Pierrot: Mi magyarok szeretünk mindent túlzásba vinni
Pierrot szûkmarkúan osztogatja a pontokat A Dal 2016-ban, de kicsit unja már a szigorú zsûritag bélyeget - szerinte csak azt teszi, amire felkérték. A panaszkodó kiesõket jövõre visszavárja, az Origónak pedig arról is mesélt, hogy mik a produkciók általános hibái, és igent mondana-e, ha a kereskedelmi csatornák invitálnák tehetségkutató mûsoraikba.
-   Az elmúlt években elferdült a kritikus, illetve a zsûritag fogalma.
-   Egyelõre A Dal az egyetlen hazai popzenei seregszemle.
-   Az egyik legsúlyosabb baj az, ahogyan a dalszövegekkel bánunk manapság - véli.
-   A Dal résztvevõi látványosan mutatják azt a torz képet, amit az elmúlt évtized tehetségkutató-dömpingje okozott.
-   Nem irigyli azokat a kollégákat, akik csak koncertezésbõl próbálnak megélni.

A négytagú zsûribõl te tûnsz a legszigorúbbnak a pontszámok osztásánál és az értékelésnél. Ért emiatt kritika az MTVA részérõl?

Nem, negatív kritikát nem kaptam még az MTVA részérõl a mûködésem kapcsán. Bevallom, kicsit unom már ezt a szigorú zsûritag bélyeget, ugyanis egyrészt úgy érzem, hogy idén a társaim is hasonló szakmai hozzáállásról tesznek tanúbizonyságot, másrészt pedig az, hogy az én egyenességem szigorúságként jelenik meg az emberek fejében, nem jelent mást, minthogy az elmúlt években ferdülhetett el a kritikus, illetve a zsûritag fogalma. Szerintem én csak azt teszem, amire felkértek.

A sértõdésekrõl mi a véleményed? Volt, aki személyesen mondta el, hogy nem tetszett neki az értékelés?

Nézd, a mûsor deklaráltan egy dalverseny, ahol 30 beválogatott versenyzõ közül 29 idõvel kiesik. Az is tiszta mindenkinek, hogy egy zsûri, valamint a közönség - nem mellesleg sokkal szigorúbb - véleményével kell szembesíteniük az aktuális produkciójukat. És ezen van a hangsúly: az adott dal értékelése nem az elõadónak szól, még ha mégannyira fontos része is a produkciónak az õ szereplése. Szerintem  a panaszkodók sokkal okosabban tennék, ha mérgükben egy új dalt írnának vagy íratnának,  amellyel jövõre megmutatják ország-világnak, hogy mégis képesek megnyerni a versenyt. A Dal természetesen visszavárja õket.

Többször elhangzott az elõdöntõk során, hogy egy-egy dal nem az Eurovízióra való. Miért juthattak be ezek a legjobb 30 közé?

Egyrészt azért, mert 10 zsûritag szavazott a bejutásról, és természetesen nem azonos a preferenciánk. Másrészt pedig azért, mert a jelentkezõk közül pusztán mûsorkészítési szempontból is valóban ez a 30 volt a legjobb dal. Elsõsorban azt értem ezalatt, hogy náluk jelent meg az a minõség, amelyet vállaltan megmutattunk volna. Szóval bizonyára mindannyiunknak volt 4-5 olyan kedvence, aki nem került be a válogatásba és ebbõl következõen néhány olyannal is találkozunk az élõ adások során, akikre mi személyesen nem szavaztunk.

Van kedvenced az évadból? Tudod már, kit küldenél a versenyre?

Van néhány kedvencem, de idén úgy érzem, hogy nincs annyi átfedés a nemzetközi versennyel kompatibilis elõadók és a favoritjaim között. Mindazonáltal nem tartom etikusnak, hogy az adásban elhangzottakon túlmenõen elemzésbe fogjak az elõadókkal kapcsolatban.

Mi a jelentõsége a magyar popzenei életben A Dal-nak?

Egyelõre az egyetlen hazai popzenei seregszemle, ahol egy produkció meg tudja mutatni az aktuális dalát egy show-mûsor keretében. Az Eurovíziós Dalfesztivál ígérete sokaknak csábító, másoknak meg riasztó elem, de boldoggá tesz, hogy ez évtõl új lehetõségek is megjelentek a versenyben, így A Dal nemcsak a fesztivál elõválogatója, de ráirányítja a figyelmet a tehetségekre és a legjobb dalszövegekre is,  valamint az akusztikus és remix változatok egy párhuzamos versenyben ütköznek meg egymással. Ha az ilyesfajta lehetõségekbõl és ötletekbõl a jövõben még több megvalósul, a mûsor igazán felelõsen fogja kezelni ezt a már most egyedülálló szerepét.

Mik az általános hibák, milyen problémák fordulnak elõ a produkciókban?

Vannak bizonyos általánosnak nevezhetõ tünetek, de természetesen nem minden produkció szenved ugyanabban a betegségben, és van néhány meglepõen egészséges megnyilvánulás is A Dal-ban. Az egyik legsúlyosabb bajnak azt érzem, ahogyan a dalszövegekkel bánunk manapság. Olyannyira elvesztette a jelentõségét, hogy jól megírt, jó üzenettel rendelkezzen egy mû, hogy szinte már azt érzem, sokan koloncnak érzik a szöveget. Részben ennek is köszönhetõ, hogy túlnyomórészt angol nyelven szólalnak meg a dalok, ugyanis úgy lényegesen kevesebben értik a mondandót, ráadásul a "popzene anyanyelvén" minden sokkal jobban hangzik.

A másik komoly problémának a trendkövetést, illetve annak súlyosabb formáját, a hazai rádióállomások ízlésvilágának kiszolgálását tartom mint legfõbb motivációs tényezõt a szerzõk és producerek részérõl. Ebbõl következõen kevés az eredeti, önazonos produkció, viszont sok olyan hangzik el, amilyet már nemegyszer hallottunk a hazai rádiókban is.

Mi a véleményed a korábbi évek teljesítményérõl? Sikerült színvonalas elõadásokat küldeni az Eurovízióra?

Szerintem az utóbbi években túlnyomórészt vállalható produkciók képviselték az országot, a végsõ helyezésük pedig lényegében független volt a teljesítményüktõl.

Ha a kereskedelmi csatornák hívnának a tehetségkutatók zsûrijébe, igent mondanál?

Nem hiszem. Az ismert formátumok biztosan nem vonzanak.

Mit gondolsz, szükség van ennyi tévés tehetségkutatóra?

Természetesen nincs. De mi magyarok szeretünk mindent túlzásba vinni, anélkül, hogy felmérnénk az egyébként méreténél fogva igenis könnyen felmérhetõ hazai piacot, és foglalkoznánk azzal is, hogy mégis mi lesz holnap. A Dal résztvevõi is látványosan mutatják azt a torz képet, amit az elmúlt évtized tehetségkutató-dömpingje okozott.

A lemezeladások a korábbi töredékei. Merre tart a hazai könnyûzene?

Mint mindig, a külföldi mintákat követjük néhány éves csúszással, miközben küzdünk a nemzeti sajátosságokkal is. Egyelõre csak az látszik, hogy a fiatal generáció éppen issza annak a levét, hogy a szakma és a közönség nem olyan rég gyakorlatilag elzavarta a zeneipar szereplõit, és kivette a pénzt a körforgásból. Manapság egy elõadóra lényegesen nagyobb teher hárul, mint egykoron, és sok olyasmivel kell foglalkozna, ami nem az õ dolga volna, illetve komoly erõ- és anyagi befektetést igényel tõle. Ez összekapcsolva a zene ingyenessé válásával és az ezzel párhuzamos elértéktelenedésével bizony halálos koktélnak tûnik.

Csak koncertezésbõl meg tudnál élni ma itthon?

Á, dehogy! Meg sem próbálnám! Nem irigylem azokat a kollégákat, akik erre rákényszerülnek. Nem lehet arany életük, és eközben lehet, hogy még azt is megutálják, amit eddig mindennél jobban szerettek: a muzsikát.

Vannak jó barátaid vagy ellenségeid a magyar zeneiparban?

Kifejezett ellenségrõl nem tudok, mert sosem volt olyan személyes konfliktusom, ami ezt indukálhatná. Olyan persze lehet, aki már ismeretlenül, ab ovo utál valamiért, de ilyen mindenkivel elõfordul, és nem is feltétlenül tehetünk róla. Barátaim vannak, épp elegen, és nyilván ugyanígy ismeretlen szimpatizánsok is lehetnek itt-ott. Azt hiszem, ilyen szempontból nem foglalok el különleges pozíciót a zenészek között.

Gondolkoztál azon, hogy külföldön élj huzamosabban?

Korábban két ízben is volt erre lehetõségem, felkérésem. Mégsem vállaltam. Ma viszont már biztosan túlkoros vagyok az ilyen mérvû változtatáshoz.

Játékfejlesztéssel is foglalkozol: ez jövedelmezõ munka?

Mindenképpen jövedelmezõbb és perspektivikusabb, mintha maradtam volna a kaptafánál. Amellett a játékfejlesztés sem sétagalopp, vannak jobb és rosszabb periódusok, nehéz fejlesztési fázisok és persze jólesõ sikerek, elismerések is. Az egyik legfontosabb különbség azonban az, hogy a játékok esetében elsõsorban a külfölddel, tehát egy sokkal nagyobb piacon üzletelünk, így több lehetõségünk van. A hazai játékprojektek fõleg megrendelésre készülnek, általában pályázati úton, oktató-szórakoztató tematikával.
tévé A Dal média zene Pierrot szórakozás A Dal 2016 Eurovíziós Dalfesztivál
<|im_start|>user
-   Az elmúlt években elferdült a kritikus, illetve a zsûritag fogalma.
-   Egyelõre A Dal az egyetlen hazai popzenei seregszemle.
-   Az egyik legsúlyosabb baj az, ahogyan a dalszövegekkel bánunk manapság - véli.
-   A Dal résztvevõi látványosan mutatják azt a torz képet, amit az elmúlt évtized tehetségkutató-dömpingje okozott.
-   Nem irigyli azokat a kollégákat, akik csak koncertezésbõl próbálnak megélni.

A négytagú zsûribõl te tûnsz a legszigorúbbnak a pontszámok osztásánál és az értékelésnél. Ért emiatt kritika az MTVA részérõl?

Nem, negatív kritikát nem kaptam még az MTVA részérõl a mûködésem kapcsán. Bevallom, kicsit unom már ezt a szigorú zsûritag bélyeget, ugyanis egyrészt úgy érzem, hogy idén a társaim is hasonló szakmai hozzáállásról tesznek tanúbizonyságot, másrészt pedig az, hogy az én egyenességem szigorúságként jelenik meg az emberek fejében, nem jelent mást, minthogy az elmúlt években ferdülhetett el a kritikus, illetve a zsûritag fogalma. Szerintem én csak azt teszem, amire felkértek.

A sértõdésekrõl mi a véleményed? Volt, aki személyesen mondta el, hogy nem tetszett neki az értékelés?

Nézd, a mûsor deklaráltan egy dalverseny, ahol 30 beválogatott versenyzõ közül 29 idõvel kiesik. Az is tiszta mindenkinek, hogy egy zsûri, valamint a közönség - nem mellesleg sokkal szigorúbb - véleményével kell szembesíteniük az aktuális produkciójukat. És ezen van a hangsúly: az adott dal értékelése nem az elõadónak szól, még ha mégannyira fontos része is a produkciónak az õ szereplése. Szerintem  a panaszkodók sokkal okosabban tennék, ha mérgükben egy új dalt írnának vagy íratnának,  amellyel jövõre megmutatják ország-világnak, hogy mégis képesek megnyerni a versenyt. A Dal természetesen visszavárja õket.

Többször elhangzott az elõdöntõk során, hogy egy-egy dal nem az Eurovízióra való. Miért juthattak be ezek a legjobb 30 közé?

Egyrészt azért, mert 10 zsûritag szavazott a bejutásról, és természetesen nem azonos a preferenciánk. Másrészt pedig azért, mert a jelentkezõk közül pusztán mûsorkészítési szempontból is valóban ez a 30 volt a legjobb dal. Elsõsorban azt értem ezalatt, hogy náluk jelent meg az a minõség, amelyet vállaltan megmutattunk volna. Szóval bizonyára mindannyiunknak volt 4-5 olyan kedvence, aki nem került be a válogatásba és ebbõl következõen néhány olyannal is találkozunk az élõ adások során, akikre mi személyesen nem szavaztunk.

Van kedvenced az évadból? Tudod már, kit küldenél a versenyre?

Van néhány kedvencem, de idén úgy érzem, hogy nincs annyi átfedés a nemzetközi versennyel kompatibilis elõadók és a favoritjaim között. Mindazonáltal nem tartom etikusnak, hogy az adásban elhangzottakon túlmenõen elemzésbe fogjak az elõadókkal kapcsolatban.

Mi a jelentõsége a magyar popzenei életben A Dal-nak?

Egyelõre az egyetlen hazai popzenei seregszemle, ahol egy produkció meg tudja mutatni az aktuális dalát egy show-mûsor keretében. Az Eurovíziós Dalfesztivál ígérete sokaknak csábító, másoknak meg riasztó elem, de boldoggá tesz, hogy ez évtõl új lehetõségek is megjelentek a versenyben, így A Dal nemcsak a fesztivál elõválogatója, de ráirányítja a figyelmet a tehetségekre és a legjobb dalszövegekre is,  valamint az akusztikus és remix változatok egy párhuzamos versenyben ütköznek meg egymással. Ha az ilyesfajta lehetõségekbõl és ötletekbõl a jövõben még több megvalósul, a mûsor igazán felelõsen fogja kezelni ezt a már most egyedülálló szerepét.

Mik az általános hibák, milyen problémák fordulnak elõ a produkciókban?

Vannak bizonyos általánosnak nevezhetõ tünetek, de természetesen nem minden produkció szenved ugyanabban a betegségben, és van néhány meglepõen egészséges megnyilvánulás is A Dal-ban. Az egyik legsúlyosabb bajnak azt érzem, ahogyan a dalszövegekkel bánunk manapság. Olyannyira elvesztette a jelentõségét, hogy jól megírt, jó üzenettel rendelkezzen egy mû, hogy szinte már azt érzem, sokan koloncnak érzik a szöveget. Részben ennek is köszönhetõ, hogy túlnyomórészt angol nyelven szólalnak meg a dalok, ugyanis úgy lényegesen kevesebben értik a mondandót, ráadásul a "popzene anyanyelvén" minden sokkal jobban hangzik.

A másik komoly problémának a trendkövetést, illetve annak súlyosabb formáját, a hazai rádióállomások ízlésvilágának kiszolgálását tartom mint legfõbb motivációs tényezõt a szerzõk és producerek részérõl. Ebbõl következõen kevés az eredeti, önazonos produkció, viszont sok olyan hangzik el, amilyet már nemegyszer hallottunk a hazai rádiókban is.

Mi a véleményed a korábbi évek teljesítményérõl? Sikerült színvonalas elõadásokat küldeni az Eurovízióra?

Szerintem az utóbbi években túlnyomórészt vállalható produkciók képviselték az országot, a végsõ helyezésük pedig lényegében független volt a teljesítményüktõl.

Ha a kereskedelmi csatornák hívnának a tehetségkutatók zsûrijébe, igent mondanál?

Nem hiszem. Az ismert formátumok biztosan nem vonzanak.

Mit gondolsz, szükség van ennyi tévés tehetségkutatóra?

Természetesen nincs. De mi magyarok szeretünk mindent túlzásba vinni, anélkül, hogy felmérnénk az egyébként méreténél fogva igenis könnyen felmérhetõ hazai piacot, és foglalkoznánk azzal is, hogy mégis mi lesz holnap. A Dal résztvevõi is látványosan mutatják azt a torz képet, amit az elmúlt évtized tehetségkutató-dömpingje okozott.

A lemezeladások a korábbi töredékei. Merre tart a hazai könnyûzene?

Mint mindig, a külföldi mintákat követjük néhány éves csúszással, miközben küzdünk a nemzeti sajátosságokkal is. Egyelõre csak az látszik, hogy a fiatal generáció éppen issza annak a levét, hogy a szakma és a közönség nem olyan rég gyakorlatilag elzavarta a zeneipar szereplõit, és kivette a pénzt a körforgásból. Manapság egy elõadóra lényegesen nagyobb teher hárul, mint egykoron, és sok olyasmivel kell foglalkozna, ami nem az õ dolga volna, illetve komoly erõ- és anyagi befektetést igényel tõle. Ez összekapcsolva a zene ingyenessé válásával és az ezzel párhuzamos elértéktelenedésével bizony halálos koktélnak tûnik.

Csak koncertezésbõl meg tudnál élni ma itthon?

Á, dehogy! Meg sem próbálnám! Nem irigylem azokat a kollégákat, akik erre rákényszerülnek. Nem lehet arany életük, és eközben lehet, hogy még azt is megutálják, amit eddig mindennél jobban szerettek: a muzsikát.

Vannak jó barátaid vagy ellenségeid a magyar zeneiparban?

Kifejezett ellenségrõl nem tudok, mert sosem volt olyan személyes konfliktusom, ami ezt indukálhatná. Olyan persze lehet, aki már ismeretlenül, ab ovo utál valamiért, de ilyen mindenkivel elõfordul, és nem is feltétlenül tehetünk róla. Barátaim vannak, épp elegen, és nyilván ugyanígy ismeretlen szimpatizánsok is lehetnek itt-ott. Azt hiszem, ilyen szempontból nem foglalok el különleges pozíciót a zenészek között.

Gondolkoztál azon, hogy külföldön élj huzamosabban?

Korábban két ízben is volt erre lehetõségem, felkérésem. Mégsem vállaltam. Ma viszont már biztosan túlkoros vagyok az ilyen mérvû változtatáshoz.

Játékfejlesztéssel is foglalkozol: ez jövedelmezõ munka?

Mindenképpen jövedelmezõbb és perspektivikusabb, mintha maradtam volna a kaptafánál. Amellett a játékfejlesztés sem sétagalopp, vannak jobb és rosszabb periódusok, nehéz fejlesztési fázisok és persze jólesõ sikerek, elismerések is. Az egyik legfontosabb különbség azonban az, hogy a játékok esetében elsõsorban a külfölddel, tehát egy sokkal nagyobb piacon üzletelünk, így több lehetõségünk van. A hazai játékprojektek fõleg megrendelésre készülnek, általában pályázati úton, oktató-szórakoztató tematikával.

Összegezd a fenti szöveget!<|im_end|>
<|im_start|>assistant
Pierrot szûkmarkúan osztogatja a pontokat A Dal 2016-ban, de kicsit unja már a szigorú zsûritag bélyeget - szerinte csak azt teszi, amire felkérték. A panaszkodó kiesõket jövõre visszavárja, az Origónak pedig arról is mesélt, hogy mik a produkciók általános hibái, és igent mondana-e, ha a kereskedelmi csatornák invitálnák tehetségkutató mûsoraikba.<|im_end|>