Ronaldinho távozásától félnek a Barca-hívek
Ha egy csapat szemet gyönyörködtetõ játékkal, meggyõzõ fölénnyel megnyeri a spanyol bajnokságot, akár azt is gondolhatnánk, hogy a klubnál minden rendben van. Barcelonában azonban ez közel sincs így, hiszen a katalán sztárklub vezetõségén belül már régóta igen komoly indulatok feszültek, de amíg zajlott a bajnokság, az érintettek nem álltak sérelmeikkel a nyilvánosság elé, hanem a munkára koncentráltak. A szezon végeztével aztán "kiborult a bili": a klub egyik alelnöke, a többek között a játékosok szerzõdtetéséért is felelõs Sandro Rosell lemondott.
Sandro Rosellnek igen sokat köszönhet az FC Barcelona. Elsõsorban Ronaldinhót. Az alelnök volt ugyanis az, aki két évvel ezelõtt végigvitte a brazil csillaggal a tárgyalásokat, és neki sikerült meggyõznie, hogy ne a Real Madridot vagy a Manchester Unitedet, hanem a katalánokat válassza. Mindenki hálás is volt az alelnöknek mindezért, kivéve a még nála is egy polccal feljebb lévõ hatalmasságot, Joan Laporta elnököt. Hogy a presidente min és mikor veszett össze közvetlen munkatársával, már a múlt ködébe vész: egyesek szerint Laporta azért haragudott meg Rosellre (akihez egyébként évtizedes barátság fûzi/fûzte), mert utóbbi egy nyilatkozatában azt mondta, szívesen ringbe szállna az elnöki posztért a következõ, 2007-es választáson.

Erõsen tartja magát Barcelonában az a vélekedés is, mely szerint Rosell haragudott meg Laportára, amiért az elnök elõszeretettel kérte ki Johan Cruyff tanácsait a klubot érintõ ügyekben. A holland hozzáértését és a klubhoz való kötõdését senki sem kérdõjelezi meg, viszont õ nem tagja az elnökségnek, így szigorúan tilos lenne õt bárkinek is tájékoztatnia az egyesület belügyeirõl. Egy másik verzió szerint pedig az edzõ személyén veszett össze a két (egykori?) jó barát. Laporta ugyanis még akkor is ragaszkodott Frank Rijkaard maradásához, amikor nem ment jól a csapatnak, Rosell viszont remek brazil kapcsolatait kihasználva (melyeknek köszönhetõen került a klubhoz Ronaldinhón kívül Edmílson, Silvinho és Belletti is) Luiz Felipe Scolarit, a portugál válogatott jelenlegi szövetségi kapitányát "környékezte meg", és azt szerette volna, ha a 2002-es világbajnok tréner ül le a Barca kispadjára.

Akármi is volt a kiváltó ok és akármennyire is próbálták titkolni az érintettek, a viszálynak már tavasszal is voltak látható jelei. Januárban Laporta menesztette a kosárlabda-szakosztályért felelõs alelnököt, Josep María Bartomeut, aki Rosell bizalmasának számított. Cserébe a kosárcsapat szurkolói minden mérkõzésen tüntettek Laporta ellen, és több alkalommal ki is fütyülték az elnököt. A háborúban álló felek akkor még megpróbálták fenntartani a béke látszatát, többször is együtt vacsoráztak a város legelõkelõbb éttermeiben, de a klubhoz közel állók már tudták, hogy nagy a baj.

Aztán amikor bizonyossá vált, hogy Ronaldinhóék megnyerik a bajnokságot, már nem kellett ügyelni a látszatra, így Rosell egy sajtótájékoztatón bejelentette lemondását. Laporta szerint ezzel a lépéssel a párharc még nem ért véget, sõt csak most kezdõdik. Az elnök a legnagyobb példányszámú katalán újságnak adott nyilatkozatában kijelentette, hogy Rosell csak azért távozott az elnökségbõl, hogy felkészülhessen az elnökjelöltségre. "Mindig azt mondta nekünk, hogy ötödosztályú vezetés vagyunk, és másokat kellene a fontos posztokra helyezni. Azt is többször megjegyezte, hogy a csapat addig nem nyeri meg a bajnokságot, amíg a technikai stáb nincs a megfelelõ szinten. Mindig volt valami problémája a közvetlen munkatársaival is, sohasem törekedett párbeszédre" - mondta Laporta, majd így folytatta: "Az volt a célja, hogy a programunkat tönkretegye, és lejárasson engem. Így készült a választásokra."

Rosell nem vágott vissza, nyugodt hangon jelentette be távozását (csupán annyit jegyzett meg, egy olyan nagy és népszerû klubot, mint az FC Barcelona, szerencsésebb lenne demokratikus módszerekkel irányítani), és ezzel a szurkolók nagy részét sikerült is maga mellé állítania. A drukkerek ugyanis nagyon szeretik az (immár csak volt) alelnököt, hiszen egyöntetûen neki tulajdonítják kedvencük, Ronaldinho leigazolását. A Barca-hívek most attól rettegnek, hogy nemcsak Rosell, de "védence" is búcsút int a Camp Nounak.

Ahogy az anyagi jólét is, hiszen a szurkolók többsége szerint az egyesület biztos pénzügyi helyzete is nem kis részben Rosell érdeme. Õ vette rá ugyanis a játékosokat a fizetéscsökkentéssel járó szerzõdésmódosításra, aki pedig erre nem volt hajlandó (mint például az argentinok, Javier Pedro Saviola és Juan Román Riquelme), azt nem marasztalta. Erre persze Laporta hívei azonnal replikáznak: a két játékos azért nincs a klubnál, mert argentin, és Rosell õket zavarta el, hogy helyükre is brazilokat hozhasson. Az igazságot minden bizonnyal sohasem tudjuk meg. Mint ahogy egyelõre azt sem tudni, hogy Sandro Rosell távozása milyen hatással lesz hosszabb távon a katalán klubra.
<|im_start|>user
Sandro Rosellnek igen sokat köszönhet az FC Barcelona. Elsõsorban Ronaldinhót. Az alelnök volt ugyanis az, aki két évvel ezelõtt végigvitte a brazil csillaggal a tárgyalásokat, és neki sikerült meggyõznie, hogy ne a Real Madridot vagy a Manchester Unitedet, hanem a katalánokat válassza. Mindenki hálás is volt az alelnöknek mindezért, kivéve a még nála is egy polccal feljebb lévõ hatalmasságot, Joan Laporta elnököt. Hogy a presidente min és mikor veszett össze közvetlen munkatársával, már a múlt ködébe vész: egyesek szerint Laporta azért haragudott meg Rosellre (akihez egyébként évtizedes barátság fûzi/fûzte), mert utóbbi egy nyilatkozatában azt mondta, szívesen ringbe szállna az elnöki posztért a következõ, 2007-es választáson.

Erõsen tartja magát Barcelonában az a vélekedés is, mely szerint Rosell haragudott meg Laportára, amiért az elnök elõszeretettel kérte ki Johan Cruyff tanácsait a klubot érintõ ügyekben. A holland hozzáértését és a klubhoz való kötõdését senki sem kérdõjelezi meg, viszont õ nem tagja az elnökségnek, így szigorúan tilos lenne õt bárkinek is tájékoztatnia az egyesület belügyeirõl. Egy másik verzió szerint pedig az edzõ személyén veszett össze a két (egykori?) jó barát. Laporta ugyanis még akkor is ragaszkodott Frank Rijkaard maradásához, amikor nem ment jól a csapatnak, Rosell viszont remek brazil kapcsolatait kihasználva (melyeknek köszönhetõen került a klubhoz Ronaldinhón kívül Edmílson, Silvinho és Belletti is) Luiz Felipe Scolarit, a portugál válogatott jelenlegi szövetségi kapitányát "környékezte meg", és azt szerette volna, ha a 2002-es világbajnok tréner ül le a Barca kispadjára.

Akármi is volt a kiváltó ok és akármennyire is próbálták titkolni az érintettek, a viszálynak már tavasszal is voltak látható jelei. Januárban Laporta menesztette a kosárlabda-szakosztályért felelõs alelnököt, Josep María Bartomeut, aki Rosell bizalmasának számított. Cserébe a kosárcsapat szurkolói minden mérkõzésen tüntettek Laporta ellen, és több alkalommal ki is fütyülték az elnököt. A háborúban álló felek akkor még megpróbálták fenntartani a béke látszatát, többször is együtt vacsoráztak a város legelõkelõbb éttermeiben, de a klubhoz közel állók már tudták, hogy nagy a baj.

Aztán amikor bizonyossá vált, hogy Ronaldinhóék megnyerik a bajnokságot, már nem kellett ügyelni a látszatra, így Rosell egy sajtótájékoztatón bejelentette lemondását. Laporta szerint ezzel a lépéssel a párharc még nem ért véget, sõt csak most kezdõdik. Az elnök a legnagyobb példányszámú katalán újságnak adott nyilatkozatában kijelentette, hogy Rosell csak azért távozott az elnökségbõl, hogy felkészülhessen az elnökjelöltségre. "Mindig azt mondta nekünk, hogy ötödosztályú vezetés vagyunk, és másokat kellene a fontos posztokra helyezni. Azt is többször megjegyezte, hogy a csapat addig nem nyeri meg a bajnokságot, amíg a technikai stáb nincs a megfelelõ szinten. Mindig volt valami problémája a közvetlen munkatársaival is, sohasem törekedett párbeszédre" - mondta Laporta, majd így folytatta: "Az volt a célja, hogy a programunkat tönkretegye, és lejárasson engem. Így készült a választásokra."

Rosell nem vágott vissza, nyugodt hangon jelentette be távozását (csupán annyit jegyzett meg, egy olyan nagy és népszerû klubot, mint az FC Barcelona, szerencsésebb lenne demokratikus módszerekkel irányítani), és ezzel a szurkolók nagy részét sikerült is maga mellé állítania. A drukkerek ugyanis nagyon szeretik az (immár csak volt) alelnököt, hiszen egyöntetûen neki tulajdonítják kedvencük, Ronaldinho leigazolását. A Barca-hívek most attól rettegnek, hogy nemcsak Rosell, de "védence" is búcsút int a Camp Nounak.

Ahogy az anyagi jólét is, hiszen a szurkolók többsége szerint az egyesület biztos pénzügyi helyzete is nem kis részben Rosell érdeme. Õ vette rá ugyanis a játékosokat a fizetéscsökkentéssel járó szerzõdésmódosításra, aki pedig erre nem volt hajlandó (mint például az argentinok, Javier Pedro Saviola és Juan Román Riquelme), azt nem marasztalta. Erre persze Laporta hívei azonnal replikáznak: a két játékos azért nincs a klubnál, mert argentin, és Rosell õket zavarta el, hogy helyükre is brazilokat hozhasson. Az igazságot minden bizonnyal sohasem tudjuk meg. Mint ahogy egyelõre azt sem tudni, hogy Sandro Rosell távozása milyen hatással lesz hosszabb távon a katalán klubra.

Foglald össze a fenti szöveget!<|im_end|>
<|im_start|>assistant
Ha egy csapat szemet gyönyörködtetõ játékkal, meggyõzõ fölénnyel megnyeri a spanyol bajnokságot, akár azt is gondolhatnánk, hogy a klubnál minden rendben van. Barcelonában azonban ez közel sincs így, hiszen a katalán sztárklub vezetõségén belül már régóta igen komoly indulatok feszültek, de amíg zajlott a bajnokság, az érintettek nem álltak sérelmeikkel a nyilvánosság elé, hanem a munkára koncentráltak. A szezon végeztével aztán "kiborult a bili": a klub egyik alelnöke, a többek között a játékosok szerzõdtetéséért is felelõs Sandro Rosell lemondott.<|im_end|>