Szulejmán és Hürrem leszármazottai Szigetváron
A nemzetközi média figyelmétõl is kísérve az Oszmán dinasztia két leszármazottja, Kenize Mourad és Mediha Nami Osmanoglu de Fernandez hercegnõk július ötödikén felkeresték a Szigetvár határában fekvõ Zsibót szõlõhegyen folyó ásatásokat. Érdekes, különleges pillanat szemtanúi lehettünk, amikor Mourad hercegnõ, V. Murád szultán dédunokája és Szulejmán egyenes ági leszármazottja legendás õse, a Szigetvár alatt 1566. szeptember 6-án meghalt leghíresebb oszmán uralkodó nemrég megtalált sírhelyére lépett.
Zsombékos mocsár közepén állt Zrínyi híres végvára

Szigetvár és környéke 1566-ban korántsem úgy festett, ahogyan manapság. A késõi Habsburg-korban emelt házak helyén mocsaras, lápos vidék nyúlt végig, a külsõ és belsõ várak között 500 méter széles vizes várárok húzódott. A várostól nem messze álló, beszédes nevû Szõlõhegyen gyümölcsös lugasok álltak, de a fáktól tisztán rá lehetett látni a Zrínyi Miklós által védett végvár bástyáira.

1566. augusztus elsõ napjaiban a Szigetvár alá vonult százezres ostromló török sereg körbevette a várat, a mocsaras vidék ellenére tábort vert, a betegeskedõ, öreg Szulejmán szultán több száz négyzetméteres sátrát pedig a Szõlõhegy tetején verték fel, ahonnan jól láthatta, mi történik az ostrom során. Zrínyi és egyre fogyatkozó végvári vitézei fokozatosan a belsõ várba szorultak vissza, és szeptember elejére lõszerük és vízkészletük jelentõsen megcsappant.

Nem a háborúk, hanem a kapzsiság semmisítette meg

Innentõl mindenki ismeri a történetet, aki kicsit is odafigyelt történelemórán: a maroknyi végvári vitéz kitört a várból, feláldozva magát, és megtizedelve a végsõ rohamra felvonuló török sereget is.

Szigetvár szeptember 7-én elesett, a 72 éves Szulejmán azonban nem érte meg a török gyõzelmet:

szeptember 6-án, valószínûleg szívelégtelenségben meghalt.

A korabeli feljegyzések szerint belsõ szerveit a szultáni sátor alatt temették el, a bebalzsamozott testet pedig visszavitték Konstantinápolyba.

Az 1570-es években Szokullu Mehmed nagyvezír megbízásából a budai pasa dzsámit és egy díszes türbét emeltetett a halott uralkodó tiszteletére, ami a hódoltság idején a muszlim világ egyik legfontosabb zarándokhelyévé vált.

A törökök körében nagy tiszteletnek örvendõ szakrális emlékmû túlélte ifjabb Zrínyi 1664-es téli hadjáratát, és Szigetvár 1689-es visszafoglalását is. 1693-ban azonban a Habsburg szolgálatban álló Gallo Tsech számvevõtisztnek megtetszettek a türbe díszes csempéi és ónlemezbõl készített tetõzete, valamint márvány burkolata. Jó üzletet szimatolva az értékes anyagok kiárusításában, lebontatta és elhordatta az egészet.

Azóta a dzsámiról és a türbérõl nagyjából semmit sem tudtunk – egészen idén tavaszig, amikor a Turbék-Zsibóti szõlõhegyen – hosszas elõkészítõ munka után – dr. Pap Norbert és dr. Fodor Pál vezetésével egy nemzetközi kutatócsoport feltárta az elveszett épületek egy részét, köztük a szultáni síremlék maradványait.

A török régészek királyi vérnek kijáró tisztelettel fogadták a meghatódott hercegnõket

A szenzációs felfedezés hírére az oszmán uralkodói dinasztia ismét ellátogatott Szigetvár mellé, igaz, hogy most nem a próféta zászlaja és lófarkas hadijelvények alatt, hanem két családtag, Kenize Mourad és Mediha Nami Osmanoglu de Fernandez oszmán hercegnõk, Szulejmán egyenes ági leszármazottai személyében. Kenize Mourad franciaországi írónõ, Mediha Nami Osmanoglu de Fernandez pedig Mexikó korábbi budapesti nagykövetének felesége, aki révén több évig élt Magyarországon.

Az õ életük már korántsem olyan fényûzõ, mint õseiké: az 1920-as években Törökország köztársasággá alakult, Musztafa Kemal Atatürk pedig 1924-ben számûzte a famíliát. Az uralkodócsalád tagjai egészen a kilencvenes évekig be sem tehették a lábukat egykori hazájukba. A Magyarországra látogató hercegnõk soha nem éltek uralkodóként, a család egykori otthonát, a Topkapı palotát, más „mezei” turistához hasonlóan, csupán látogatóként kereshették fel.  Mégis, a szõlõhegyi ásatáson részt vevõ török régészek királyi hercegnõket megilletõ tisztelettel fogadva õket, kezet csókoltak nekik, amitõl mindketten könnyekig meghatódtak.

Visszautasították a hercegnõ állampolgársági kérelmét

„Amikor az apám elhagyta Törökországot, mindössze hatéves volt” – mondta Mediha Osmanoglu de Fernandez, aki egyébként hat évet töltött Magyarországon a volt mexikói nagykövet férjeként. „Elvesztette az állampolgárságát, elvesztett mindent. 1974-ben a család már visszamehetett az országba, a 80-as években pedig már vissza is kapta az állampolgárságát. Nekem születésemtõl fogva volt török állampolgárságom, amit soha nem adtam fel, még akkor sem, amikor választanom kellett a francia és a török között, hiszen Párizsban születtem.”

„Én is Franciaországban születtem, de nekem egyáltalán nem volt török állampolgárságom. Körülbelül negyvenéves lehettem, amikor megpályáztam. Akkoriban a párizsi konzulátuson keresztül szerettem volna intézni, de ott azt mondták, hogy Ankarában visszautasították a kérésemet. Valójában részben egy török újságírónak köszönhetem, hogy mégis megkaptam: a Hürriyet (az egyik legnagyobb török lap, a szerk.) címoldalán jelent meg, hatalmas betûkkel, hogy mekkora szégyen, hogy Kenize Mouradnak nem adnak török állampolgárságot.  Még az egyik török televíziós mûsorban is kiálltak mellettem. Így kaptam meg végül az állampolgárságot.”

Sokat szenvedtek a hontalanná válás miatt

A két hercegnõ felmenõit nagyon megviselte az, hogy hazájukból számûzték õket. Mourad hercegnõ elárulta, hogy a családban rengeteg öngyilkosság történt, pontosan azért, mert sokan nem tudták feldolgozni, hogy kiûzték õket egykori hazájukból. Legtöbbjük soha nem dolgozott, mert uralkodói sarj létükre nem tudták, hogyan tartsák el magukat, könyörögni pedig nem akartak a pénzért.
ásatás Mediha Nami Osmanoglu de Fernandez Szulejmán Oszmán Birodalom történelem Hürrem Szigetvár Keniz Mourad
<|im_start|>user
Zsombékos mocsár közepén állt Zrínyi híres végvára

Szigetvár és környéke 1566-ban korántsem úgy festett, ahogyan manapság. A késõi Habsburg-korban emelt házak helyén mocsaras, lápos vidék nyúlt végig, a külsõ és belsõ várak között 500 méter széles vizes várárok húzódott. A várostól nem messze álló, beszédes nevû Szõlõhegyen gyümölcsös lugasok álltak, de a fáktól tisztán rá lehetett látni a Zrínyi Miklós által védett végvár bástyáira.

1566. augusztus elsõ napjaiban a Szigetvár alá vonult százezres ostromló török sereg körbevette a várat, a mocsaras vidék ellenére tábort vert, a betegeskedõ, öreg Szulejmán szultán több száz négyzetméteres sátrát pedig a Szõlõhegy tetején verték fel, ahonnan jól láthatta, mi történik az ostrom során. Zrínyi és egyre fogyatkozó végvári vitézei fokozatosan a belsõ várba szorultak vissza, és szeptember elejére lõszerük és vízkészletük jelentõsen megcsappant.

Nem a háborúk, hanem a kapzsiság semmisítette meg

Innentõl mindenki ismeri a történetet, aki kicsit is odafigyelt történelemórán: a maroknyi végvári vitéz kitört a várból, feláldozva magát, és megtizedelve a végsõ rohamra felvonuló török sereget is.

Szigetvár szeptember 7-én elesett, a 72 éves Szulejmán azonban nem érte meg a török gyõzelmet:

szeptember 6-án, valószínûleg szívelégtelenségben meghalt.

A korabeli feljegyzések szerint belsõ szerveit a szultáni sátor alatt temették el, a bebalzsamozott testet pedig visszavitték Konstantinápolyba.

Az 1570-es években Szokullu Mehmed nagyvezír megbízásából a budai pasa dzsámit és egy díszes türbét emeltetett a halott uralkodó tiszteletére, ami a hódoltság idején a muszlim világ egyik legfontosabb zarándokhelyévé vált.

A törökök körében nagy tiszteletnek örvendõ szakrális emlékmû túlélte ifjabb Zrínyi 1664-es téli hadjáratát, és Szigetvár 1689-es visszafoglalását is. 1693-ban azonban a Habsburg szolgálatban álló Gallo Tsech számvevõtisztnek megtetszettek a türbe díszes csempéi és ónlemezbõl készített tetõzete, valamint márvány burkolata. Jó üzletet szimatolva az értékes anyagok kiárusításában, lebontatta és elhordatta az egészet.

Azóta a dzsámiról és a türbérõl nagyjából semmit sem tudtunk – egészen idén tavaszig, amikor a Turbék-Zsibóti szõlõhegyen – hosszas elõkészítõ munka után – dr. Pap Norbert és dr. Fodor Pál vezetésével egy nemzetközi kutatócsoport feltárta az elveszett épületek egy részét, köztük a szultáni síremlék maradványait.

A török régészek királyi vérnek kijáró tisztelettel fogadták a meghatódott hercegnõket

A szenzációs felfedezés hírére az oszmán uralkodói dinasztia ismét ellátogatott Szigetvár mellé, igaz, hogy most nem a próféta zászlaja és lófarkas hadijelvények alatt, hanem két családtag, Kenize Mourad és Mediha Nami Osmanoglu de Fernandez oszmán hercegnõk, Szulejmán egyenes ági leszármazottai személyében. Kenize Mourad franciaországi írónõ, Mediha Nami Osmanoglu de Fernandez pedig Mexikó korábbi budapesti nagykövetének felesége, aki révén több évig élt Magyarországon.

Az õ életük már korántsem olyan fényûzõ, mint õseiké: az 1920-as években Törökország köztársasággá alakult, Musztafa Kemal Atatürk pedig 1924-ben számûzte a famíliát. Az uralkodócsalád tagjai egészen a kilencvenes évekig be sem tehették a lábukat egykori hazájukba. A Magyarországra látogató hercegnõk soha nem éltek uralkodóként, a család egykori otthonát, a Topkapı palotát, más „mezei” turistához hasonlóan, csupán látogatóként kereshették fel.  Mégis, a szõlõhegyi ásatáson részt vevõ török régészek királyi hercegnõket megilletõ tisztelettel fogadva õket, kezet csókoltak nekik, amitõl mindketten könnyekig meghatódtak.

Visszautasították a hercegnõ állampolgársági kérelmét

„Amikor az apám elhagyta Törökországot, mindössze hatéves volt” – mondta Mediha Osmanoglu de Fernandez, aki egyébként hat évet töltött Magyarországon a volt mexikói nagykövet férjeként. „Elvesztette az állampolgárságát, elvesztett mindent. 1974-ben a család már visszamehetett az országba, a 80-as években pedig már vissza is kapta az állampolgárságát. Nekem születésemtõl fogva volt török állampolgárságom, amit soha nem adtam fel, még akkor sem, amikor választanom kellett a francia és a török között, hiszen Párizsban születtem.”

„Én is Franciaországban születtem, de nekem egyáltalán nem volt török állampolgárságom. Körülbelül negyvenéves lehettem, amikor megpályáztam. Akkoriban a párizsi konzulátuson keresztül szerettem volna intézni, de ott azt mondták, hogy Ankarában visszautasították a kérésemet. Valójában részben egy török újságírónak köszönhetem, hogy mégis megkaptam: a Hürriyet (az egyik legnagyobb török lap, a szerk.) címoldalán jelent meg, hatalmas betûkkel, hogy mekkora szégyen, hogy Kenize Mouradnak nem adnak török állampolgárságot.  Még az egyik török televíziós mûsorban is kiálltak mellettem. Így kaptam meg végül az állampolgárságot.”

Sokat szenvedtek a hontalanná válás miatt

A két hercegnõ felmenõit nagyon megviselte az, hogy hazájukból számûzték õket. Mourad hercegnõ elárulta, hogy a családban rengeteg öngyilkosság történt, pontosan azért, mert sokan nem tudták feldolgozni, hogy kiûzték õket egykori hazájukból. Legtöbbjük soha nem dolgozott, mert uralkodói sarj létükre nem tudták, hogyan tartsák el magukat, könyörögni pedig nem akartak a pénzért.

Összegezd a fenti szöveget!<|im_end|>
<|im_start|>assistant
A nemzetközi média figyelmétõl is kísérve az Oszmán dinasztia két leszármazottja, Kenize Mourad és Mediha Nami Osmanoglu de Fernandez hercegnõk július ötödikén felkeresték a Szigetvár határában fekvõ Zsibót szõlõhegyen folyó ásatásokat. Érdekes, különleges pillanat szemtanúi lehettünk, amikor Mourad hercegnõ, V. Murád szultán dédunokája és Szulejmán egyenes ági leszármazottja legendás õse, a Szigetvár alatt 1566. szeptember 6-án meghalt leghíresebb oszmán uralkodó nemrég megtalált sírhelyére lépett.<|im_end|>