עבור מי נוצרו מערכות ההפעלה?
יוזר
אז איך עושים את זה? איך משפרים את צריכת המשאבים של שרתים, בלי לפגוע ברמת הביצועים? פתרון אפשרי הוא להתאים את האופן שבו מערכות הפעלה מקצות משאבים לדפוסי השימוש של השירות/אפליקציה שרצות על השרת. מערכות הפעלה, שתוכננו כפתרונות רב-שימושיים שישרתו יוזר מאחורי מקלדת, נוטות להקצות משאבים בצורה הוגנת בין תהליכים שונים כדי ליצור חוויה מהירה ותגובתית למשתמש. סביבות פרודקשן מודרניות מבוססות מיקרו-סרביסים פועלות לרוב על בסיס הרצת תהליכים זהים, בעלי דפוסים חזרתיים מיליוני פעמים, כדי לתפקד בצורה יעילה ולשפר ביצועים בסקייל גדול. לכן, כאשר מערכות ההפעלה כדוגמת לינוקס מקצות משאבים בשרתים המריצים סביבת פרודקשן בצורה הוגנת, במרבית המקרים היא עושה זאת באופן תת-אופטימלי ויוצרת בזבוז משאבים משמעותי. ומכאן, פתרונות המאפשרים למשל: למוד את דפוסי הפעולה של מיקרו-סרביס או שירות שרץ בפרודקשן; לבחון את פעילות מנגנון הקצאת המשאבים ברמת מערכת ההפעלה; לאתר דפוסים שאינם אופטימליים; ולקבל החלטות בזמן אמת על-מנת להגיע לניצול מיטבי של משאבי השרת בהתאם לפעולת השירות בפועל – יאפשרו לחברות להפחית משמעותית את צריכת המשאבים של אותם השרתים ואת כמות השרתים הנדרשת לביצוע משימות מחשב זהות.
מערכות ההפעלה נוצרו עבור המשתמשים (יוזרים).