Kokkuvõte on kõigi positiivne, läks täpselt nii, nagu Eesti ootas. Võib-olla mitte kõik täpselt nii nagu mõni ajakirjanik, kes ei ole poliitikat. Pidevalt jälginud ennustuses aga raadio kuulajatele, ma võin ütelda, et, et kui meil kaks aastat tagasi Madridis õnnestus tõestada, et Eesti, Läti ja Leedu vajavad äramärkimist kui potentsiaalset NATO liikmesriigid, siis nüüd me tegime ühe sammu edasi. Me jõudsime nimelt järele nendele riikidele, kes juba Madridis ära märgiti, näiteks Sloveeniale või teistele riikidele. Nii et me oleme ühel stardijoonel. Teiseks tahaksin ma seda öelda, et NATO ise töötas endal oma laienemise kriteeriumid välja. Ja edaspidi võetakse riigi kaitsetahe, riigikaitsevõime riigi majandus, riigi sisemine julgeolek arvesse, nii et see vastuvõtueksam saab umbes nii välja nägema, et et Eesti annab aru oma tegevusest ja ja kui siis on kohtumise päev ja ka hindamise päev, siis Eesti istub ühel pool lauda, teisel pool lauda istub 19 liikmesriiki. Ma arvan, et praeguses olukorras on Eesti ennast ilmutanud usaldusväärse töökapartnerina. Meie kaitsevägi on väike küll, aga NATO ei ole kunagi meilt nõudnud mingisugust suurt kaitseväge, ta on nõudnud ennekõike kaitsetahet. Ta on nõudnud ennekõike seda, et üks või teine olukord leiab ükskõik mis keeles. Ühest ja ainult ühest mõistmist ja selles osas on Eesti üsna kaugele jõudnud. Meil on rida noori ohvitsere, kes on saanud oma väga korraliku väljaõppe mitmetes välisriikides. Ja ennekõike on muidugi vaja rõhutada, et Eesti kaitsevägi on põhimõtteliselt teistel alustel üles ehitatud, on demokraatliku riigi kaitsevägi, kelle üle käib, no ütleme, see, mida kutsutakse tsiviilkontrolliks. Kaks päeva tagasi, kui me teiega rääkisime ja te väljusite jutuajamiselt Mae orBrigtiga, küsisin ma teie käest, et kas NATO tippkohtumise tulemused on ette ennustatavad või on oodata ka mingeid ootamatusi. Teie ütlesite, et ootamatusi võib alati ette tulla, kas tuli. Mitte Eesti osas ka mitte Läti. Ja ma loodan ka mitte Leedu osas, ehkki mõned ajakirjanikud ennustasid Leedule teatavad eriseisundit. Ma arvatavasti ei ütle midagi muud uut, kui kui meenutan, et Nato aastapäev ei olnud mitte pidu, nagu seda mõni ajakirjanik, kes ainult menüükaarte oskab lugeda on püüdnud kujutada, vaid ta oli enne kõike töine. Ennekõike räägiti sellest, kuidas need ligi miljon Kosovost ära küüditatud albaanlas saaks viia koju tagasi, nii et nad saaksid kodus elada. Hirmu tundmata. Räägiti humanitaarsest abist räägiti sellest, et Kreekal on õnnestunud kuus esimest veoautotäit humanitaarabi vedada. Brislinas. Räägiti sellest, et pall on Belgradi ebademokraatliku režiimi käes ja see sõltub sellest, kas režiim on nõus omaks võtma Euroopa demokraatliku kooselu põhimõtteid või kavatseb ta jäärapäiselt oma senist liini edasi vedada.
President Lennart Meri kokkuvõte NATO tippkohtumisest Eesti Raadiole.