Személyi számítás
Egyre mélyebben avatkozik bele az állam a versenyszféra bérgazdálkodásába – jellemzi a helyzetet Herczog László közgazdász-szakpolitikus, a Bajnai-kormány minisztere, jelenleg a Pénzügykutató Zrt. munkatársa.
Alaposan felforgatták, az idén már szinte áttekinthetetlenné tették a kereseti viszonyokat az elmúlt két év adóváltozásai. A folyamat 2010-ben, az úgynevezett szuperbruttó bevezetésével kezdődött. Mivel azonban az adóalapnak a munkáltatók által fizetett járulékkal való megnövelése az adókulcsok lényeges mérséklődésével járt együtt, és közben az adójóváírás szabályai is kedvezőbbek lettek, a nettó keresetek csaknem mindenütt növekedtek; kivételt csupán a magas bruttó keresetek jelentettek. Az alacsony kereseteknél szerény, a nemzetgazdasági átlagnak megfelelő keresetek környékén azonban lényeges, 15 ezer forint körüli nettó emelkedés következett be, még akkor is, ha a munkáltató egyáltalán nem emelte a béreket. Csakhogy a személyi jövedelemadózás egyenetlenségeinek korrigálása nehezen illeszthető bele a vállalati bérpolitika természetébe, gyakorlatába. Utóbbi ugyanis a munkaerő-piaci helyzetre, a szükséges létszám megszerzésére, megtartására, a teljesítmények elismerésére és ösztönzésére koncentrál.

 Ez az ellentmondás az idén tovább mélyült. A fő gondot az okozza, hogy változatlan bruttó kereset esetén havi 293 ezer forintig a társadalombiztosítási járulék 0,5 százalékpontos növelése és az adójóváírás változásai miatt a ténylegesen kifizetett nettó kereset mérséklődik. A legerőteljesebb, 4 százalékos csökkenés éppen az átlagkereset környékén, havi 210 ezer forintnál következik be. Ezzel szemben havi 293 ezer felett már (változatlan bruttó kereset esetén is) jelentősen nő a nettó: 500 ezer forintnál 9,5, 1 milliónál pedig 21,8 százalékkal. Ugyanakkor az Országos Érdekegyeztető Tanács (OÉT) viszonylag gyorsan, három fordulóban lezárult bértárgyalásai alapján a bruttó minimálbér 6,1 százalékkal, 73 500-ról 78 000 forintra emelkedett, ami azonban csak 0,6 százalékos nettó növekedéssel jár. A legalább középfokú végzettséghez, szakképzettséghez kötött munkakörökhöz tartozó bérminimum pedig 5 százalékkal, havi 89 500-ról 94 000 forintra emelkedett.

A versenyszféra számára az OÉT minden évben megfogalmaz egy ajánlást, amellyel a vállalati és az ágazati bértárgyalásokat kívánja orientálni. Az idei évre szóló a következőket tartalmazza: „az OÉT 2011-ben – annak kiemelkedő jelentőségét hangsúlyozva, hogy a nettó keresetek nominális szintje az alacsony és közepes kereseti kategóriákban is legalább megőrzésre kerüljön – a munkavállalók bruttó keresetének átlagosan 4–6 százalékos növelését ajánlja”. Az már a 2011. évi bértárgyalások kuriózuma, hogy míg korábban a szakszervezetek a keresetek reálértékének megőrzését tűzték ki minimális célul, most meg kellett elégedniük egy olyan megállapodással, amely csupán a nettó nominális érték csökkenésének megakadályozására irányul.

 Ami a költségvetési szférát illeti, az illetményrendszerek paraméterei (közalkalmazotti illetménytábla, köztisztviselői/közszolgálati illetményalap) ebben az évben sem változnak. Ráadásul a költségvetési megszorítások miatt az intézményeknek saját forrásaik terhére sincs lehetőségük érdemi emelésre. Éves szinten komoly visszaesést fog okozni, hogy míg tavaly a 13. havi illetmény megszüntetésének részleges kompenzálására két alkalommal, januárban és márciusban 49 ezer forintot kaptak mindazok, akiknek a havi bruttó illetménye nem haladta meg a 340 ezer forintot, addig ebben az évben ezzel már nem számolhatnak. Ugyanakkor, a személyi jövedelemadózás negatív hatásainak elkerülése érdekében, a kormány rendeletben írta elő, hogy a költségvetési szférában kompenzálni kell azokat, akiknek a nettó keresete csökkenne, e célra a költségvetési törvény 22 milliárd forintot különített el.

A következmény szintén felettébb ellentmondásos. Az év első két hónapjában a bruttó átlagkereset 3,1 százalékkal növekedett, e mögött azonban jelentős szóródás húzódik meg: a versenyszférában 6,4 százalékkal nőttek, a költségvetési szférában viszont 4,9 százalékkal csökkentek a keresetek. Két hónap adataiból mindig hiba a teljes év béralakulására következtetni, ami most különösen igaz. A versenyszféra adatát lényegesen torzítja, mégpedig felfelé, hogy az egykulcsos adóra való áttérés miatt, akik csak tehették, december helyett januárban fizettek jutalmakat. Ezt mutatja, hogy januárban még 8,4, februárban már csak 4,3 százalékkal voltak nagyobbak a keresetek, mint az előző év megfelelő hónapjában. De a prémiumok és jutalmak nélkül számított úgynevezett rendszeres keresetek alakulása is lassulást jelez: januárban 4,3, februárban már csak 3,8 százalék az emelkedés. A költségvetési szféra adatait pedig egyfelől az elmúlt év januárjában még fizetett keresetkiegészítés elmaradása torzítja – lefelé –, másfelől a közfoglalkoztatás csökkenésének hatása – felfelé. Mivel az utóbbiban rendszerint igen keveset fizetnek, visszaszorulása olyan hatású, mintha nőnének a közszféra átlagos keresetei. Ha a közszférában is csak a rendszeres kereseteket nézzük, januárban és februárban egyaránt 4,9 százalékos növekedést regisztrálhatunk az előző évhez viszonyítva.

A tisztánlátást tovább nehezíti, hogy a Központi Statisztikai Hivatal az idei évtől nem közöl reálkereset-adatokat. Ennek oka valószínűleg az, hogy a nettó keresetek (és így a reálkereset) számításánál a családi kedvezmény figyelembevétele módszertanilag vitatható, mivel ekkor a statisztika olyan adókedvezménnyel is számol, amelyet nem minden munkavállaló érvényesíthet. Más kérdés, hogy a gyermek után kapott kedvezmény értelemszerűen nem bér, hanem egyfajta családi pótlék, amit technikailag nem az állam, hanem a munkáltató fizet, azáltal, hogy a havi fizetésből kevesebb adóelőleget von le. Akit mégis érdekel a reálkeresetek alakulása, az nem marad teljességgel információ nélkül, ugyanis a nettó kereset és a fogyasztói ár ismeretében egy osztással kielégítheti kíváncsiságát. Az év első két hónapjában a nettó keresetek 4,4 százalékkal, a fogyasztói árak 4 százalékkal növekedtek – ugyancsak a KSH szerint.

Sokak jóslata igazolódott be február elején, a januári bér fizetésekor: számos munkavállaló a fizetése csökkenésével szembesült. Miután a miniszterelnök kijelentette, hogy „senki sem járhat rosszabbul”, 2011. február 16-án a Fidesz- és a KDNP-frakció bérmonitoring bizottságot hozott létre, hogy a köz- és a magánszférában is megvizsgálják, teljesült-e az OÉT ajánlása. Rogán Antal, a bizottság vezetője már ekkor utalt arra, hogy azok a vállalkozások, amelyek nem emelik a kereseteket az OÉT ajánlásának megfelelően, nem részesülhetnek állami támogatásokban, nem nyerhetnek a pályázatokon. Április 19-én Rogán átadta Orbán Viktor kormányfőnek a bizottság első jelentésének tervezetét. Ez megismétli az állami támogatások odaítélésére vonatkozó elképzelést, továbbá felveti, hogy afféle „pozitív ösztönzőként” már a tárgyévben tb-kedvezményben részesüljenek azok a cégek, amelyek az adóváltozások ellentételezését szolgáló béremeléseket végrehajtják. A legújabb fordulat pedig az, hogy bár erről már májusban törvényjavaslatot kívánnak beterjeszteni, az csak 2012. január elsejével lépjen hatályba.

A javaslat megvalósításához azonban számos kérdést meg kell válaszolni. A versenyszférában ugyanis a kormánynak semmilyen jogosítványa sincs a béremelések meghatározására. A fából vaskarika mintájára megalkotott „kötelező ajánlás” olyan önellentmondást tükröz, amely előrevetíti azokat a technikai nehézségeket, amelyek a javaslatok kivitelezőire várnak. Ha senki sem járhat rosszul, akkor egyenként, személyenként kell megvizsgálni a keresetek alakulását, ami összehasonlíthatatlanul nagyobb adminisztrációt jelentene annál is, amit a tervgazdaság bérszabályozási kísérleteinél már megtapasztalhattunk. (Legfeljebb most nem felülről, hanem alulról kívánja „beállítani” a kormány a keresetek növelését.) Ráadásul bármely két hónap keresetének objektív összehasonlítása csak akkor lehetséges, ha a tartalmuk is pontosan megfelel, azaz például a több műszakos napok vagy a túlórák száma is azonos. Szankciót vagy kedvezményt ugyanis csak objektív és ellenőrizhető szabályokhoz lehet fűzni. Amennyiben pedig a vállalkozások egészének a keresetét vizsgáljuk – az OÉT ajánlása is szervezetre, nem egyénre vonatkozik –, akkor „csak” a szocializmus bérszabályozásában tanultakat kell feleleveníteni.
<|im_start|>user
Alaposan felforgatták, az idén már szinte áttekinthetetlenné tették a kereseti viszonyokat az elmúlt két év adóváltozásai. A folyamat 2010-ben, az úgynevezett szuperbruttó bevezetésével kezdődött. Mivel azonban az adóalapnak a munkáltatók által fizetett járulékkal való megnövelése az adókulcsok lényeges mérséklődésével járt együtt, és közben az adójóváírás szabályai is kedvezőbbek lettek, a nettó keresetek csaknem mindenütt növekedtek; kivételt csupán a magas bruttó keresetek jelentettek. Az alacsony kereseteknél szerény, a nemzetgazdasági átlagnak megfelelő keresetek környékén azonban lényeges, 15 ezer forint körüli nettó emelkedés következett be, még akkor is, ha a munkáltató egyáltalán nem emelte a béreket. Csakhogy a személyi jövedelemadózás egyenetlenségeinek korrigálása nehezen illeszthető bele a vállalati bérpolitika természetébe, gyakorlatába. Utóbbi ugyanis a munkaerő-piaci helyzetre, a szükséges létszám megszerzésére, megtartására, a teljesítmények elismerésére és ösztönzésére koncentrál.

 Ez az ellentmondás az idén tovább mélyült. A fő gondot az okozza, hogy változatlan bruttó kereset esetén havi 293 ezer forintig a társadalombiztosítási járulék 0,5 százalékpontos növelése és az adójóváírás változásai miatt a ténylegesen kifizetett nettó kereset mérséklődik. A legerőteljesebb, 4 százalékos csökkenés éppen az átlagkereset környékén, havi 210 ezer forintnál következik be. Ezzel szemben havi 293 ezer felett már (változatlan bruttó kereset esetén is) jelentősen nő a nettó: 500 ezer forintnál 9,5, 1 milliónál pedig 21,8 százalékkal. Ugyanakkor az Országos Érdekegyeztető Tanács (OÉT) viszonylag gyorsan, három fordulóban lezárult bértárgyalásai alapján a bruttó minimálbér 6,1 százalékkal, 73 500-ról 78 000 forintra emelkedett, ami azonban csak 0,6 százalékos nettó növekedéssel jár. A legalább középfokú végzettséghez, szakképzettséghez kötött munkakörökhöz tartozó bérminimum pedig 5 százalékkal, havi 89 500-ról 94 000 forintra emelkedett.

A versenyszféra számára az OÉT minden évben megfogalmaz egy ajánlást, amellyel a vállalati és az ágazati bértárgyalásokat kívánja orientálni. Az idei évre szóló a következőket tartalmazza: „az OÉT 2011-ben – annak kiemelkedő jelentőségét hangsúlyozva, hogy a nettó keresetek nominális szintje az alacsony és közepes kereseti kategóriákban is legalább megőrzésre kerüljön – a munkavállalók bruttó keresetének átlagosan 4–6 százalékos növelését ajánlja”. Az már a 2011. évi bértárgyalások kuriózuma, hogy míg korábban a szakszervezetek a keresetek reálértékének megőrzését tűzték ki minimális célul, most meg kellett elégedniük egy olyan megállapodással, amely csupán a nettó nominális érték csökkenésének megakadályozására irányul.

 Ami a költségvetési szférát illeti, az illetményrendszerek paraméterei (közalkalmazotti illetménytábla, köztisztviselői/közszolgálati illetményalap) ebben az évben sem változnak. Ráadásul a költségvetési megszorítások miatt az intézményeknek saját forrásaik terhére sincs lehetőségük érdemi emelésre. Éves szinten komoly visszaesést fog okozni, hogy míg tavaly a 13. havi illetmény megszüntetésének részleges kompenzálására két alkalommal, januárban és márciusban 49 ezer forintot kaptak mindazok, akiknek a havi bruttó illetménye nem haladta meg a 340 ezer forintot, addig ebben az évben ezzel már nem számolhatnak. Ugyanakkor, a személyi jövedelemadózás negatív hatásainak elkerülése érdekében, a kormány rendeletben írta elő, hogy a költségvetési szférában kompenzálni kell azokat, akiknek a nettó keresete csökkenne, e célra a költségvetési törvény 22 milliárd forintot különített el.

A következmény szintén felettébb ellentmondásos. Az év első két hónapjában a bruttó átlagkereset 3,1 százalékkal növekedett, e mögött azonban jelentős szóródás húzódik meg: a versenyszférában 6,4 százalékkal nőttek, a költségvetési szférában viszont 4,9 százalékkal csökkentek a keresetek. Két hónap adataiból mindig hiba a teljes év béralakulására következtetni, ami most különösen igaz. A versenyszféra adatát lényegesen torzítja, mégpedig felfelé, hogy az egykulcsos adóra való áttérés miatt, akik csak tehették, december helyett januárban fizettek jutalmakat. Ezt mutatja, hogy januárban még 8,4, februárban már csak 4,3 százalékkal voltak nagyobbak a keresetek, mint az előző év megfelelő hónapjában. De a prémiumok és jutalmak nélkül számított úgynevezett rendszeres keresetek alakulása is lassulást jelez: januárban 4,3, februárban már csak 3,8 százalék az emelkedés. A költségvetési szféra adatait pedig egyfelől az elmúlt év januárjában még fizetett keresetkiegészítés elmaradása torzítja – lefelé –, másfelől a közfoglalkoztatás csökkenésének hatása – felfelé. Mivel az utóbbiban rendszerint igen keveset fizetnek, visszaszorulása olyan hatású, mintha nőnének a közszféra átlagos keresetei. Ha a közszférában is csak a rendszeres kereseteket nézzük, januárban és februárban egyaránt 4,9 százalékos növekedést regisztrálhatunk az előző évhez viszonyítva.

A tisztánlátást tovább nehezíti, hogy a Központi Statisztikai Hivatal az idei évtől nem közöl reálkereset-adatokat. Ennek oka valószínűleg az, hogy a nettó keresetek (és így a reálkereset) számításánál a családi kedvezmény figyelembevétele módszertanilag vitatható, mivel ekkor a statisztika olyan adókedvezménnyel is számol, amelyet nem minden munkavállaló érvényesíthet. Más kérdés, hogy a gyermek után kapott kedvezmény értelemszerűen nem bér, hanem egyfajta családi pótlék, amit technikailag nem az állam, hanem a munkáltató fizet, azáltal, hogy a havi fizetésből kevesebb adóelőleget von le. Akit mégis érdekel a reálkeresetek alakulása, az nem marad teljességgel információ nélkül, ugyanis a nettó kereset és a fogyasztói ár ismeretében egy osztással kielégítheti kíváncsiságát. Az év első két hónapjában a nettó keresetek 4,4 százalékkal, a fogyasztói árak 4 százalékkal növekedtek – ugyancsak a KSH szerint.

Sokak jóslata igazolódott be február elején, a januári bér fizetésekor: számos munkavállaló a fizetése csökkenésével szembesült. Miután a miniszterelnök kijelentette, hogy „senki sem járhat rosszabbul”, 2011. február 16-án a Fidesz- és a KDNP-frakció bérmonitoring bizottságot hozott létre, hogy a köz- és a magánszférában is megvizsgálják, teljesült-e az OÉT ajánlása. Rogán Antal, a bizottság vezetője már ekkor utalt arra, hogy azok a vállalkozások, amelyek nem emelik a kereseteket az OÉT ajánlásának megfelelően, nem részesülhetnek állami támogatásokban, nem nyerhetnek a pályázatokon. Április 19-én Rogán átadta Orbán Viktor kormányfőnek a bizottság első jelentésének tervezetét. Ez megismétli az állami támogatások odaítélésére vonatkozó elképzelést, továbbá felveti, hogy afféle „pozitív ösztönzőként” már a tárgyévben tb-kedvezményben részesüljenek azok a cégek, amelyek az adóváltozások ellentételezését szolgáló béremeléseket végrehajtják. A legújabb fordulat pedig az, hogy bár erről már májusban törvényjavaslatot kívánnak beterjeszteni, az csak 2012. január elsejével lépjen hatályba.

A javaslat megvalósításához azonban számos kérdést meg kell válaszolni. A versenyszférában ugyanis a kormánynak semmilyen jogosítványa sincs a béremelések meghatározására. A fából vaskarika mintájára megalkotott „kötelező ajánlás” olyan önellentmondást tükröz, amely előrevetíti azokat a technikai nehézségeket, amelyek a javaslatok kivitelezőire várnak. Ha senki sem járhat rosszul, akkor egyenként, személyenként kell megvizsgálni a keresetek alakulását, ami összehasonlíthatatlanul nagyobb adminisztrációt jelentene annál is, amit a tervgazdaság bérszabályozási kísérleteinél már megtapasztalhattunk. (Legfeljebb most nem felülről, hanem alulról kívánja „beállítani” a kormány a keresetek növelését.) Ráadásul bármely két hónap keresetének objektív összehasonlítása csak akkor lehetséges, ha a tartalmuk is pontosan megfelel, azaz például a több műszakos napok vagy a túlórák száma is azonos. Szankciót vagy kedvezményt ugyanis csak objektív és ellenőrizhető szabályokhoz lehet fűzni. Amennyiben pedig a vállalkozások egészének a keresetét vizsgáljuk – az OÉT ajánlása is szervezetre, nem egyénre vonatkozik –, akkor „csak” a szocializmus bérszabályozásában tanultakat kell feleleveníteni.

Adj egy összefoglalót a szövegről!<|im_end|>
<|im_start|>assistant
Egyre mélyebben avatkozik bele az állam a versenyszféra bérgazdálkodásába – jellemzi a helyzetet Herczog László közgazdász-szakpolitikus, a Bajnai-kormány minisztere, jelenleg a Pénzügykutató Zrt. munkatársa.<|im_end|>