לחשוב על דברים אחרים שלא קשורים לחיים שלי אלא על דברים חיצוניים.
בפעם אחרונה שהייתי בחופשה – לא כולל על האש אצל חברים – היתה לפני 13 שנה. עבדתי אז בחברה בתל אביב שמייבאת חלקי חילוף לרכב והם הזמינו את כל העובדים ליום וחצי באיזה מלון, לא זוכרת אפילו איפה. באילת לא הייתי כבר 15 שנה.
*
סבטלנה לא יוצאת אף פעם לחופשות. לחצו כאן ובדקומה הסכום הנחוץ לכם כדי לחיות בכבוד
חזרה לעמוד הפרויקט המרכזי


הרשמה בקליק לניוזלטר הכי חם בגיהנום: 






המקום הכי חם בגיהנום

 
מגזין עיתונות עצמאי    אנחנו מחויבים לנקודת מבט קשובה, ביקורתית ומאוזנת, אבל היא לעולם לא חפה מתפישת עולם, מעמדות ומעקרונות. במגזין הזה אנו מבקשות לעשות עיתונות שדבקה בעקרונות של דמוקרטיה, שוויון וצדק חברתי. עיתונות חוקרת, חפה מפחד וממורא. עיתונות שאינה חוששת לקחת צד. ששומרת על פרופורציות, שאינה מתלהמת, שנצמדת לעובדות ולסטנדרטים מקצועיים, סקרנית ובודקת את עצמה.  





 












הרשמה בקליק לניוזלטר הכי חם בגיהנום: 










      



© 2023 כל הזכויות שמורות למקום הכי חם בגיהנום – מגזין עיתונאי עצמאי.
Fatfish




מגזין עיתונות עצמאי
   אנחנו מחויבים לנקודת מבט קשובה, ביקורתית ומאוזנת, אבל היא לעולם לא חפה מתפישת עולם, מעמדות ומעקרונות. במגזין הזה אנו מבקשות לעשות עיתונות שדבקה בעקרונות של דמוקרטיה, שוויון וצדק חברתי. עיתונות חוקרת, חפה מפחד וממורא. עיתונות שאינה חוששת לקחת צד. ששומרת על פרופורציות, שאינה מתלהמת, שנצמדת לעובדות ולסטנדרטים מקצועיים, סקרנית ובודקת את עצמה.  
אנחנו מחויבים לנקודת מבט קשובה, ביקורתית ומאוזנת, אבל היא לעולם לא חפה מתפישת עולם, מעמדות ומעקרונות. במגזין הזה אנו מבקשות לעשות עיתונות שדבקה בעקרונות של דמוקרטיה, שוויון וצדק חברתי. עיתונות חוקרת, חפה מפחד וממורא. עיתונות שאינה חוששת לקחת צד. ששומרת על פרופורציות, שאינה מתלהמת, שנצמדת לעובדות ולסטנדרטים מקצועיים, סקרנית ובודקת את עצמה.


הרשמה בקליק לניוזלטר הכי חם בגיהנום: 





© 2023 כל הזכויות שמורות למקום הכי חם בגיהנום – מגזין עיתונאי עצמאי.
Fatfish
© 2020 כל הזכויות שמורות למקום הכי חם בגיהנום - מגזין
עיתונאי עצמאי | 
פיתוח Fatfish
נא להיכנס לחשבון מתחת











יש למלא את הטופס כדי להירשם











נא להזין שם משתמש או כתובת דוא״ל כדי לאחזר ססמא







