Hülye angolok, gyáva németek
Anglia és Németország rivalizálása 80 éve tart, a futball történelmének legnagyobb meccsei közül jó néhányat ez a két ország vívott. A már megszokott forgatókönyv pörög; az angol sajtó képtelen leszakadni a világháborúkról és az 1966-os vb-döntő témájáról, a németeknél Beckenbauer a szószóló. Áttekintjük a két ország közös futballtörténelmét.
A két ország első hivatalos összecsapása 1930-ban volt, Berlinben 3-3-at játszottak a csapatok. A visszavágót már a II. világháború árnyékában rendezték, az angol belügyminisztérium figyelmét több államférfi is felhívta a meccs szimbolikus voltára, mondván, hogy „az országba érkező nagyszámú és szervezett náci szurkolói csoport (8 000 fő) azt mutatja, hogy Németország politikai szempontból is kiemelt jelentőséget tulajdonít a mérkőzésnek”. Rendbontás nem történt, az angolok simán, 3-0-ra győztek.

Világbajnokságon 1966-ban találkoztak először, a németek úgy készültek a döntőre, hogy még sosem verték meg a szigetországi válogatottat. Az egyik oldalon a fiatal Beckenbauer, a másikon Bobby Charlton állt, a meccs mégis Geoff Hurst és Tofik Bahramov nevéről maradt emlékezetes. A rendes játékidő utolsó percében egyenlített Németország (2-2), a hosszabbításban Hurst lövése a felsőléc alsó lapjáról – mint később bebizonyosodott – a gólvonalra pattant, de Bahramov partjelző intésére a játékvezető gólt ítélt. A teljesen kitámadó német csapat már nem tudott egyenlíteni, sőt Hurst ismét betalált, megszerezve a vb-döntők történelmének egyetlen mesterhármasát.

A német sajtó nem tudta feldolgozni a szabálytalan harmadik gólt, a hasonló találatokat ma is Wembley-gólként emlegetik a lapok. Angliát persze ez a legkevésbé sem érdekelte, megszületett a „Két világháború és egy világbajnokság” kezdetű szurkolói nóta, ami azóta is az egyik legnépszerűbb rigmus a szurkolók körében.

A vb negyeddöntőjében ismét találkozott a két ország, de ezúttal hiába vezetett 2-0-ra Anglia, Beckenbauer, Seeler és persze Gerd Müller találataival a németek fordítani tudtak. A kiesés komoly sebet ütött az angolok önérzetén, olyannyira, hogy Harald Wilson miniszterelnök is erre fogta pártja, a Munkáspárt választási vereségét. Bár sosem bizonyosodott be, hogy a németeknek közük lenne Gordon Banks rejtélyes gyomorrontásához, mely a meccs előtt tört rá, több összeesküvés-elmélet is született az esetről.

A meccs egyben a korszakos német dominancia kezdetét is jelölte. „Nem ringathatjuk tovább magunkat abban a tévhitben, hogy – akár csak a futballpályán is – Németország felett állunk” – írta az Observer. Az újságnak igaza lett, egészen a 2000-es Eb-ig nem tudták legyőzni a németeket tétmeccsen.

A szokatlan lebonyolítású spanyolországi világbajnokság második csoportkörében találkoztak ismét a csapatok, unalmas meccsen 0-0-t játszottak egymással. Mint később kiderült, ez az eredményt újabb angol kiesést, német továbbjutást jelentett, az angolokat csak az vigasztalhatta, hogy Németország a döntőben simán elbukott az olaszok ellen.

A modern kori futball első igazi összecsapása a két ország között. Anglia végre kiváló csapattal (Gascoigne, Waddle, Lineker) érkezett az olaszországi vb-re, de pechjükre a német generáció (Mätthaus, Hassler, Klinsmann) is a csúcson volt. Az elődöntőben találkoztak egymással, sokáig úgy tűnt, hogy a németek Brehme megpattanó szabadrúgásával eldöntik a meccset, de a 80. percben Lineker bekotorta az egyenlítést.
A hosszabbításban komoly sebet kapott az angol válogatott, Gascoigne 99. percben beszedett sárga lapja azt jelentette, hogy nem léphet pályára a döntőn. Megtörten, zokogva játszott a meccs hátralévő részén, így Anglia nem tudta elkerülni a tizenegyeseket, ott menetrendszerű vereséget szenvedtek, Pearce és Waddle is hibázott. Németország a döntőben Argentínát is legyőzte, megszerezve 3. vb-címét.

A hazai rendezésű kontinenstornán minden adott volt, hogy az angolok végre visszavágjanak a majd 30 éve tartó megaláztatásokért. „Figyelem, friccek! Adjátok meg magatokat, számotokra az Eb véget ért!” – hirdette az elődöntő előtt a Daily Mirror, a meccs azonban a ’90-es vb forgatókönyvét hozta.

Hihetetlenül izgalmas és látványos összecsapáson inkább az angolok uralták a meccset, de sem a rendes játékidőben, sem a hosszabbításban nem tudták begyötörni a második gólt, a tizenegyeseknél pedig ezúttal Southgate hibázott. Möller büntetőjével Németország ment a döntőbe és ott is győzött.

Ezúttal már a csoportkörben összejött a derbi, és ugyan az angoloknak végre sikerült győzniük Shearer góljával, nagyon büszkék mégsem lehettek, hiszen mindkét csapat gyalázatosan szerepelt és kiesett a csoportból.

A 2002-es vb-selejtezőkön találkoztak újra, ez volt az utolsó mérkőzés a Wembley lebontása és újjáépítése előtt. Nem sikerült megoldani a feladatot, a hagyományokhoz híven Németország ismét megalázta Angliát, vereséggel búcsúztak a futballvilág talán legnagyobb presztízsű stadionjától. Ezzel nem ért véget a pancserkedésük, hiszen az új Wembley-stadion veretlensége is csak addig tartott, míg 2007-ben nem találkoztak Németországgal (1-2).

Közben csak annak örülhetett Anglia, hogy a 2002-es vb-selejtezők visszavágóján 5-1-re lemosták Németországot Münchenben. Ezúttal a Sun vitte a prímet az angol lapok közül, büszkén hirdették, hogy ők bérelték fel az a rezesbandát, amely lankadatlan intenzitással játszott a németek szállása előtt a meccset megelőző éjszakán.

A vébék történetében még egyik csapat sem veszített nyolcaddöntőt, és a vasárnap esti mérkőzés győztese azt is elmondhatja magáról, hogy saját javára billentette a két ország örökmérlegét. Ha a tizenegyesekkel kivívott győzelmeket is számítjuk, akkor jelenleg 12-3-12 az állás, de azt is hozzá kell tenni, hogy az angolok jórészt barátságos meccsekből táplálkoznak, valódi téttel bíró összecsapást gyakorlatilag 1966 óta nem nyertek.

Ezúttal nem az angol sajtó, hanem Beckenbauer tette oda magát a meccs előtt. „Nagy hülyeség volt az angoloktól, hogy nem tettek meg mindent, hogy elkerüljék Németországot. Csupa kiégett játékost látok a csapatukban, hatalmas csalódás az eddig mutatott játékuk”. A Sun válasza sem késett sokáig, az oroszlánok elől gyáván elbújó szafari turistáknak ábrázolták a német csapatot.

A mérkőzés 16.00-kor kezdődik Bloemfonteinben, az Indexen élőben is nyomon követhetik, a győztes Argentínával vagy Mexikóval találkozik a legjobb nyolc között.
Cikkek vb-2010 Sport németország anglia
<|im_start|>user
A két ország első hivatalos összecsapása 1930-ban volt, Berlinben 3-3-at játszottak a csapatok. A visszavágót már a II. világháború árnyékában rendezték, az angol belügyminisztérium figyelmét több államférfi is felhívta a meccs szimbolikus voltára, mondván, hogy „az országba érkező nagyszámú és szervezett náci szurkolói csoport (8 000 fő) azt mutatja, hogy Németország politikai szempontból is kiemelt jelentőséget tulajdonít a mérkőzésnek”. Rendbontás nem történt, az angolok simán, 3-0-ra győztek.

Világbajnokságon 1966-ban találkoztak először, a németek úgy készültek a döntőre, hogy még sosem verték meg a szigetországi válogatottat. Az egyik oldalon a fiatal Beckenbauer, a másikon Bobby Charlton állt, a meccs mégis Geoff Hurst és Tofik Bahramov nevéről maradt emlékezetes. A rendes játékidő utolsó percében egyenlített Németország (2-2), a hosszabbításban Hurst lövése a felsőléc alsó lapjáról – mint később bebizonyosodott – a gólvonalra pattant, de Bahramov partjelző intésére a játékvezető gólt ítélt. A teljesen kitámadó német csapat már nem tudott egyenlíteni, sőt Hurst ismét betalált, megszerezve a vb-döntők történelmének egyetlen mesterhármasát.

A német sajtó nem tudta feldolgozni a szabálytalan harmadik gólt, a hasonló találatokat ma is Wembley-gólként emlegetik a lapok. Angliát persze ez a legkevésbé sem érdekelte, megszületett a „Két világháború és egy világbajnokság” kezdetű szurkolói nóta, ami azóta is az egyik legnépszerűbb rigmus a szurkolók körében.

A vb negyeddöntőjében ismét találkozott a két ország, de ezúttal hiába vezetett 2-0-ra Anglia, Beckenbauer, Seeler és persze Gerd Müller találataival a németek fordítani tudtak. A kiesés komoly sebet ütött az angolok önérzetén, olyannyira, hogy Harald Wilson miniszterelnök is erre fogta pártja, a Munkáspárt választási vereségét. Bár sosem bizonyosodott be, hogy a németeknek közük lenne Gordon Banks rejtélyes gyomorrontásához, mely a meccs előtt tört rá, több összeesküvés-elmélet is született az esetről.

A meccs egyben a korszakos német dominancia kezdetét is jelölte. „Nem ringathatjuk tovább magunkat abban a tévhitben, hogy – akár csak a futballpályán is – Németország felett állunk” – írta az Observer. Az újságnak igaza lett, egészen a 2000-es Eb-ig nem tudták legyőzni a németeket tétmeccsen.

A szokatlan lebonyolítású spanyolországi világbajnokság második csoportkörében találkoztak ismét a csapatok, unalmas meccsen 0-0-t játszottak egymással. Mint később kiderült, ez az eredményt újabb angol kiesést, német továbbjutást jelentett, az angolokat csak az vigasztalhatta, hogy Németország a döntőben simán elbukott az olaszok ellen.

A modern kori futball első igazi összecsapása a két ország között. Anglia végre kiváló csapattal (Gascoigne, Waddle, Lineker) érkezett az olaszországi vb-re, de pechjükre a német generáció (Mätthaus, Hassler, Klinsmann) is a csúcson volt. Az elődöntőben találkoztak egymással, sokáig úgy tűnt, hogy a németek Brehme megpattanó szabadrúgásával eldöntik a meccset, de a 80. percben Lineker bekotorta az egyenlítést.
A hosszabbításban komoly sebet kapott az angol válogatott, Gascoigne 99. percben beszedett sárga lapja azt jelentette, hogy nem léphet pályára a döntőn. Megtörten, zokogva játszott a meccs hátralévő részén, így Anglia nem tudta elkerülni a tizenegyeseket, ott menetrendszerű vereséget szenvedtek, Pearce és Waddle is hibázott. Németország a döntőben Argentínát is legyőzte, megszerezve 3. vb-címét.

A hazai rendezésű kontinenstornán minden adott volt, hogy az angolok végre visszavágjanak a majd 30 éve tartó megaláztatásokért. „Figyelem, friccek! Adjátok meg magatokat, számotokra az Eb véget ért!” – hirdette az elődöntő előtt a Daily Mirror, a meccs azonban a ’90-es vb forgatókönyvét hozta.

Hihetetlenül izgalmas és látványos összecsapáson inkább az angolok uralták a meccset, de sem a rendes játékidőben, sem a hosszabbításban nem tudták begyötörni a második gólt, a tizenegyeseknél pedig ezúttal Southgate hibázott. Möller büntetőjével Németország ment a döntőbe és ott is győzött.

Ezúttal már a csoportkörben összejött a derbi, és ugyan az angoloknak végre sikerült győzniük Shearer góljával, nagyon büszkék mégsem lehettek, hiszen mindkét csapat gyalázatosan szerepelt és kiesett a csoportból.

A 2002-es vb-selejtezőkön találkoztak újra, ez volt az utolsó mérkőzés a Wembley lebontása és újjáépítése előtt. Nem sikerült megoldani a feladatot, a hagyományokhoz híven Németország ismét megalázta Angliát, vereséggel búcsúztak a futballvilág talán legnagyobb presztízsű stadionjától. Ezzel nem ért véget a pancserkedésük, hiszen az új Wembley-stadion veretlensége is csak addig tartott, míg 2007-ben nem találkoztak Németországgal (1-2).

Közben csak annak örülhetett Anglia, hogy a 2002-es vb-selejtezők visszavágóján 5-1-re lemosták Németországot Münchenben. Ezúttal a Sun vitte a prímet az angol lapok közül, büszkén hirdették, hogy ők bérelték fel az a rezesbandát, amely lankadatlan intenzitással játszott a németek szállása előtt a meccset megelőző éjszakán.

A vébék történetében még egyik csapat sem veszített nyolcaddöntőt, és a vasárnap esti mérkőzés győztese azt is elmondhatja magáról, hogy saját javára billentette a két ország örökmérlegét. Ha a tizenegyesekkel kivívott győzelmeket is számítjuk, akkor jelenleg 12-3-12 az állás, de azt is hozzá kell tenni, hogy az angolok jórészt barátságos meccsekből táplálkoznak, valódi téttel bíró összecsapást gyakorlatilag 1966 óta nem nyertek.

Ezúttal nem az angol sajtó, hanem Beckenbauer tette oda magát a meccs előtt. „Nagy hülyeség volt az angoloktól, hogy nem tettek meg mindent, hogy elkerüljék Németországot. Csupa kiégett játékost látok a csapatukban, hatalmas csalódás az eddig mutatott játékuk”. A Sun válasza sem késett sokáig, az oroszlánok elől gyáván elbújó szafari turistáknak ábrázolták a német csapatot.

A mérkőzés 16.00-kor kezdődik Bloemfonteinben, az Indexen élőben is nyomon követhetik, a győztes Argentínával vagy Mexikóval találkozik a legjobb nyolc között.

Foglald össze a fenti szöveget!<|im_end|>
<|im_start|>assistant
Anglia és Németország rivalizálása 80 éve tart, a futball történelmének legnagyobb meccsei közül jó néhányat ez a két ország vívott. A már megszokott forgatókönyv pörög; az angol sajtó képtelen leszakadni a világháborúkról és az 1966-os vb-döntő témájáról, a németeknél Beckenbauer a szószóló. Áttekintjük a két ország közös futballtörténelmét.<|im_end|>