Az elveszett futballromantikát hozza vissza a Bundesliga új csapata
1977. április 16. után ismét helyi rangadót vív majd az õsszel a Bundesliga1-ben két fõvárosi csapat. 42 éve a Hertha és a Tennis Borussia küzdött egymással, és 2-0-ra nyert az utóbbi gárda. Ha akkor valaki azt mondja, hogy egyszer a Hertha az Union Berlin ellen harcol majd a bajnoki pontokért akkor azt elég komolyan megmosolyogták volna.
Ugyanis a két csapat annak ellenére, hogy egy városban lakott, két különbözõ ország pontvadászatában szerepelt. Az okok a történelemben keresendõek, idõsebbek emlékezhetnek rá. A szerencsésebb fiataloknak annyit, hogy az Union kelet-berlini csapat volt, így az NDK bajnokságában játszott, a Hertha pedig a fallal körülvett Nyugat-Berlinben játszott,amely hivatalosan nem volt az NSZK része, de az elzárt városrész csapatai az ottani bajnokságban, vagyis a Bundesligában játszhattak.

Az Origo sport is járt az Union Berlin meccsén

Mégpedig 2016 decemberében. Akkori írásunkat is érdemes elolvasni a nagy diadal másnapján.

A Bundesliga 1963 óta íródó történelme során négy fõvárosi gárda is szerepelt az elsõ osztályban, mind az egykori Nyugat-Berlin területén található. A Hertha-t leszámítva egyik sem alkotott maradandót. Legalábbis pozitív értelemben. A Tasmania Berlin olyan negatív rekordot állított fel egyetlen idénye során, az 1965-66-os bajnokságban, mely örökre alulmúlhatatlan. 2 gyõzelem, 4 döntetlen, 28 vereség mutatóval esett ki, 15-108-as gólkülönbséggel. Kicsit volt csak jobb a Blau-Weiss szintén egyetlen Bundesliga 1-es szezonja az 1986-87-es évadban. Õk három gyõzelemig jutottak, és 36-76-os gólkülönbségig.

A már említett Tennis Borussia két évet is töltött a legjobbak között a hetvenes években, így már 85 rúgott gólig és 174 kapottig jutott. De bent maradni nem sikerült egyik nekifutás után sem. És akkor ott van a fõváros nyugati felének ékköve, a Hertha, amelyrõl már csak Dárdai-edzõ és Dárdai-focista miatt is elég sokat értekeztünk mostanában. A Hertha méltóképpen képviselte a metropoliszt, a Bundesliga öröktabelláján a megszerzett pontok tekintetében tizenkettedik. Egyszer ezüstérmet, négyszer bronzérmet focizott össze, szerepelt a Bajnokok Ligájában is. És még a Szövetségi Bajnokság elõtti idõkben bajnok is volt, 1930-ban és 1931-ben.

Ám nem a Hertha szerzett a fõvárosnak elõször német futballbajnoki címet. És még csak nem is a Berliner TuFC Viktoria 1889, mely 1908-ban és 1911-ben ért a csúcsra. Hanem 1905-ben (a második kiírásban) a Berliner TuFC Union 1892.

Ez azonban csak „névrokona" annak a csapatnak, mely néhány órája a Stuttgart elleni osztályozón kivívta, hogy õsszel a Bundeliga 1-ben szerepelhessen. Igen, két mérkõzés összesített eredménye alapján jobbnak bizonyult, mint a német világbajnok Zielerrel, a francia világbajnok Pavarddal, a két Bajnokok Ligája-gyõztessel, Badstuberrel és Gomezzel valamint a két csapattal is német aranyérmes Gentnerrel felálló háromszoros Bundesliga-bajnok.

Az 1905-ben bajnok Union 1927-ben egyesült egy másik helyi gárdával és frigyükbõl született a már említett (nem túl sikeres Blau-Weiss). A mi Unionunkat hivatalosan 1966. január 20-án alapították. Akkor már le volt kerítve a város azon része ahol a focicsapatok voltak és a szocialista Németország építésében elfáradó munkás-paraszt osztály is igényelte a hétvégi labdarúgó-mérkõzéseket.

Ezért született meg az 1. FC Union Berlin, korábban létezõ kisebb társulatok összevonása után. Ennek a csapatnak hétfõ estig a legnagyobb sikere a kelet-német kupa elhódítása volt 1968-ban. Meg a 2001-ben, a már egyesített Németország kupadöntõjében szerzett ezüstérem.

Soha senki nem gondolta volna, hogy az Union Berlin elsõosztályú lehet. És a vérrel-verítékkel kivívott feljutás, amely örömkönnyeket csalt a szemekbe, egy újabb kis tündérmese a sok-sok német népmese címû képzeletbeli kötetben. Mert a fõvárosnak ez egy mostoha, lesajnált csapata. Még csak a kis Hoffenheimhez sem hasonlítható, amely mögött egy gazdag mágnás áll. Sokkal kisebb annál. Ez egy világváros-apa mostoha gyereke.

Volt, hogy a szurkolók mentették meg a csõdtõl, volt, hogy a stadiont társadalmi munkában újították fel a drukkerek. Az „ich bin ein Berliner"-féle Kennedy-mondást mindenki ismeri. De az Union Berlin iránti rajongás szavakkal ki nem fejezhetõ. A Bundesliga õsztõl egy újabb színt kap az egyébként sem szürke palettájára. Messze a legkisebb stadionja lesz a gárdának, amely az egykori kelet-berlini repülõtér, Schönefeld felé keresendõ. Ám akik látták az osztályozó visszavágóját, azok egyetérthetnek azzal a kijelentéssel, hogy az egyik leghangulatosabb helyszín lesz.

Az 1. FC Union Berlin az 56. csapat, amely a Bundesliga elsõ osztályában szerepelhet. Ha a szurkolók tényleg szárnyakat tudnak kölcsönözni neki, akkor nem úgy fogja végezni, mint a korábban említett három (nyugat-)berlini társaság.
<|im_start|>user
Ugyanis a két csapat annak ellenére, hogy egy városban lakott, két különbözõ ország pontvadászatában szerepelt. Az okok a történelemben keresendõek, idõsebbek emlékezhetnek rá. A szerencsésebb fiataloknak annyit, hogy az Union kelet-berlini csapat volt, így az NDK bajnokságában játszott, a Hertha pedig a fallal körülvett Nyugat-Berlinben játszott,amely hivatalosan nem volt az NSZK része, de az elzárt városrész csapatai az ottani bajnokságban, vagyis a Bundesligában játszhattak.

Az Origo sport is járt az Union Berlin meccsén

Mégpedig 2016 decemberében. Akkori írásunkat is érdemes elolvasni a nagy diadal másnapján.

A Bundesliga 1963 óta íródó történelme során négy fõvárosi gárda is szerepelt az elsõ osztályban, mind az egykori Nyugat-Berlin területén található. A Hertha-t leszámítva egyik sem alkotott maradandót. Legalábbis pozitív értelemben. A Tasmania Berlin olyan negatív rekordot állított fel egyetlen idénye során, az 1965-66-os bajnokságban, mely örökre alulmúlhatatlan. 2 gyõzelem, 4 döntetlen, 28 vereség mutatóval esett ki, 15-108-as gólkülönbséggel. Kicsit volt csak jobb a Blau-Weiss szintén egyetlen Bundesliga 1-es szezonja az 1986-87-es évadban. Õk három gyõzelemig jutottak, és 36-76-os gólkülönbségig.

A már említett Tennis Borussia két évet is töltött a legjobbak között a hetvenes években, így már 85 rúgott gólig és 174 kapottig jutott. De bent maradni nem sikerült egyik nekifutás után sem. És akkor ott van a fõváros nyugati felének ékköve, a Hertha, amelyrõl már csak Dárdai-edzõ és Dárdai-focista miatt is elég sokat értekeztünk mostanában. A Hertha méltóképpen képviselte a metropoliszt, a Bundesliga öröktabelláján a megszerzett pontok tekintetében tizenkettedik. Egyszer ezüstérmet, négyszer bronzérmet focizott össze, szerepelt a Bajnokok Ligájában is. És még a Szövetségi Bajnokság elõtti idõkben bajnok is volt, 1930-ban és 1931-ben.

Ám nem a Hertha szerzett a fõvárosnak elõször német futballbajnoki címet. És még csak nem is a Berliner TuFC Viktoria 1889, mely 1908-ban és 1911-ben ért a csúcsra. Hanem 1905-ben (a második kiírásban) a Berliner TuFC Union 1892.

Ez azonban csak „névrokona" annak a csapatnak, mely néhány órája a Stuttgart elleni osztályozón kivívta, hogy õsszel a Bundeliga 1-ben szerepelhessen. Igen, két mérkõzés összesített eredménye alapján jobbnak bizonyult, mint a német világbajnok Zielerrel, a francia világbajnok Pavarddal, a két Bajnokok Ligája-gyõztessel, Badstuberrel és Gomezzel valamint a két csapattal is német aranyérmes Gentnerrel felálló háromszoros Bundesliga-bajnok.

Az 1905-ben bajnok Union 1927-ben egyesült egy másik helyi gárdával és frigyükbõl született a már említett (nem túl sikeres Blau-Weiss). A mi Unionunkat hivatalosan 1966. január 20-án alapították. Akkor már le volt kerítve a város azon része ahol a focicsapatok voltak és a szocialista Németország építésében elfáradó munkás-paraszt osztály is igényelte a hétvégi labdarúgó-mérkõzéseket.

Ezért született meg az 1. FC Union Berlin, korábban létezõ kisebb társulatok összevonása után. Ennek a csapatnak hétfõ estig a legnagyobb sikere a kelet-német kupa elhódítása volt 1968-ban. Meg a 2001-ben, a már egyesített Németország kupadöntõjében szerzett ezüstérem.

Soha senki nem gondolta volna, hogy az Union Berlin elsõosztályú lehet. És a vérrel-verítékkel kivívott feljutás, amely örömkönnyeket csalt a szemekbe, egy újabb kis tündérmese a sok-sok német népmese címû képzeletbeli kötetben. Mert a fõvárosnak ez egy mostoha, lesajnált csapata. Még csak a kis Hoffenheimhez sem hasonlítható, amely mögött egy gazdag mágnás áll. Sokkal kisebb annál. Ez egy világváros-apa mostoha gyereke.

Volt, hogy a szurkolók mentették meg a csõdtõl, volt, hogy a stadiont társadalmi munkában újították fel a drukkerek. Az „ich bin ein Berliner"-féle Kennedy-mondást mindenki ismeri. De az Union Berlin iránti rajongás szavakkal ki nem fejezhetõ. A Bundesliga õsztõl egy újabb színt kap az egyébként sem szürke palettájára. Messze a legkisebb stadionja lesz a gárdának, amely az egykori kelet-berlini repülõtér, Schönefeld felé keresendõ. Ám akik látták az osztályozó visszavágóját, azok egyetérthetnek azzal a kijelentéssel, hogy az egyik leghangulatosabb helyszín lesz.

Az 1. FC Union Berlin az 56. csapat, amely a Bundesliga elsõ osztályában szerepelhet. Ha a szurkolók tényleg szárnyakat tudnak kölcsönözni neki, akkor nem úgy fogja végezni, mint a korábban említett három (nyugat-)berlini társaság.

Adj egy összefoglalót a szövegről!<|im_end|>
<|im_start|>assistant
1977. április 16. után ismét helyi rangadót vív majd az õsszel a Bundesliga1-ben két fõvárosi csapat. 42 éve a Hertha és a Tennis Borussia küzdött egymással, és 2-0-ra nyert az utóbbi gárda. Ha akkor valaki azt mondja, hogy egyszer a Hertha az Union Berlin ellen harcol majd a bajnoki pontokért akkor azt elég komolyan megmosolyogták volna.<|im_end|>