מי האמין ששדה אלקטרומגנטי קובע באופן הסתברותי את מסלול הפוטון?
איינשטיין ואחרים
לפוטונים, כמו לכל הגופים המתוארים באמצעות תורת הקוונטים, ישנן הן תכונות של גלים והן תכונות של חלקיקים (דואליות גל-חלקיק). טבע כפול זה של הפוטון קשה לתפיסה אינטואיטיבית. הפוטון מציג תופעות גליות, כגון עקיפה והתאבכות, בקנה המידה של אורך הגל שלו. לדוגמה, פוטון יחיד העובר בניסוי שני הסדקים פוגע במסך בהתפלגות הנקבעת לפי תבנית ההתאבכות המתאימה למשוואות מקסוול. אף על פי כן, ניסויים מאשרים שהפוטון אינו פעימה קצרה של קרינה אלקטרומגנטית; הוא אינו מתפרש בחלל בעת תנועתו, ואינו מתחלק לשניים כאשר הוא נתקל במפצל קרניים. במקום זאת, נראה הפוטון כחלקיק נקודתי, מאחר שהוא נפלט או נבלע בשלמותו על ידי מערכות קטנות באופן שרירותי, קטנות בהרבה מאורך הגל שלו. דוגמאות למערכות כאלה הן גרעין האטום (אשר קוטרו הוא כפמטומטר אחד) או אפילו האלקטרון, שהוא חלקיק נקודתי בעצמו. למרות זאת, הפוטון אינו חלקיק נקודתי שמסלולו נקבע באופן הסתברותי על ידי השדה האלקטרומגנטי, כפי שסברו איינשטיין ואחרים; הנחה זו הופרכה אף היא על ידי הניסויים המתוארים בסוף הפסקה הקודמת. כיום, סבורים הפיזיקאים כי השדה האלקטרומגנטי עצמו מיוצר על ידי פוטונים, וכי הפוטונים עצמם הם תוצאה של סימטריית כיול מקומית וחוקי תורת השדות הקוונטית (ראו בהמשך קוונטיזציה שנייה והפוטון כבוזון כיול).
איינשטיין ואחרים האמינו ששדה אלקטרומגנטי קובע באופן הסתברותי את מסלול הפוטון.