Még mindig kísért Goebbels doktor szelleme
Goebbels oldalági rokonai szerzõi jogi pert indítottak Adolf Hitler leghûségesebb híve, az egykori birodalmi propagandaminiszter kortörténeti dokumentum értékû naplója miatt.
Hetven év múltán ismét Goebbels nevétõl hangos a sajtó

Goebbels  rokonai pert indítottak a Random House Németország kiadó, valamint  Peter Longerich, a University of London modern német történelmi tanszékének professzora, a „Goebbels” címû bibliográfia szerzõje ellen.

A professzor a bibliográfiában bõségesen idéz Hitler propagandaminiszterének történeti forrásértékû naplójából, amelyet Goebbels az 1920-as évektõl egészen 1945 áprilisának végéig, az összeomlás utolsó napjaiig vezetett. 

Hitler miniszterének leszármazottja a jogi képviselõ

Az ügynek nem csak ez ad sajátos történelmi „bukét”, hanem a felpereseket képviselõ ügyvéd, Cordula Schacht személye is. Dr. Schacht annak a Hjalmar Schacht-nak a leszármazottja, aki 1934 és 1937 között a birodalmi kormány gazdasági minisztere, a fegyverkezési program koordinátora, Hitler vezér és kancellár pénzügyi tanácsadója, valamint 1937-tõl 1945-ig a Deutsche Bank elnöke volt.

(Hjalmar Schacht-ot háborús bûnösként perbe is fogták a Nürnbergi Katonai Törvényszék elõtt, azonban a bíróság 1946-ban felmentette a háborús és emberiség elleni bûntettek vádja alól.)  Rainer Dresen, a kiadó vezetõ jogtanácsosa a Guardian -nek elmondta, hogy a Random House képtelenségnek tartja a Goebbels rokonok szerzõi jogdíjra vonatkozó követelését.

„Meggyõzõdésünk, hogy nem kell fizetnünk egy háborús bûnös után” – nyilatkozta a jogtanácsos a brit napilapnak.

Pedig szerzõi jogi értelemben mégsem tûnik akkora képtelenségnek az igény; a naplót 1992-ben elõször megjelentetõ R. Piper GmbH. & Co. KG. müncheni kiadóvállalat ugyanis  kifizette a Goebbels rokonoknak a megállapodás szerinti jogdíjat, szintén Cordula Schacht közremûködésével.

Goebbels ismét elõtérben

Rainer Dresen elmondta, hogy amikor Schacht ügyfelei képviseletében felkereste a kiadót és bejelentette igényüket, nem akarta elhinni, hogy „royalitit” azaz szerzõi jogdíjat követelnek Goebbels naplója után.  A müncheni kerületi bíróság még 2014 szeptemberében tárgyalást tûzött ki az ügyben idén április 23-ra, és arra kötelezte a kiadót, hogy részletesen dokumentálja a „Goebbels” címû bibliográfia értékesítésébõl befolyt bevételeit.

A Random House Németország megfellebbezte a bírósági végzést a „jog, az erkölcs, és a szerzõi jog nevében”, egyben bejelentette, hogy nem megy el a tárgyalásra. A nem mindennapi perrõl most tudósított a Guardian.  A jogi procedúra ismét elõtérbe hozta dr. Paul Joseph Goebbels személyét, aki feleségével Magda Goebbelsszel együtt éppen hetven éve, 1945. május 1-én követett el öngyilkosságot a berlini kancellária bunkerében az után, hogy mind az öt gyermeküket megmérgezték.

Hitler leváltását követelte

Dr. Paul Joseph Goebbels (1897 – 1945) 1921-ben a heidelbergi egyetemen szerzett irodalomtudományi doktorátust. A ragyogó intellektusú fiatalembernek írói ambíció voltak, de annak ellenére, hogy a 20-as években két regényt is írt, nem tudott érvényesülni az irodalmi pályán. Kudarcát az „irodalmat megszálló zsidóknak” tudta be, és emiatt vált dühödten vad antiszemitává. A náci mozgalomra az 1923 novemberében elvetélt müncheni sörpuccs hírére figyelt fel.

 Adolf Hitlerrel csak a landsbergi börtönbõl történt szabadulása után, 1925-ben ismerkedett meg, akinek azonnal felismerte különleges képességeit. Ennek ellenére Goebbels kezdetben a Nemzetiszocialista Német Munkáspárt (Nationalsozialistische Deutsche Arbeiterpartei, NSDAP) radikális, a szocialista jellegû program maradék nélküli megvalósítását zászlajára tûzõ, és Gregor Strasser nevével fémjelzett szárnyához csatlakozott.

Az agilis doktor szûk körben ekkor még élesen kritizálta a Hitler által képviselt politikai irányvonalat. Az 1925-26-ban lezajlott egyre élesebb párton belüli vitáknak Adolf Hitler vetett véget 1926 februárjában, a náci párt bambergi kongresszusán.  Goebbels ekkor „megtért”, Hitler pedig tõle szokatlan módon nem szorította háttérbe Joseph Goebbelst, mert felismerte benne a zseniális propagandistát, és a kiváló szervezõt.

Komoly tervei voltak az 1926-ban berlini pártvezetõvé elõléptetett Goebbelsszel, és a bizalom jeleként meghívta berchtesgadeni nyaralójába. Az itt folytatott hosszú beszélgetés hatására Joseph Goebbels a késõbbi Führer leghûségesebb hívévé vált.

A nélkülözhetetlen és nem is olyan szürke eminenciás

Goebbels sokszorosan meghálálta Hitler belé vetett bizalmát. Hatékony szervezõ és propagandista képességeit az 1930-as és 1932-es választásokon csillogtatta meg elõször. Miután a náci párt 1933. január 30-án megszerezte a kormányzati hatalmat, a kancellárrá avanzsált Adolf Hitler rövidesen kormánytaggá tette a propagandazseni  „Herr Doktort”, aki  1933-tól egészen 1945-ig, a bukás évéig töltötte be a Harmadik Birodalom népnevelési  és propagandaügyi miniszteri tisztségét .

A sajtót, a rádiót és a filmgyártását koncepciózus módon egyszemélyi irányítása alá vonta, és teljes egészében a vezérkultusz, valamint a nemzetiszocialista kül -, és belpolitika szolgálatába állította.

Goebbels már korán felismerte a modern kommunikációs eszközök jelentõségét, és mesteri módon alkalmazta azokat a propagandaháború fegyvereiként. A belpolitikai eseményeket, így többek között a nürnbergi pártnapokat, de még az 1936-os berlini olimpiát is arra használta fel, hogy elkápráztassa a nagyvilágot a náci Németország eredményeivel, és hatalmának folyamatos fitogtatásával.

Adolf Hitlerhez való feltétlen hûségét már a 30-as években is többször bebizonyította; így például komoly szerepet játszott egykori mentora, Gregor Strasser pártból történõ kiszorításában, valamint Hitler másik riválisa, Ernst Röhm, az SA (a náci párt fegyveres szervezete) vezérével 1934 júniusában történt véres leszámolásban.  Hitler számára Goebbels személye azonban a második világháború idején (1939-1945) értékelõdött fel igazán.

A Sporthallétól a berlini bunkerig

A második világháború derekáig Goebbels a náci pártelit második vonalához tartozott a Hitler hivatalos utódának tekintett páváskodó és extrém különcségeirõl elhíresült Luftwaffe fõnök, Herman Göring birodalmi marsall, vagy a „fekete sereg”, az SS feje, a még a párthatalmasságok köreiben is félt Heinrich Himmler birodalmi vezetõ, illetve az udvari intrikák nagymestere, Martin Bormann kancelláriafõnök mellett.

Az 1943-as sztálingrádi katasztrófa megrendítõ csapása a józanabbul gondolkodó náci vezetõk között is  nyilvánvalóvá tette, hogy a sokat hangoztatott végsõ gyõzelem helyett a vereség fenyegetõ árnyéka borul egyre jobban a birodalomra.  Göring csõdöt mondott, Himmler pedig 1944-tõl kémelhárító fõnöke, Walter Schellenberg hatására az angolszász szövetségesekkel történõ különalku gondolatával kezdett el kacérkodni.

Goebbels, - noha naplója tanúsága szerint õ maga is pontosan látta a birodalom súlyosra fordult helyzetét – Hitlerhez hasonlóan fanatikusan hitt a kedvezõ fordulatban. A sztálingrádi sokk után Hitler neki köszönhette, hogy a propagandaminiszter elmeszüleménye, az 1943 februárjában a berlini Sporthalléban meghirdetett „totális háború”bombasztikus perspektívája új reményt csepegtetett a vereségtõl elcsüggedt német közvéleménybe.

Goebbels a Hitler ellen 1944 július 20-án elkövetett  merényletkísérlet illetve tiszti összeesküvés felszámolásában játszott szerepe miatt lépett elõ a Führer legbensõbb bizalmasává. A merénylet napján a fõvárosban tartózkodó Goebbels, úgyis mint Berlin gauleitere sikeresen leszerelte a tiszti összeesküvésbe beavatott tábornokok akcióját, amely a berlini kormányzati negyed elfoglalását, és a náci vezetõk letartóztatását célozta.

 Az összeomlás napjaiban sem vesztette el fanatikus hitét egy hirtelen jött, a „gondviseléstõl” származó kedvezõ fordulatban.

1945. április 22-én-amikor Hitler udvartartásának szinte az összes korifeusa elmenekült már a szovjetek által körülzárt Berlinbõl – Goebbels a családjával együtt leköltözött a kancellária bunkerébe, hogy együtt osztozzanak a szeretett vezér sorsában.

A bukás jutalma: egynapos kancellárság

1945. április 20-án Hitler 56. születésnapjának megünneplésére gyûlt össze utoljára a náci vezérkar a berlini kancellárián. A külvárosokból ágyúzó szovjet nehéztüzérség adta meg a „zenei aláfestést” a nyomott hangulatú ünnepléshez.

A náci hatalmasságok alig várták, hogy véget érjen a köszöntõ, és sietve eltávozhassanak az életveszélyessé vált német fõvárosból. Göring, valamint az OKW (Oberkommando der Wehrmacht, a német véderõ) feje és hadmûveleti fõnöke, Wilhelm Keitel vezértábornagy valamint Alfred Jodl vezérezredes csakúgy sietve elhagyták a kancelláriát, mint a „treue Heinrich” a „hûséges Heinrich” ahogyan  Hitler a szintén ideges gyorsasággal eltávozó Himmlert aposztrofálta.

Csak Goebbels – és kényszerûségbõl – Bormann maradtak az ekkorra már az orosz tüzérség lõtávolságába került Führer bunkerben.  Miután nyilvánvaló lett, hogy Hitler utolsó szalmaszála, a már csak papíron létezõ Steiner-féle 9. hadsereg, és Wenck tábornok hadseregcsoportja sem tud semmit tenni Berlin felmentéséért, Hitler összeomlott, és belátta, hogy nincs tovább.

Április 29-én lediktált politikai végrendeletében a hatalmától megfosztott Göring helyett Karl Dönitz tengernagyot nevezte ki államfõnek, és a hozzá utolsó pillanatig hû maradt Goebbelst birodalmi kancellárrá tette.

Miután Hitler április 30-án az elõzõ nap feleségül vett Eva Braunnal együtt öngyilkos lett, Goebbels kerek egy napig töltötte be a Harmadik Birodalom kancellári posztját.

Május elsején, amikor a szovjet csapatok már csak 500 méterre álltak a kancelláriától, feleségével, Magda Goebbelsszel együtt öngyilkos lett, miután mind az öt gyermeküket megmérgezték.

Magyarul is megjelent

Goebbels mintegy 16 000 oldalnyi,  1941-ig kézzel, azt követõen pedig írógéppel írt naplója nincs meg teljes egészében. Amikor a Goebbels család Hitler meghívására 1945. április 22-én leköltözött a Führer-bunkerbe, a propagandaminiszter magával vitte a több kötetre rúgó naplóját is.

Egy másolati példány azonban a minisztérium romjai között maradt, csakúgy, mint a napló mikrofilmre másolt verziója. A kancellária romjait elfoglaló szovjet csapatok birtokába került a napló zöme és a mikrofilmek egy része, de a Goebbels hagyatékból jutott az amerikaiaknak is. Noha a napló egyes, gondosan kiválogatott részeit Goebbels már a háború elõtt illetve a világégés idején kiadta, teljes terjedelmében eddig még sohasem került publikálásra a komoly történeti értéket képviselõ dokumentum.

Mindeddig a 2186 nyomtatott oldalból álló 1992-es, öt kötetes elsõ német kiadás a legteljesebb. A német kiadásnak az volt az elõzménye, hogy 1992-ben az orosz kormányzati szervek valamint a müncheni székhelyû  Institut für Zeitgeschichte (Jelenkortörténeti  Intézet) megállapodása alapján az orosz hatóságok átadták a Goebbels napló birtokukban lévõ másolatát.

A napló jelentõsen redukált változatát elõször 1994-ben, majd 1997-ben is kiadták magyarul. A magyar kiadó az Origó tudomása szerint kifizette a jogutódok számára  - Cordula Schacht útján – a szerzõi jogdíjat.

Goebbels naplójának magyar nyelvû kiadása bepillantást enged a hitleri Németország és a korabeli Magyarország közötti diplomáciai kapcsolatokba, valamint a szerzõ és Hitler magyarsággal kapcsolatos véleményébe is. Utóbbi mindennek nevezhetõ, csak hízelgõnek nem...
náci korszak Harmadik Birodalom propaganda nemzetiszocializmus második világháború Adolf Hitler náci Németország Goebbels
<|im_start|>user
Hetven év múltán ismét Goebbels nevétõl hangos a sajtó

Goebbels  rokonai pert indítottak a Random House Németország kiadó, valamint  Peter Longerich, a University of London modern német történelmi tanszékének professzora, a „Goebbels” címû bibliográfia szerzõje ellen.

A professzor a bibliográfiában bõségesen idéz Hitler propagandaminiszterének történeti forrásértékû naplójából, amelyet Goebbels az 1920-as évektõl egészen 1945 áprilisának végéig, az összeomlás utolsó napjaiig vezetett. 

Hitler miniszterének leszármazottja a jogi képviselõ

Az ügynek nem csak ez ad sajátos történelmi „bukét”, hanem a felpereseket képviselõ ügyvéd, Cordula Schacht személye is. Dr. Schacht annak a Hjalmar Schacht-nak a leszármazottja, aki 1934 és 1937 között a birodalmi kormány gazdasági minisztere, a fegyverkezési program koordinátora, Hitler vezér és kancellár pénzügyi tanácsadója, valamint 1937-tõl 1945-ig a Deutsche Bank elnöke volt.

(Hjalmar Schacht-ot háborús bûnösként perbe is fogták a Nürnbergi Katonai Törvényszék elõtt, azonban a bíróság 1946-ban felmentette a háborús és emberiség elleni bûntettek vádja alól.)  Rainer Dresen, a kiadó vezetõ jogtanácsosa a Guardian -nek elmondta, hogy a Random House képtelenségnek tartja a Goebbels rokonok szerzõi jogdíjra vonatkozó követelését.

„Meggyõzõdésünk, hogy nem kell fizetnünk egy háborús bûnös után” – nyilatkozta a jogtanácsos a brit napilapnak.

Pedig szerzõi jogi értelemben mégsem tûnik akkora képtelenségnek az igény; a naplót 1992-ben elõször megjelentetõ R. Piper GmbH. & Co. KG. müncheni kiadóvállalat ugyanis  kifizette a Goebbels rokonoknak a megállapodás szerinti jogdíjat, szintén Cordula Schacht közremûködésével.

Goebbels ismét elõtérben

Rainer Dresen elmondta, hogy amikor Schacht ügyfelei képviseletében felkereste a kiadót és bejelentette igényüket, nem akarta elhinni, hogy „royalitit” azaz szerzõi jogdíjat követelnek Goebbels naplója után.  A müncheni kerületi bíróság még 2014 szeptemberében tárgyalást tûzött ki az ügyben idén április 23-ra, és arra kötelezte a kiadót, hogy részletesen dokumentálja a „Goebbels” címû bibliográfia értékesítésébõl befolyt bevételeit.

A Random House Németország megfellebbezte a bírósági végzést a „jog, az erkölcs, és a szerzõi jog nevében”, egyben bejelentette, hogy nem megy el a tárgyalásra. A nem mindennapi perrõl most tudósított a Guardian.  A jogi procedúra ismét elõtérbe hozta dr. Paul Joseph Goebbels személyét, aki feleségével Magda Goebbelsszel együtt éppen hetven éve, 1945. május 1-én követett el öngyilkosságot a berlini kancellária bunkerében az után, hogy mind az öt gyermeküket megmérgezték.

Hitler leváltását követelte

Dr. Paul Joseph Goebbels (1897 – 1945) 1921-ben a heidelbergi egyetemen szerzett irodalomtudományi doktorátust. A ragyogó intellektusú fiatalembernek írói ambíció voltak, de annak ellenére, hogy a 20-as években két regényt is írt, nem tudott érvényesülni az irodalmi pályán. Kudarcát az „irodalmat megszálló zsidóknak” tudta be, és emiatt vált dühödten vad antiszemitává. A náci mozgalomra az 1923 novemberében elvetélt müncheni sörpuccs hírére figyelt fel.

 Adolf Hitlerrel csak a landsbergi börtönbõl történt szabadulása után, 1925-ben ismerkedett meg, akinek azonnal felismerte különleges képességeit. Ennek ellenére Goebbels kezdetben a Nemzetiszocialista Német Munkáspárt (Nationalsozialistische Deutsche Arbeiterpartei, NSDAP) radikális, a szocialista jellegû program maradék nélküli megvalósítását zászlajára tûzõ, és Gregor Strasser nevével fémjelzett szárnyához csatlakozott.

Az agilis doktor szûk körben ekkor még élesen kritizálta a Hitler által képviselt politikai irányvonalat. Az 1925-26-ban lezajlott egyre élesebb párton belüli vitáknak Adolf Hitler vetett véget 1926 februárjában, a náci párt bambergi kongresszusán.  Goebbels ekkor „megtért”, Hitler pedig tõle szokatlan módon nem szorította háttérbe Joseph Goebbelst, mert felismerte benne a zseniális propagandistát, és a kiváló szervezõt.

Komoly tervei voltak az 1926-ban berlini pártvezetõvé elõléptetett Goebbelsszel, és a bizalom jeleként meghívta berchtesgadeni nyaralójába. Az itt folytatott hosszú beszélgetés hatására Joseph Goebbels a késõbbi Führer leghûségesebb hívévé vált.

A nélkülözhetetlen és nem is olyan szürke eminenciás

Goebbels sokszorosan meghálálta Hitler belé vetett bizalmát. Hatékony szervezõ és propagandista képességeit az 1930-as és 1932-es választásokon csillogtatta meg elõször. Miután a náci párt 1933. január 30-án megszerezte a kormányzati hatalmat, a kancellárrá avanzsált Adolf Hitler rövidesen kormánytaggá tette a propagandazseni  „Herr Doktort”, aki  1933-tól egészen 1945-ig, a bukás évéig töltötte be a Harmadik Birodalom népnevelési  és propagandaügyi miniszteri tisztségét .

A sajtót, a rádiót és a filmgyártását koncepciózus módon egyszemélyi irányítása alá vonta, és teljes egészében a vezérkultusz, valamint a nemzetiszocialista kül -, és belpolitika szolgálatába állította.

Goebbels már korán felismerte a modern kommunikációs eszközök jelentõségét, és mesteri módon alkalmazta azokat a propagandaháború fegyvereiként. A belpolitikai eseményeket, így többek között a nürnbergi pártnapokat, de még az 1936-os berlini olimpiát is arra használta fel, hogy elkápráztassa a nagyvilágot a náci Németország eredményeivel, és hatalmának folyamatos fitogtatásával.

Adolf Hitlerhez való feltétlen hûségét már a 30-as években is többször bebizonyította; így például komoly szerepet játszott egykori mentora, Gregor Strasser pártból történõ kiszorításában, valamint Hitler másik riválisa, Ernst Röhm, az SA (a náci párt fegyveres szervezete) vezérével 1934 júniusában történt véres leszámolásban.  Hitler számára Goebbels személye azonban a második világháború idején (1939-1945) értékelõdött fel igazán.

A Sporthallétól a berlini bunkerig

A második világháború derekáig Goebbels a náci pártelit második vonalához tartozott a Hitler hivatalos utódának tekintett páváskodó és extrém különcségeirõl elhíresült Luftwaffe fõnök, Herman Göring birodalmi marsall, vagy a „fekete sereg”, az SS feje, a még a párthatalmasságok köreiben is félt Heinrich Himmler birodalmi vezetõ, illetve az udvari intrikák nagymestere, Martin Bormann kancelláriafõnök mellett.

Az 1943-as sztálingrádi katasztrófa megrendítõ csapása a józanabbul gondolkodó náci vezetõk között is  nyilvánvalóvá tette, hogy a sokat hangoztatott végsõ gyõzelem helyett a vereség fenyegetõ árnyéka borul egyre jobban a birodalomra.  Göring csõdöt mondott, Himmler pedig 1944-tõl kémelhárító fõnöke, Walter Schellenberg hatására az angolszász szövetségesekkel történõ különalku gondolatával kezdett el kacérkodni.

Goebbels, - noha naplója tanúsága szerint õ maga is pontosan látta a birodalom súlyosra fordult helyzetét – Hitlerhez hasonlóan fanatikusan hitt a kedvezõ fordulatban. A sztálingrádi sokk után Hitler neki köszönhette, hogy a propagandaminiszter elmeszüleménye, az 1943 februárjában a berlini Sporthalléban meghirdetett „totális háború”bombasztikus perspektívája új reményt csepegtetett a vereségtõl elcsüggedt német közvéleménybe.

Goebbels a Hitler ellen 1944 július 20-án elkövetett  merényletkísérlet illetve tiszti összeesküvés felszámolásában játszott szerepe miatt lépett elõ a Führer legbensõbb bizalmasává. A merénylet napján a fõvárosban tartózkodó Goebbels, úgyis mint Berlin gauleitere sikeresen leszerelte a tiszti összeesküvésbe beavatott tábornokok akcióját, amely a berlini kormányzati negyed elfoglalását, és a náci vezetõk letartóztatását célozta.

 Az összeomlás napjaiban sem vesztette el fanatikus hitét egy hirtelen jött, a „gondviseléstõl” származó kedvezõ fordulatban.

1945. április 22-én-amikor Hitler udvartartásának szinte az összes korifeusa elmenekült már a szovjetek által körülzárt Berlinbõl – Goebbels a családjával együtt leköltözött a kancellária bunkerébe, hogy együtt osztozzanak a szeretett vezér sorsában.

A bukás jutalma: egynapos kancellárság

1945. április 20-án Hitler 56. születésnapjának megünneplésére gyûlt össze utoljára a náci vezérkar a berlini kancellárián. A külvárosokból ágyúzó szovjet nehéztüzérség adta meg a „zenei aláfestést” a nyomott hangulatú ünnepléshez.

A náci hatalmasságok alig várták, hogy véget érjen a köszöntõ, és sietve eltávozhassanak az életveszélyessé vált német fõvárosból. Göring, valamint az OKW (Oberkommando der Wehrmacht, a német véderõ) feje és hadmûveleti fõnöke, Wilhelm Keitel vezértábornagy valamint Alfred Jodl vezérezredes csakúgy sietve elhagyták a kancelláriát, mint a „treue Heinrich” a „hûséges Heinrich” ahogyan  Hitler a szintén ideges gyorsasággal eltávozó Himmlert aposztrofálta.

Csak Goebbels – és kényszerûségbõl – Bormann maradtak az ekkorra már az orosz tüzérség lõtávolságába került Führer bunkerben.  Miután nyilvánvaló lett, hogy Hitler utolsó szalmaszála, a már csak papíron létezõ Steiner-féle 9. hadsereg, és Wenck tábornok hadseregcsoportja sem tud semmit tenni Berlin felmentéséért, Hitler összeomlott, és belátta, hogy nincs tovább.

Április 29-én lediktált politikai végrendeletében a hatalmától megfosztott Göring helyett Karl Dönitz tengernagyot nevezte ki államfõnek, és a hozzá utolsó pillanatig hû maradt Goebbelst birodalmi kancellárrá tette.

Miután Hitler április 30-án az elõzõ nap feleségül vett Eva Braunnal együtt öngyilkos lett, Goebbels kerek egy napig töltötte be a Harmadik Birodalom kancellári posztját.

Május elsején, amikor a szovjet csapatok már csak 500 méterre álltak a kancelláriától, feleségével, Magda Goebbelsszel együtt öngyilkos lett, miután mind az öt gyermeküket megmérgezték.

Magyarul is megjelent

Goebbels mintegy 16 000 oldalnyi,  1941-ig kézzel, azt követõen pedig írógéppel írt naplója nincs meg teljes egészében. Amikor a Goebbels család Hitler meghívására 1945. április 22-én leköltözött a Führer-bunkerbe, a propagandaminiszter magával vitte a több kötetre rúgó naplóját is.

Egy másolati példány azonban a minisztérium romjai között maradt, csakúgy, mint a napló mikrofilmre másolt verziója. A kancellária romjait elfoglaló szovjet csapatok birtokába került a napló zöme és a mikrofilmek egy része, de a Goebbels hagyatékból jutott az amerikaiaknak is. Noha a napló egyes, gondosan kiválogatott részeit Goebbels már a háború elõtt illetve a világégés idején kiadta, teljes terjedelmében eddig még sohasem került publikálásra a komoly történeti értéket képviselõ dokumentum.

Mindeddig a 2186 nyomtatott oldalból álló 1992-es, öt kötetes elsõ német kiadás a legteljesebb. A német kiadásnak az volt az elõzménye, hogy 1992-ben az orosz kormányzati szervek valamint a müncheni székhelyû  Institut für Zeitgeschichte (Jelenkortörténeti  Intézet) megállapodása alapján az orosz hatóságok átadták a Goebbels napló birtokukban lévõ másolatát.

A napló jelentõsen redukált változatát elõször 1994-ben, majd 1997-ben is kiadták magyarul. A magyar kiadó az Origó tudomása szerint kifizette a jogutódok számára  - Cordula Schacht útján – a szerzõi jogdíjat.

Goebbels naplójának magyar nyelvû kiadása bepillantást enged a hitleri Németország és a korabeli Magyarország közötti diplomáciai kapcsolatokba, valamint a szerzõ és Hitler magyarsággal kapcsolatos véleményébe is. Utóbbi mindennek nevezhetõ, csak hízelgõnek nem...

Összegezd a fenti szöveget!<|im_end|>
<|im_start|>assistant
Goebbels oldalági rokonai szerzõi jogi pert indítottak Adolf Hitler leghûségesebb híve, az egykori birodalmi propagandaminiszter kortörténeti dokumentum értékû naplója miatt.<|im_end|>