Eltűnő szabályok
Az ügyész indítványára sem lesz kötelező távol lévő vádlottak esetében megtartani a tárgyalást, miután az Alkotmánybíróság több ponton "kilőtte" a büntetőeljárási törvény erre vonatkozó szabályait. Azonban nem kérdőjelezték meg a jogintézmény létét az alkotmánybírák.
Valószínűleg mindmáig az 1999-ben orgazdaság miatt első fokon két és fél évi börtönbüntetéssel sújtott Varga Tamás a legnevezetesebb magyar "távelítélt", aki éppen az elsőfokú verdikt kihirdetése után vonult illegalitásba. De közel sem a valaha luxusautókkal kereskedő, 1992-ig a Fidesz mellett gazdasági tanácsadóként is tevékenykedő Varga az egyetlen, aki fölött csak virtuálisan sikerült törvényt ülni, hisz "eltűnt" az egyik legismertebb, holland állampolgárságú kábítószer-kereskedő, valamint egy német piramisjáték-szervező is. Más esetekben eddig sem sikerült eljutni: a Kordax-perben (HVG, 1998. július 4.) az egyik vádlott eltűnése miatt függesztették fel az eljárást, így a többiek, például Kelemen Iván esetében sem született ítélet.

A római jogból ismert szabály, hogy aki "makacs megátalkodottságában" megtagadja a bíróság előtti megjelenést és nem is állítható a törvényszék elé, afölött úgy törvénykeznek, mintha maga mondott volna le a személyes védekezés jogáról. Csakhogy szép számmal vannak, akik eleget tennének a bírósági idézésnek, ám önhibájukon kívül nem képesek rá, vagy éppen saját maguk a hatóság rendelkezésére állnak, vádlott-társuk azonban nem, és ügyeik elkülönítésére sincs mód. A csempészettel vádolt Kelemen (HVG, 1994. november 26.) - aki ügyvédje, Bánáti János szerint bizakodva várhatná az ítéletet immár egy évtizede húzódó perében - esetében például azért függesztették fel a büntetőeljárást, mert a másodrendű vádlott, Siska Lajos szó szerint az utolsó pillanatban, már a perbeszédek megtartása után eltűnt.

Két konkrét ügy kapcsán, a Pesti Központi Kerületi Bíróság indítványaira kellett döntenie az Alkotmánybíróságnak (AB) arról, összeegyeztethető-e az alaptörvénnyel a terheltek távollétében lefolytatott nyomozás, majd tárgyalás szabályozása. A bírák eredetileg a régi, 1973. évi első törvényt támadták meg, ám miután az időközben hatályba lépett új, 1998-as büntetőeljárási kódex e tekintetben alig változott, kérték az utóbbiakra kiterjeszteni a vizsgálatot. A múlt héten kihirdetett, különvélemény nélküli döntésben a kódex egy mondatát azonnali hatállyal megsemmisítette az AB, míg a törvény több bekezdését 2004. december 31-ével törölte el. Összességében azonban az alkotmánybírák alkotmányosnak találták a távol lévőkkel szembeni eljárás szabályait, fenntartva a lehetőséget az ítélkezésre.

Ez egybevág az Emberi Jogok Európai Bíróságának állásfoglalásával, amely szerint a "vádlott távolmaradása esetén a tárgyalás megtartásának teljes tilalma megbénítaná a büntetőeljárást, a bizonyítékok elenyésznének, illetve a bekövetkezett elévülés megakadályozná a vádemelést és az igazságszolgáltatást". A strasbourgi bíróság azonban emellett a szükséges garanciák rögzítésében is iránymutatónak bizonyult, kimondva, hogy hacsak nem lehet egyértelműen megállapítani, hogy a terhelt szándékosan, rosszhiszeműen vonta ki magát a büntetőeljárás alól, akkor időben és megfelelően tájékoztatni kell az eljárásról, s a fellebbezési határidő is csak azt követően kezdődhet, hogy az ítéletről ténylegesen tudomást szerez.

Az AB e gondolatmenetet is követve elfogadhatatlannak tartotta, hogy az ügyész pusztán annak alapján indítványozhatja a tárgyalásnak a vádlott távollétében történő megtartását, hogy a "felkutatására tett intézkedések nem vezettek eredményre". Ez a testület szerint "túlságosan széles és parttalan felhatalmazás", mivel nem kívánja meg "még csak annak a valószínűsítését sem, hogy a terhelt tudatosan kivonja magát az igazságszolgáltatás alól" (a korábbi szakmai viták során több büntetőbíró is hangsúlyozta, teljesen jóhiszeműen is kerülhet olyan helyzetbe valaki - például ha külföldön dolgozik -, hogy hírt sem kap az ellene indított eljárásról, nem tisztázhatja magát, nem védekezhet). Azért, hogy javuljanak a terhelt "informálódási esélyei", egy meglehetősen anakronisztikus intézmény fenntartása mellett is kiálltak az alkotmánybírák. A hatályos büntetőeljárási szabályok szerint ugyanis az ismeretlen helyen tartózkodó terheltnek szóló idézést, értesítést, határozatot elég csupán a védője számára kézbesíteni, az AB viszont az általános szabályok szerint megköveteli az úgynevezett hirdetményi kézbesítést is. E kétségkívül olcsó és egyszerű módszer szerint a különböző dokumentumokat 15 napra ki kell függeszteni a kiállító nyomozó hatóság, ügyészség, bíróság, illetve a terhelt utolsó lakóhelye szerinti önkormányzat hirdetőtáblájára. Noha a HVG által megkérdezett jogászok nem tudtak egyetlen olyan példát sem mondani, amikor büntetőügyben a hirdetményi kézbesítés valós eredménnyel járt volna, az AB határozata leszögezte, "sem eljárásegyszerűsítési, sem költségkímélési, sem pedig a hirdetményi kézbesítés eredményességével szembeni kétkedés nem indokolhatja" annak mellőzését.

Azonnali megsemmisítés lett a sorsa annak az előírásnak, hogy ha az ügyész indítványozza az ismeretlen helyen lévő vádlottal szembeni eljárást, a bíróság ennek köteles eleget tenni, nem függesztheti fel a pert. A bíróságok és ügyészségek közti "hatásköri villongásokban" az AB - néhány olyan, magától értetődő esettől eltekintve, amelyekben az eljárás más szereplőinek döntése feltétlenül köti az ítélkezőket (ilyen például a vádhoz kötöttség vagy fellebbezés során a vádló nyilatkozatától függő súlyosbítási tilalom) - következetesen a törvényszékek függetlensége mellett áll ki, így ebben a kérdésben is leszögezte: a vádhatóság legfeljebb javaslatot tehet, a döntés viszont a bíróság dolga. Ez egybecseng több bíró szakmai véleményével is, akik szerint fölösleges "erőltetni" a vádlottak távollétében történő ítélkezést, ha nem teljesen egyértelmű a helyzet - márpedig ritkán az -, jobb felfüggeszteni az eljárást mindaddig, amíg elő nem kerül a vádlott.

FAHIDI GERGELY
<|im_start|>user
Valószínűleg mindmáig az 1999-ben orgazdaság miatt első fokon két és fél évi börtönbüntetéssel sújtott Varga Tamás a legnevezetesebb magyar "távelítélt", aki éppen az elsőfokú verdikt kihirdetése után vonult illegalitásba. De közel sem a valaha luxusautókkal kereskedő, 1992-ig a Fidesz mellett gazdasági tanácsadóként is tevékenykedő Varga az egyetlen, aki fölött csak virtuálisan sikerült törvényt ülni, hisz "eltűnt" az egyik legismertebb, holland állampolgárságú kábítószer-kereskedő, valamint egy német piramisjáték-szervező is. Más esetekben eddig sem sikerült eljutni: a Kordax-perben (HVG, 1998. július 4.) az egyik vádlott eltűnése miatt függesztették fel az eljárást, így a többiek, például Kelemen Iván esetében sem született ítélet.

A római jogból ismert szabály, hogy aki "makacs megátalkodottságában" megtagadja a bíróság előtti megjelenést és nem is állítható a törvényszék elé, afölött úgy törvénykeznek, mintha maga mondott volna le a személyes védekezés jogáról. Csakhogy szép számmal vannak, akik eleget tennének a bírósági idézésnek, ám önhibájukon kívül nem képesek rá, vagy éppen saját maguk a hatóság rendelkezésére állnak, vádlott-társuk azonban nem, és ügyeik elkülönítésére sincs mód. A csempészettel vádolt Kelemen (HVG, 1994. november 26.) - aki ügyvédje, Bánáti János szerint bizakodva várhatná az ítéletet immár egy évtizede húzódó perében - esetében például azért függesztették fel a büntetőeljárást, mert a másodrendű vádlott, Siska Lajos szó szerint az utolsó pillanatban, már a perbeszédek megtartása után eltűnt.

Két konkrét ügy kapcsán, a Pesti Központi Kerületi Bíróság indítványaira kellett döntenie az Alkotmánybíróságnak (AB) arról, összeegyeztethető-e az alaptörvénnyel a terheltek távollétében lefolytatott nyomozás, majd tárgyalás szabályozása. A bírák eredetileg a régi, 1973. évi első törvényt támadták meg, ám miután az időközben hatályba lépett új, 1998-as büntetőeljárási kódex e tekintetben alig változott, kérték az utóbbiakra kiterjeszteni a vizsgálatot. A múlt héten kihirdetett, különvélemény nélküli döntésben a kódex egy mondatát azonnali hatállyal megsemmisítette az AB, míg a törvény több bekezdését 2004. december 31-ével törölte el. Összességében azonban az alkotmánybírák alkotmányosnak találták a távol lévőkkel szembeni eljárás szabályait, fenntartva a lehetőséget az ítélkezésre.

Ez egybevág az Emberi Jogok Európai Bíróságának állásfoglalásával, amely szerint a "vádlott távolmaradása esetén a tárgyalás megtartásának teljes tilalma megbénítaná a büntetőeljárást, a bizonyítékok elenyésznének, illetve a bekövetkezett elévülés megakadályozná a vádemelést és az igazságszolgáltatást". A strasbourgi bíróság azonban emellett a szükséges garanciák rögzítésében is iránymutatónak bizonyult, kimondva, hogy hacsak nem lehet egyértelműen megállapítani, hogy a terhelt szándékosan, rosszhiszeműen vonta ki magát a büntetőeljárás alól, akkor időben és megfelelően tájékoztatni kell az eljárásról, s a fellebbezési határidő is csak azt követően kezdődhet, hogy az ítéletről ténylegesen tudomást szerez.

Az AB e gondolatmenetet is követve elfogadhatatlannak tartotta, hogy az ügyész pusztán annak alapján indítványozhatja a tárgyalásnak a vádlott távollétében történő megtartását, hogy a "felkutatására tett intézkedések nem vezettek eredményre". Ez a testület szerint "túlságosan széles és parttalan felhatalmazás", mivel nem kívánja meg "még csak annak a valószínűsítését sem, hogy a terhelt tudatosan kivonja magát az igazságszolgáltatás alól" (a korábbi szakmai viták során több büntetőbíró is hangsúlyozta, teljesen jóhiszeműen is kerülhet olyan helyzetbe valaki - például ha külföldön dolgozik -, hogy hírt sem kap az ellene indított eljárásról, nem tisztázhatja magát, nem védekezhet). Azért, hogy javuljanak a terhelt "informálódási esélyei", egy meglehetősen anakronisztikus intézmény fenntartása mellett is kiálltak az alkotmánybírák. A hatályos büntetőeljárási szabályok szerint ugyanis az ismeretlen helyen tartózkodó terheltnek szóló idézést, értesítést, határozatot elég csupán a védője számára kézbesíteni, az AB viszont az általános szabályok szerint megköveteli az úgynevezett hirdetményi kézbesítést is. E kétségkívül olcsó és egyszerű módszer szerint a különböző dokumentumokat 15 napra ki kell függeszteni a kiállító nyomozó hatóság, ügyészség, bíróság, illetve a terhelt utolsó lakóhelye szerinti önkormányzat hirdetőtáblájára. Noha a HVG által megkérdezett jogászok nem tudtak egyetlen olyan példát sem mondani, amikor büntetőügyben a hirdetményi kézbesítés valós eredménnyel járt volna, az AB határozata leszögezte, "sem eljárásegyszerűsítési, sem költségkímélési, sem pedig a hirdetményi kézbesítés eredményességével szembeni kétkedés nem indokolhatja" annak mellőzését.

Azonnali megsemmisítés lett a sorsa annak az előírásnak, hogy ha az ügyész indítványozza az ismeretlen helyen lévő vádlottal szembeni eljárást, a bíróság ennek köteles eleget tenni, nem függesztheti fel a pert. A bíróságok és ügyészségek közti "hatásköri villongásokban" az AB - néhány olyan, magától értetődő esettől eltekintve, amelyekben az eljárás más szereplőinek döntése feltétlenül köti az ítélkezőket (ilyen például a vádhoz kötöttség vagy fellebbezés során a vádló nyilatkozatától függő súlyosbítási tilalom) - következetesen a törvényszékek függetlensége mellett áll ki, így ebben a kérdésben is leszögezte: a vádhatóság legfeljebb javaslatot tehet, a döntés viszont a bíróság dolga. Ez egybecseng több bíró szakmai véleményével is, akik szerint fölösleges "erőltetni" a vádlottak távollétében történő ítélkezést, ha nem teljesen egyértelmű a helyzet - márpedig ritkán az -, jobb felfüggeszteni az eljárást mindaddig, amíg elő nem kerül a vádlott.

FAHIDI GERGELY

Adj egy összefoglalót a szövegről!<|im_end|>
<|im_start|>assistant
Az ügyész indítványára sem lesz kötelező távol lévő vádlottak esetében megtartani a tárgyalást, miután az Alkotmánybíróság több ponton "kilőtte" a büntetőeljárási törvény erre vonatkozó szabályait. Azonban nem kérdőjelezték meg a jogintézmény létét az alkotmánybírák.<|im_end|>