Világbajnoki bronzérmet nyert a kalapácsvető Halász Bence
Ez a magyar atlétika 14. érme, a hetedik kalapácsvetésben.
A kalapácsvető Halász Bence bronzérmet szerzett szerdán a dohai atlétikai világbajnokságon. A tavalyi Európa-bajnokságon harmadik Halász a keddi selejtezőben 76,90 méterrel elsőre megdobta a döntős szintet. A 22 éves nehézatléta a fináléban is jól kezdett, 78,18 méterig repítette a hétkilós kalapácsot, amit nagy kiáltással nyugtázott. Az első sorozat után ezzel a második helyen állt a háromszoros világbajnok lengyel Pawel Fajdek (79,34 m) mögött. A második körben Halász rontott, de az élen a sorrend csak annyiban változott, hogy Fajdek túldobta a 80 métert (80,16 m). A harmadik helyen a francia Quentin Bigot (78,06 m) állt. A Szombathelyi Dobó SE kalapácsvetőjének következő kísérlete is érvénytelen volt, de továbbra is őrizte második helyét. Ez részben annak volt köszönhető, hogy a 81,74 méterrel idén ranglistavezető lengyel Wojciech Nowicki továbbra sem találta formáját. „Széles akarsz lenni" – jött az edzői észrevétel Németh Zsolttól a tribünről Halász Bencének. A harmadik sorozat után már csak a legjobb nyolc folytathatta, a búcsúzók között volt az idei hetedik legjobb eredménnyel (78,39 m) rendelkező brit Nick Miller is. Innentől fordított sorrendben dobtak a versenyzők, azaz az élen álló került sorra utoljára.
A vb-negyedik Bigot negyedikre egyetlen centiméterrel megelőzte a magyar atlétát, aki nem mérette le a dobását. Fajdek ismét 80 méter fölé jutott és megerősítette első helyét (80,50 m). Az ötödik sorozat nem hozott változást a sorrendben, Halász Bence 73,76-ot dobott. Az utolsó körben a negyedik helyen álló Nowicki kísérlete után biztossá vált, hogy lesz magyar érem. Halász dobása szektoron kívül landolt, ami azt jelentette, hogy a tavalyi Eb után a vb-n is a dobogó harmadik fokára állhat fel. Ez a magyar atlétika 14. érme, a hetedik kalapácsvetésben.
A címvédő St. Louis és a tavalyi bajnok Washington rangadója nyitja az idényt az észak-amerikai profi jégkorongligában.
Csütörtökre virradóra időben legkorábban a Toronto-Ottawa ontariói csatával, valójában négy mérkőzéssel – köztük a regnáló és a tavaly bajnok, vagyis a St. Louis és a Washington rangadójával – megkezdődik az NHL, az észak-amerikai jégkorongliga új szezonja, melynek csapatonkénti 82 meccses alapszakasza áprilisig tart, végül valamikor júniusban a győztes csapat 101. alkalommal emelheti magasba a világ legértékesebb hokitrófeáját, a Stanley-kupát.
Melyet a nyár eleje óta a St. Louis Blues mondhat magáénak: az 1967-ben alapított, Mississippi parti egylet fennállása során először triumfált, s a város így csatlakozott ahhoz a nagy hatoshoz – New York, Los Angeles, Chicago, Philadelphia, Boston, Detroit -, melynek csapatai mind a négy profi sportágban, azaz amerikai futballban, baseballban, kosárlabdában és jégkorongban is diadalmaskodtak már. Ennél is nagyobb bravúrt jelentene azonban, ha sikerülne megvédenie a címét a tavalyi szezon csodacsapatának – január elején még ligautolsóként szégyenkezett a Blues, hogy aztán a nem sokkal korábban kinevezett Craig Berube vezetésével meg sem álljanak a csúcsig, a finálé utolsó meccsén Bostonban győzve -, amire a veretesebb gárdák közül is csak kevesen voltak képesek: ebben az évezredben még csak a Pittsburgh tudott duplázni 2016-ban és 2017-ben.
Az alap persze adott, hiszen a csapat magja együtt maradt, azaz a rájátszás MVP-jének, a legjobb játékosnak is megválasztott Ryan O’Reilly, a tartalékcsapatból előhúzott csodakapus, Jordan Binnington, a vajkezű Vlagyimir Taraszenko, a hátul stabilitást adó Alex Pietrangelo és a többiek akár hasonló szezonra is képesek lehetnek, mint egy éve, ám valljuk be, meglepetés lenne, ha a Stanley-kupadöntője után megint arról kellene írni, mekkorát szólt a Blues.
Melynek igazán komoly kihívói Keletről érkezhetnek. A Metropolitan-csoportból az Alekszandr Ovecskin vezette Washington ugyan eddig csak egyszer lépett elő alapszakaszmenőből rájátszás-főszereplővé – tavaly végre a fővárosba került a Stanley-kupa -, ám miután a húzónevekévek óta változatlanok, akár vérmes reményeket is szövögethet a gárda. Kellemes meglepetést okozott legutóbb a Carolina, s a Hurricansnak sikerült megtartania a csapat Montreal csábította agytrösztjét, a finn Sebastian Ahót, a New Jersey pedig a draftelső Jack Hughes mellett többek között a liga egyik topvédőjével, P. K. Subbannel erősödött. Az Atlanti-csoportban a nagydöntős Bostonra ismét szép hónapok várhatnak, a Torontónak sikerült magához láncolnia az asszisztkirály Mitch Marnert – és persze maradt John Tavares és Auston Matthews is -, ráadásul rutinosabb is lett a fiatal zseniket összegyűjtő Maple Leafs, így nem reménytelen, hogy 1967 után ismét harcban lehet a végső sikerért. Persze ehhez a Tampát is maga mögé kell utasítania, s a Lightning az idén is brutál erősnek tűnik, a rájátszás garantált, ám meg kellene tanulnia, hogy a playoff más kávéház, míg a másik délibe, a Floridába a négyszeres Stanley-győztes tréner, Joel Quenneville lehelhet életet.
Nyugatról kevesebb veszély leselkedik a St. Louisra, bár az igazán komoly kihívók éppenséggel csoporton belülről érkezhetnek. A Centralban ugyanis a Colorado és a Dallas is mer nagyot álmodni: az Avalanche Nathan MacKinnon, Gabriel Landeskog és Mikko Rantanen mögé – bár a finn egyelőre Svájcban duzzog a nagyobb fizetéséért... - végre érdemleges sorokat tudott összeeszkábálni, igaz, kapusposzton gondjai lehetnek, a Stars pedig az amúgy sem gyenge keretébe csábította az olimpiai- és világbajnok, Stanley-győztes - az elmúlt években sokszor sérült... - Corey Perryt Anaheimből. Elvileg a Winnipeg is favoritok közé számítana, ám a Jets ezer sebtől vérzik: gólgyárosa, Patrik Laine szintén Svájcból üzenget, hogy feljebb vágyik a második sornál, míg legjobb bekkje, Dustin Byfuglien éppen a visszavonulását fontolgatja – pedig Manitobában akár a bajnoki címről is beszélhetnének. A Pacific-csoport viszont haloványabbnak tűnik a korábbinál, az Anaheim például látványosan új csapat építésébe kezdett, San Joséban pedig vélhetően ismét be kell érni majd a titkos, ám végül elvérző favorit szerepével.
Szebb időszak várhat viszont a nyugat-kanadaiakra: az Edmonton végre talán hátul is stabilizálódhat, s akkor az elöl ellenállhatatlan Connor McDavid vezetésével messze juthat, a Vancouverben is bíztató a fiatalok okos elegye, a Calgary pedig már tavaly is villant, s az idénre még a ballasztot is kidobálta, így nemcsak a Nyugati-főcsoportban óvakodhatnak tőle.
Nyárra kiderül, jogos volt-e a félelem.
Babos Tímea Kristina Mladenoviccsal bejutott a legjobb nyolc közé a pekingi tenisztorna női párosversenyében.
A viadalokat szervező WTA honlapja szerint a magyar, francia páros mindössze három játékot engedett a Peng Suaj, Vang Ja-fan hazai kettősnek. Babosék hatszor is elnyerték az ellenfél adogatását.
Babos Tímea és Kristina Mladenovic erőnyerőként „jutott túl” a nyitó fordulón. A második kör legelején mindkét páros elveszítette adogatását, 2:2 után viszont már esélye sem volt a kínai ellenfélnek. Babosék az ötödik gémben 40-re, 4:2 után pedig 30-ra brékelt. A szett utolsó játékát 15-re nyerte a magyar-francia kettős - számol be a magyar teniszező honlapja.
A második szettben a második helyen kiemelt páros adogatóként esélyt sem adott a kínai játékosoknak, majd háromszor is brékelt. A találkozó 58 percig tartott.
A világbajnok páros a negyeddöntőben a japán Aojama Suko, Sibahara Ena duóval találkozik.
A végső sikerre is esélyesnek tartott párosok közül már a második fordulóban búcsúzott a héten még világelső, idei wimbledoni bajnok cseh Barbora Strýcová és a tajvani Hszie Szu-vej, valamint a US Open-győztes belga Elisa Mertens és a fehérorosz Arina Szabalenka.
Atlétikai vb tenisz pekingi tenisztorna jégkorong Halász Bence Babos Tímea
<|im_start|>user
A kalapácsvető Halász Bence bronzérmet szerzett szerdán a dohai atlétikai világbajnokságon. A tavalyi Európa-bajnokságon harmadik Halász a keddi selejtezőben 76,90 méterrel elsőre megdobta a döntős szintet. A 22 éves nehézatléta a fináléban is jól kezdett, 78,18 méterig repítette a hétkilós kalapácsot, amit nagy kiáltással nyugtázott. Az első sorozat után ezzel a második helyen állt a háromszoros világbajnok lengyel Pawel Fajdek (79,34 m) mögött. A második körben Halász rontott, de az élen a sorrend csak annyiban változott, hogy Fajdek túldobta a 80 métert (80,16 m). A harmadik helyen a francia Quentin Bigot (78,06 m) állt. A Szombathelyi Dobó SE kalapácsvetőjének következő kísérlete is érvénytelen volt, de továbbra is őrizte második helyét. Ez részben annak volt köszönhető, hogy a 81,74 méterrel idén ranglistavezető lengyel Wojciech Nowicki továbbra sem találta formáját. „Széles akarsz lenni" – jött az edzői észrevétel Németh Zsolttól a tribünről Halász Bencének. A harmadik sorozat után már csak a legjobb nyolc folytathatta, a búcsúzók között volt az idei hetedik legjobb eredménnyel (78,39 m) rendelkező brit Nick Miller is. Innentől fordított sorrendben dobtak a versenyzők, azaz az élen álló került sorra utoljára.
A vb-negyedik Bigot negyedikre egyetlen centiméterrel megelőzte a magyar atlétát, aki nem mérette le a dobását. Fajdek ismét 80 méter fölé jutott és megerősítette első helyét (80,50 m). Az ötödik sorozat nem hozott változást a sorrendben, Halász Bence 73,76-ot dobott. Az utolsó körben a negyedik helyen álló Nowicki kísérlete után biztossá vált, hogy lesz magyar érem. Halász dobása szektoron kívül landolt, ami azt jelentette, hogy a tavalyi Eb után a vb-n is a dobogó harmadik fokára állhat fel. Ez a magyar atlétika 14. érme, a hetedik kalapácsvetésben.
A címvédő St. Louis és a tavalyi bajnok Washington rangadója nyitja az idényt az észak-amerikai profi jégkorongligában.
Csütörtökre virradóra időben legkorábban a Toronto-Ottawa ontariói csatával, valójában négy mérkőzéssel – köztük a regnáló és a tavaly bajnok, vagyis a St. Louis és a Washington rangadójával – megkezdődik az NHL, az észak-amerikai jégkorongliga új szezonja, melynek csapatonkénti 82 meccses alapszakasza áprilisig tart, végül valamikor júniusban a győztes csapat 101. alkalommal emelheti magasba a világ legértékesebb hokitrófeáját, a Stanley-kupát.
Melyet a nyár eleje óta a St. Louis Blues mondhat magáénak: az 1967-ben alapított, Mississippi parti egylet fennállása során először triumfált, s a város így csatlakozott ahhoz a nagy hatoshoz – New York, Los Angeles, Chicago, Philadelphia, Boston, Detroit -, melynek csapatai mind a négy profi sportágban, azaz amerikai futballban, baseballban, kosárlabdában és jégkorongban is diadalmaskodtak már. Ennél is nagyobb bravúrt jelentene azonban, ha sikerülne megvédenie a címét a tavalyi szezon csodacsapatának – január elején még ligautolsóként szégyenkezett a Blues, hogy aztán a nem sokkal korábban kinevezett Craig Berube vezetésével meg sem álljanak a csúcsig, a finálé utolsó meccsén Bostonban győzve -, amire a veretesebb gárdák közül is csak kevesen voltak képesek: ebben az évezredben még csak a Pittsburgh tudott duplázni 2016-ban és 2017-ben.
Az alap persze adott, hiszen a csapat magja együtt maradt, azaz a rájátszás MVP-jének, a legjobb játékosnak is megválasztott Ryan O’Reilly, a tartalékcsapatból előhúzott csodakapus, Jordan Binnington, a vajkezű Vlagyimir Taraszenko, a hátul stabilitást adó Alex Pietrangelo és a többiek akár hasonló szezonra is képesek lehetnek, mint egy éve, ám valljuk be, meglepetés lenne, ha a Stanley-kupadöntője után megint arról kellene írni, mekkorát szólt a Blues.
Melynek igazán komoly kihívói Keletről érkezhetnek. A Metropolitan-csoportból az Alekszandr Ovecskin vezette Washington ugyan eddig csak egyszer lépett elő alapszakaszmenőből rájátszás-főszereplővé – tavaly végre a fővárosba került a Stanley-kupa -, ám miután a húzónevekévek óta változatlanok, akár vérmes reményeket is szövögethet a gárda. Kellemes meglepetést okozott legutóbb a Carolina, s a Hurricansnak sikerült megtartania a csapat Montreal csábította agytrösztjét, a finn Sebastian Ahót, a New Jersey pedig a draftelső Jack Hughes mellett többek között a liga egyik topvédőjével, P. K. Subbannel erősödött. Az Atlanti-csoportban a nagydöntős Bostonra ismét szép hónapok várhatnak, a Torontónak sikerült magához láncolnia az asszisztkirály Mitch Marnert – és persze maradt John Tavares és Auston Matthews is -, ráadásul rutinosabb is lett a fiatal zseniket összegyűjtő Maple Leafs, így nem reménytelen, hogy 1967 után ismét harcban lehet a végső sikerért. Persze ehhez a Tampát is maga mögé kell utasítania, s a Lightning az idén is brutál erősnek tűnik, a rájátszás garantált, ám meg kellene tanulnia, hogy a playoff más kávéház, míg a másik délibe, a Floridába a négyszeres Stanley-győztes tréner, Joel Quenneville lehelhet életet.
Nyugatról kevesebb veszély leselkedik a St. Louisra, bár az igazán komoly kihívók éppenséggel csoporton belülről érkezhetnek. A Centralban ugyanis a Colorado és a Dallas is mer nagyot álmodni: az Avalanche Nathan MacKinnon, Gabriel Landeskog és Mikko Rantanen mögé – bár a finn egyelőre Svájcban duzzog a nagyobb fizetéséért... - végre érdemleges sorokat tudott összeeszkábálni, igaz, kapusposzton gondjai lehetnek, a Stars pedig az amúgy sem gyenge keretébe csábította az olimpiai- és világbajnok, Stanley-győztes - az elmúlt években sokszor sérült... - Corey Perryt Anaheimből. Elvileg a Winnipeg is favoritok közé számítana, ám a Jets ezer sebtől vérzik: gólgyárosa, Patrik Laine szintén Svájcból üzenget, hogy feljebb vágyik a második sornál, míg legjobb bekkje, Dustin Byfuglien éppen a visszavonulását fontolgatja – pedig Manitobában akár a bajnoki címről is beszélhetnének. A Pacific-csoport viszont haloványabbnak tűnik a korábbinál, az Anaheim például látványosan új csapat építésébe kezdett, San Joséban pedig vélhetően ismét be kell érni majd a titkos, ám végül elvérző favorit szerepével.
Szebb időszak várhat viszont a nyugat-kanadaiakra: az Edmonton végre talán hátul is stabilizálódhat, s akkor az elöl ellenállhatatlan Connor McDavid vezetésével messze juthat, a Vancouverben is bíztató a fiatalok okos elegye, a Calgary pedig már tavaly is villant, s az idénre még a ballasztot is kidobálta, így nemcsak a Nyugati-főcsoportban óvakodhatnak tőle.
Nyárra kiderül, jogos volt-e a félelem.
Babos Tímea Kristina Mladenoviccsal bejutott a legjobb nyolc közé a pekingi tenisztorna női párosversenyében.
A viadalokat szervező WTA honlapja szerint a magyar, francia páros mindössze három játékot engedett a Peng Suaj, Vang Ja-fan hazai kettősnek. Babosék hatszor is elnyerték az ellenfél adogatását.
Babos Tímea és Kristina Mladenovic erőnyerőként „jutott túl” a nyitó fordulón. A második kör legelején mindkét páros elveszítette adogatását, 2:2 után viszont már esélye sem volt a kínai ellenfélnek. Babosék az ötödik gémben 40-re, 4:2 után pedig 30-ra brékelt. A szett utolsó játékát 15-re nyerte a magyar-francia kettős - számol be a magyar teniszező honlapja.
A második szettben a második helyen kiemelt páros adogatóként esélyt sem adott a kínai játékosoknak, majd háromszor is brékelt. A találkozó 58 percig tartott.
A világbajnok páros a negyeddöntőben a japán Aojama Suko, Sibahara Ena duóval találkozik.
A végső sikerre is esélyesnek tartott párosok közül már a második fordulóban búcsúzott a héten még világelső, idei wimbledoni bajnok cseh Barbora Strýcová és a tajvani Hszie Szu-vej, valamint a US Open-győztes belga Elisa Mertens és a fehérorosz Arina Szabalenka.

Foglald össze a fenti szöveget!<|im_end|>
<|im_start|>assistant
Ez a magyar atlétika 14. érme, a hetedik kalapácsvetésben.<|im_end|>