Légszennyezés: metán kontra szén-dioxid?
Nemcsak a szén-dioxid, hanem más légszennyező és mérgező anyagok kiszűrését valósította meg az Európai Unió InGOS nevű programja. A nemzetközi hálózat egyik fontos eszköze egy hollandiai óriás mérőtorony volt. Közben egy, a Nature-ban megjelent tanulmány arra figyelmeztet: a széndioxidnak a levegőből való kivonásának káros mellékhatásai is lehetnek.
Az InGOS-programnak (Integrated non-C02, Greenhouse gas Observing System), amelyben 14 ország, köztük az Országos Meteorológiai Szolgálat kutatói és szakemberei vettek részt, az volt a célja, hogy kialakítsák az olyan potenciálisan káros gázok mérését, mint például a nitrogénoxidét és metánét. Az InGOS olyan légkörfigyelő hálózatot hozott létre egész Európában, amely segítségével egységesíteni lehet a méréseket, bővíteni a már meglévő állomásokat és fejleszteni az új EU-tagállamok adottságait a már működő hálózatokba való integrálásra.
Az InGOS-nak sikerült azonosítani számos eddig ismeretlen, vagy a közelmúltban a hagyományos ipari gázok helyettesítésére piacra dobott gázokat a megfigyelő hálózat érzékenységének köszönhetően. Az egyik ilyen gáz, amelyre a program koncentrált, a metán volt, amelynek molekulái sokkal több hőt tartanak meg, mint a széndioxid, és ezáltal jobban erősítik a globális felmelegedést. Ennek mérésére a hollandiai Cabauw-ban működő több mint 200 méter magas meteorológiai tornyot használták fel.
A metán baktériumok által természetes módon képződik a nedves zónákban és ott, ahol nagy az állatállomány. Jelenleg az emberi tevékenységek nagyobb mennyiséget bocsátanak a légkörbe, mint a természetes források. Közben a Nature-ben az East Anglia egyetem kutatója olyan tanulmányt tett közzé, mely szerint jobb csökkenteni a C02-kibocsátásokat, mint megoldásokat keresni annak kivonására.


Napjainkban számos elképzelés létezik ez utóbbira:
* nagyarányú fatelepítések,
* az óceánokban lévő fitoplankton mesterséges tenyésztése,
* elégetésre szánt növények termesztése az elektromos hőközpontokban,
* lúgos eső kiváltása a felhőkből a levegőben lévő széndioxid lekötésére.
Ha nem sikerül sürgősen csökkenteni a C02-kibocsátást ezekre valóban szükség lesz. Csakhogy, mint arra a tanulmány szerzője, Phil Williamson rámutatott, ezek az eljárások igen költségesek és környezetkárosodással járnak. A professzor emlékeztetett arra, hogy amennyiben betartják a tavalyi párizsi klímacsúcs megállapodásait, vagyis a globális felmelegedést az évszázad végéig 2 C fok alá szorítják le, a különböző klímamodellek becslései szerint 2100-ig 600 milliárd tonna széndioxidot kell kivonni a légkörből. Ezt legkésőbb 4 éven belül el kell kezdeni, évi 20 milliárd tonna kivonásával.
Ennek költségeit még fel sem mérték igazán, de például a jelenleg feltételezett módszerek szerint a bioenergiához szükséges kultúrákhoz 580 millió hektárnyi termőterület kellene, amely az Egyesült Államok területének a fele, és a Föld jelenleg művelhető területeinek egyharmada. Ez pedig erdők, legelők elvesztését jelentene, komoly kihatással lenne az állatvilágra és ezáltal az élelmiszer-biztonságra, hiszen a megmaradt területeken ugrásszerűen kellene a mezőgazdasági termelékenységnek növekednie, hogy kielégítsék a Föld folyamatosan szaporodó lakosságának igényeit.
A légköri széndioxid bioenergia felhasználása általi csökkentése körül amúgy is sok a bizonytalanság, mert igen nagy különbségek várhatók a bioenergiát adó növények termesztésében aszerint, hogy azokat elhagyott területeken művelik, vagy pedig e célból erdőket kell kiirtani. De egyik variáció sem érné el a párizsi célkitűzést, sőt, ha nagy területen váltanák fel az erdőket a termőterületek, akkor a légköri C02 további 150 milliárd tonnával növekedne. A nagyarányú erdőtelepítések sem veszélytelenek, mert megbonthatják a természetes ökoszisztémát: megváltozna a felhőtakaró, a talaj és a víz aránya, amelyek a párolgások révén ugyancsak kihatnának a Föld felszíni hőmérsékletére. Alternatív megoldásként a brit kutató a talajba megfelelő mennyiségben kevert szilikátokat ajánlja, amelyek kémiai úton elnyelik a széndioxidot.
Zöld dízel
A szennyező kibocsátásokat nemcsak elektromos, hidrogén vagy hibrid meghajtású autókkal lehet csökkenteni. Van egy új üzemanyag is, olasz szabadalom, a nemzeti energiatröszt (ENI) technológiai kutatásának eredménye. Az új üzemanyag tudományos neve HVO, azaz Hydrotreated Vegetable Oil. A technológiáját a Honeywell Uop-pal dolgozta ki az ENI. Ez a növényi olajak hidrogenizációján alapul és felhasználhatók állati zsírok, használt olajok, hulladékszármazékok is. Az új üzemanyag előnye:
* már 5 százalékos keverésével is elérhető 4 százalékos fogyasztás-csökkentés,
* a „hideg” indulás megkönnyítése,
* a széndioxid-kibocsátás 5 százalékos csökkentése (az Euro 5 motoroknál ez 40 százalékot is elérhet, amivel az olasz törvény által előírt kibocsátási szint alá kerülhet)
* kevesebb zaj.
A zöld dízel Olaszországban január 12-től kapható az országban működő 3500 ENI-kútnál. Ára ugyanannyi, mint a „kék dízelé”.
Biokerozinnal Skandináviába
Január végétől mindazok a repülők, amelyek Oslo legnagyobb légi kikötőjében, Gardermoenben landolnak, biokerozinnal tölthetik fel tartályaikat. Az Airbus, a Boeing vagy a Bombardier legújabb modellje nem igényelnek átalakítást ehhez. Az első fecske a Lufthansa Airbus 320-a volt. A Star Alliance más társaságai a skandináv SAS-tól a Star Alliance-ig csatlakoztak a kezdeményezéshez, mint ahogy a holland KLM is. A bio-üzemanyagot Gardermoenben ugyanazoknak a tartályokban tárolják, mint korábban a hagyományosat.
A kezdeményezők az Avinor, az a társaság, amely irányítja a norvég repülőtereket, a Sky SPG, amely a bioüzemanyagok kutatására és előállítására szakosodott és az Air Pop, a forgalmazó voltak. Az Avinor és az Air Pop megegyezést kötöttek legalább 1,23 millió liter szállításához. A nemzetközi repülési szervezettel, az IATÁ-val egyetértésben terjeszteni akarják az üzemanyagot a világ minden részében. Az IATA célul tűzte ki a polgári repülés által kibocsátott szennyezés felére csökkentését 2050-ig.



A kölykök életük első hónapjait a házuk biztonságában töltötték. A kis hiénák neme még nem ismert, bár az állatorvosi vizsgálatokon és a kötelező oltásokon már túlestek. A hiénáknál a nőstények és hímek teljesen egyformák, még a nemi szerveik is ugyanúgy néznek ki. Brehm idejében még csak akkor tudták teljes biztonsággal megállapítani, hogy a vizsgált hiéna milyen nemű, ha megszülettek a kicsinyei. Ma már elegendő ehhez vérmintájuk genetikai vizsgálata.
A hiéna hímek és nőstények nagyfokú hasonlósága abból fakad, hogy az utóbbiak tesztoszteronszintje nagyon magas. A felnőtt hiéna nőstények nagyobbak a hímnél, és agresszivitásuk sem marad el tőlük. Erejük mellett az is segíti őket, hogy rokoni kapcsolatban állnak egymással, így számítanak az uralkodó nemnek a csapaton belül.

A foltos hiénák etetése része annak az állatbemutató programnak, amelyet március közepétől november első napjáig tartanak a Szegedi Vadasparkban. Az etetés mellett rövid előadással mutatják be az állatokat.
A foltos hiénák Afrikában a Szaharától délre a nyílt füves puszták, szavannák, bozótos területek lakói. Sokáig dögevőknek tartották őket, de ma már ismeretes, hogy kitűnő vadászok. A hiéna kisebb rágcsálókat egymaga is elfog, a nagyobb zsákmányra azonban falkában vadászik. Egy tíz-húsz egyedből álló csapat kevesebb mint egy perc alatt képes felfalni egy zebrát.
A ragadozó rendkívül erős állkapcsával a csontokat is képes összeroppantani. Rendkívül erős nyak- és vállizmainak köszönhetően magánál nagyobb állatott is el tud vonszolni. Főleg sötétben vadászik, és akár óránként 60 kilométeres sebességgel is képes futni viszonylag hosszabb távon.

A hiénák testhossza eléri a 180 centimétert, átlagos tömegük 85 kilogramm. Hátulsó lábaik rövidebbek az elsőnél, hátuk emiatt lejtős. Futáskor csak az ujjaik érintik a földet. Karmaik nem húzhatók vissza. Szürkésbarna bundájuk ritkás, a nyakon és a hát hosszában sörényt alkot, az egyedek ennek felborzolásával üdvözlik egymást.
A nőstények teje nagyon magas fehérje- és zsírtartalmú, és a kicsik hosszú ideig, akár 12-16 hónapos korukig szopnak. A magasabb rangú nőstények előbb válnak ivaréretté és gyakrabban is fialnak, mint az alacsonyabb rangúak, ezzel több utódot tudnak felnevelni.
Az Aberdeeni Egyetem és a partra vetődött tengeri állatok skót adatbázisának (Scottish Marine Animal Stranding Scheme) kutatói megvizsgálták a tetemeket, tanulmányukat a Science of the Total Environment című szaklap ismertette. A kutatók a higany olyan magas koncentrációját mérték az állatok szervezetében, ami embereknél idegrendszeri zavart okozhat. Első alkalommal mutatták ki, hogy a kadmium képes áthatolni az úgynevezett vér-agy gáton, vagyis az agyat védő természetes határon - írta a BBC hírportálja. Nem találták jelét annak, hogy a higany és a kadmium az agyban megzavarta volna az állatok tájékozódási képességét, amely néha partra sodródást okoz. Úgy vélték azonban, hogy a két anyag nagy mennyisége stresszt okozhatott a delfineknél.
Tanulmányuk "világos összefüggést" mutatott ki a cetek életkora és a mérgező anyagok koncentrációja között, ami arra utal, hogy a mérgek okozta, úgynevezett toxikus stressz annál nagyobb, minél tovább él az állat. Az eredmények azt bizonyíthatják, hogy ez a delfinfaj kevésbé érzékeny a higanymérgezésre, mint az ember, ám nem lehet elvetni azt a lehetőséget, hogy a mérgek hozzájárultak az állatok eltévedéséhez.
Eva Krupp, az Aberdeeni Egyetem környezetvédelmi vegyész-analitikusa, a kutatás résztvevője elmondta, hogy a delfinek legfontosabb szerveiből meglepően sok mintát sikerült gyűjteniük, így először láthatták, hogyan hatnak a környezetszennyező anyagok hosszú távon a tengeri emlősökre.
"Egyedülálló információk birtokába jutottunk, mivel egyetlen delfinraj igen különböző korú tagjainál vizsgálhattuk meg, hogy változnak a korral a különböző anyagok hatásai" - magyarázta Krupp. Az állatok között egy év alatti és 36 éves is volt. A kilencévesnél idősebb delfinek mindegyikénél igen magas higanykoncentrációt mértek, háromnál olyan magas volt, ami embereknél komoly idegrendszeri zavart okozna. "Minél tovább él tehát a tengeri emlős, annál kevésbé lehet képes a mérgező hatásokkal megküzdeni" - következtetett a kutató.
InGOS program Hulladék Skócia Mozaik Európai Unió delfin partra vetődés hiénakölykök légszennyezés szén-dioxid Szegedi Vadaspark mérgező anyag
<|im_start|>user
Az InGOS-programnak (Integrated non-C02, Greenhouse gas Observing System), amelyben 14 ország, köztük az Országos Meteorológiai Szolgálat kutatói és szakemberei vettek részt, az volt a célja, hogy kialakítsák az olyan potenciálisan káros gázok mérését, mint például a nitrogénoxidét és metánét. Az InGOS olyan légkörfigyelő hálózatot hozott létre egész Európában, amely segítségével egységesíteni lehet a méréseket, bővíteni a már meglévő állomásokat és fejleszteni az új EU-tagállamok adottságait a már működő hálózatokba való integrálásra.
Az InGOS-nak sikerült azonosítani számos eddig ismeretlen, vagy a közelmúltban a hagyományos ipari gázok helyettesítésére piacra dobott gázokat a megfigyelő hálózat érzékenységének köszönhetően. Az egyik ilyen gáz, amelyre a program koncentrált, a metán volt, amelynek molekulái sokkal több hőt tartanak meg, mint a széndioxid, és ezáltal jobban erősítik a globális felmelegedést. Ennek mérésére a hollandiai Cabauw-ban működő több mint 200 méter magas meteorológiai tornyot használták fel.
A metán baktériumok által természetes módon képződik a nedves zónákban és ott, ahol nagy az állatállomány. Jelenleg az emberi tevékenységek nagyobb mennyiséget bocsátanak a légkörbe, mint a természetes források. Közben a Nature-ben az East Anglia egyetem kutatója olyan tanulmányt tett közzé, mely szerint jobb csökkenteni a C02-kibocsátásokat, mint megoldásokat keresni annak kivonására.


Napjainkban számos elképzelés létezik ez utóbbira:
* nagyarányú fatelepítések,
* az óceánokban lévő fitoplankton mesterséges tenyésztése,
* elégetésre szánt növények termesztése az elektromos hőközpontokban,
* lúgos eső kiváltása a felhőkből a levegőben lévő széndioxid lekötésére.
Ha nem sikerül sürgősen csökkenteni a C02-kibocsátást ezekre valóban szükség lesz. Csakhogy, mint arra a tanulmány szerzője, Phil Williamson rámutatott, ezek az eljárások igen költségesek és környezetkárosodással járnak. A professzor emlékeztetett arra, hogy amennyiben betartják a tavalyi párizsi klímacsúcs megállapodásait, vagyis a globális felmelegedést az évszázad végéig 2 C fok alá szorítják le, a különböző klímamodellek becslései szerint 2100-ig 600 milliárd tonna széndioxidot kell kivonni a légkörből. Ezt legkésőbb 4 éven belül el kell kezdeni, évi 20 milliárd tonna kivonásával.
Ennek költségeit még fel sem mérték igazán, de például a jelenleg feltételezett módszerek szerint a bioenergiához szükséges kultúrákhoz 580 millió hektárnyi termőterület kellene, amely az Egyesült Államok területének a fele, és a Föld jelenleg művelhető területeinek egyharmada. Ez pedig erdők, legelők elvesztését jelentene, komoly kihatással lenne az állatvilágra és ezáltal az élelmiszer-biztonságra, hiszen a megmaradt területeken ugrásszerűen kellene a mezőgazdasági termelékenységnek növekednie, hogy kielégítsék a Föld folyamatosan szaporodó lakosságának igényeit.
A légköri széndioxid bioenergia felhasználása általi csökkentése körül amúgy is sok a bizonytalanság, mert igen nagy különbségek várhatók a bioenergiát adó növények termesztésében aszerint, hogy azokat elhagyott területeken művelik, vagy pedig e célból erdőket kell kiirtani. De egyik variáció sem érné el a párizsi célkitűzést, sőt, ha nagy területen váltanák fel az erdőket a termőterületek, akkor a légköri C02 további 150 milliárd tonnával növekedne. A nagyarányú erdőtelepítések sem veszélytelenek, mert megbonthatják a természetes ökoszisztémát: megváltozna a felhőtakaró, a talaj és a víz aránya, amelyek a párolgások révén ugyancsak kihatnának a Föld felszíni hőmérsékletére. Alternatív megoldásként a brit kutató a talajba megfelelő mennyiségben kevert szilikátokat ajánlja, amelyek kémiai úton elnyelik a széndioxidot.
Zöld dízel
A szennyező kibocsátásokat nemcsak elektromos, hidrogén vagy hibrid meghajtású autókkal lehet csökkenteni. Van egy új üzemanyag is, olasz szabadalom, a nemzeti energiatröszt (ENI) technológiai kutatásának eredménye. Az új üzemanyag tudományos neve HVO, azaz Hydrotreated Vegetable Oil. A technológiáját a Honeywell Uop-pal dolgozta ki az ENI. Ez a növényi olajak hidrogenizációján alapul és felhasználhatók állati zsírok, használt olajok, hulladékszármazékok is. Az új üzemanyag előnye:
* már 5 százalékos keverésével is elérhető 4 százalékos fogyasztás-csökkentés,
* a „hideg” indulás megkönnyítése,
* a széndioxid-kibocsátás 5 százalékos csökkentése (az Euro 5 motoroknál ez 40 százalékot is elérhet, amivel az olasz törvény által előírt kibocsátási szint alá kerülhet)
* kevesebb zaj.
A zöld dízel Olaszországban január 12-től kapható az országban működő 3500 ENI-kútnál. Ára ugyanannyi, mint a „kék dízelé”.
Biokerozinnal Skandináviába
Január végétől mindazok a repülők, amelyek Oslo legnagyobb légi kikötőjében, Gardermoenben landolnak, biokerozinnal tölthetik fel tartályaikat. Az Airbus, a Boeing vagy a Bombardier legújabb modellje nem igényelnek átalakítást ehhez. Az első fecske a Lufthansa Airbus 320-a volt. A Star Alliance más társaságai a skandináv SAS-tól a Star Alliance-ig csatlakoztak a kezdeményezéshez, mint ahogy a holland KLM is. A bio-üzemanyagot Gardermoenben ugyanazoknak a tartályokban tárolják, mint korábban a hagyományosat.
A kezdeményezők az Avinor, az a társaság, amely irányítja a norvég repülőtereket, a Sky SPG, amely a bioüzemanyagok kutatására és előállítására szakosodott és az Air Pop, a forgalmazó voltak. Az Avinor és az Air Pop megegyezést kötöttek legalább 1,23 millió liter szállításához. A nemzetközi repülési szervezettel, az IATÁ-val egyetértésben terjeszteni akarják az üzemanyagot a világ minden részében. Az IATA célul tűzte ki a polgári repülés által kibocsátott szennyezés felére csökkentését 2050-ig.



A kölykök életük első hónapjait a házuk biztonságában töltötték. A kis hiénák neme még nem ismert, bár az állatorvosi vizsgálatokon és a kötelező oltásokon már túlestek. A hiénáknál a nőstények és hímek teljesen egyformák, még a nemi szerveik is ugyanúgy néznek ki. Brehm idejében még csak akkor tudták teljes biztonsággal megállapítani, hogy a vizsgált hiéna milyen nemű, ha megszülettek a kicsinyei. Ma már elegendő ehhez vérmintájuk genetikai vizsgálata.
A hiéna hímek és nőstények nagyfokú hasonlósága abból fakad, hogy az utóbbiak tesztoszteronszintje nagyon magas. A felnőtt hiéna nőstények nagyobbak a hímnél, és agresszivitásuk sem marad el tőlük. Erejük mellett az is segíti őket, hogy rokoni kapcsolatban állnak egymással, így számítanak az uralkodó nemnek a csapaton belül.

A foltos hiénák etetése része annak az állatbemutató programnak, amelyet március közepétől november első napjáig tartanak a Szegedi Vadasparkban. Az etetés mellett rövid előadással mutatják be az állatokat.
A foltos hiénák Afrikában a Szaharától délre a nyílt füves puszták, szavannák, bozótos területek lakói. Sokáig dögevőknek tartották őket, de ma már ismeretes, hogy kitűnő vadászok. A hiéna kisebb rágcsálókat egymaga is elfog, a nagyobb zsákmányra azonban falkában vadászik. Egy tíz-húsz egyedből álló csapat kevesebb mint egy perc alatt képes felfalni egy zebrát.
A ragadozó rendkívül erős állkapcsával a csontokat is képes összeroppantani. Rendkívül erős nyak- és vállizmainak köszönhetően magánál nagyobb állatott is el tud vonszolni. Főleg sötétben vadászik, és akár óránként 60 kilométeres sebességgel is képes futni viszonylag hosszabb távon.

A hiénák testhossza eléri a 180 centimétert, átlagos tömegük 85 kilogramm. Hátulsó lábaik rövidebbek az elsőnél, hátuk emiatt lejtős. Futáskor csak az ujjaik érintik a földet. Karmaik nem húzhatók vissza. Szürkésbarna bundájuk ritkás, a nyakon és a hát hosszában sörényt alkot, az egyedek ennek felborzolásával üdvözlik egymást.
A nőstények teje nagyon magas fehérje- és zsírtartalmú, és a kicsik hosszú ideig, akár 12-16 hónapos korukig szopnak. A magasabb rangú nőstények előbb válnak ivaréretté és gyakrabban is fialnak, mint az alacsonyabb rangúak, ezzel több utódot tudnak felnevelni.
Az Aberdeeni Egyetem és a partra vetődött tengeri állatok skót adatbázisának (Scottish Marine Animal Stranding Scheme) kutatói megvizsgálták a tetemeket, tanulmányukat a Science of the Total Environment című szaklap ismertette. A kutatók a higany olyan magas koncentrációját mérték az állatok szervezetében, ami embereknél idegrendszeri zavart okozhat. Első alkalommal mutatták ki, hogy a kadmium képes áthatolni az úgynevezett vér-agy gáton, vagyis az agyat védő természetes határon - írta a BBC hírportálja. Nem találták jelét annak, hogy a higany és a kadmium az agyban megzavarta volna az állatok tájékozódási képességét, amely néha partra sodródást okoz. Úgy vélték azonban, hogy a két anyag nagy mennyisége stresszt okozhatott a delfineknél.
Tanulmányuk "világos összefüggést" mutatott ki a cetek életkora és a mérgező anyagok koncentrációja között, ami arra utal, hogy a mérgek okozta, úgynevezett toxikus stressz annál nagyobb, minél tovább él az állat. Az eredmények azt bizonyíthatják, hogy ez a delfinfaj kevésbé érzékeny a higanymérgezésre, mint az ember, ám nem lehet elvetni azt a lehetőséget, hogy a mérgek hozzájárultak az állatok eltévedéséhez.
Eva Krupp, az Aberdeeni Egyetem környezetvédelmi vegyész-analitikusa, a kutatás résztvevője elmondta, hogy a delfinek legfontosabb szerveiből meglepően sok mintát sikerült gyűjteniük, így először láthatták, hogyan hatnak a környezetszennyező anyagok hosszú távon a tengeri emlősökre.
"Egyedülálló információk birtokába jutottunk, mivel egyetlen delfinraj igen különböző korú tagjainál vizsgálhattuk meg, hogy változnak a korral a különböző anyagok hatásai" - magyarázta Krupp. Az állatok között egy év alatti és 36 éves is volt. A kilencévesnél idősebb delfinek mindegyikénél igen magas higanykoncentrációt mértek, háromnál olyan magas volt, ami embereknél komoly idegrendszeri zavart okozna. "Minél tovább él tehát a tengeri emlős, annál kevésbé lehet képes a mérgező hatásokkal megküzdeni" - következtetett a kutató.

Foglald össze a fenti szöveget!<|im_end|>
<|im_start|>assistant
Nemcsak a szén-dioxid, hanem más légszennyező és mérgező anyagok kiszűrését valósította meg az Európai Unió InGOS nevű programja. A nemzetközi hálózat egyik fontos eszköze egy hollandiai óriás mérőtorony volt. Közben egy, a Nature-ban megjelent tanulmány arra figyelmeztet: a széndioxidnak a levegőből való kivonásának káros mellékhatásai is lehetnek.<|im_end|>