Így válhat önbõl is ékszer
Kizárólag unalmas mûanyag alkatrészek jutnak eszébe a 3D-nyomtatásról? Ön téved, már a különleges ékszerek is ezzel készülnek: nézze meg, hogyan költözött kollégánk arca egy érmére a legmodernebb gépek segítségével!
Manapság egyre többen vannak tisztában a 3D-nyomtatás létezésével, a legtöbben azonban valamilyen nehezen pótolható alkatrészt – a hûtõgép kilincsét, a sütõ letört tekerõjét – pótolnák ezzel a technológiával. Pedig a 3D-nyomtatás az ékszerek gyártását is forradalmasítja. Már Magyarországon is több ötvös készít a segítségével olyan ékszereket, amelyek elõállítása kézzel vagy megvalósíthatatlan volna, vagy annyira sok munka lenne vele, hogy akár több százezer forintra emelné az elkészítés költségét.

Az új technológiák segítségével a gyártás ennek töredékébõl megoldható – magyarázta az Origónak Mischinger Balázs, a 3D-nyomtatással és szkenneléssel foglalkozó Basiliskus 3D Grafikai Stúdió technológiai vezetõje. Noha a legtöbben attól tartanak, hogy az új nyomtatási megoldás a tucatékszerek gyártását teszi könnyebbé, Mischinger szerint épp az ellenkezõjérõl van szó: a 3D-s nyomtatási megoldások inkább az egyedi kivitelû díszek elõállítását segíti elõ.

Az ötvösök imádják a 3D-printert

A Basiliskus 3D-hez heti rendszerességgel futnak be ékszerek legyártásával kapcsolatos térbeli nyomtatási megbízások, mivel itthon csak õk üzemeltetnek ehhez szükséges viasznyomtatót. A szokásos, mûanyaggal dolgozó 3D-nyomtatók nem alkalmasak a feladatra, ugyanis nem magát az ékszert, hanem a kiöntésükhöz használatos mintát állítják elõ nyomtatással – ehhez pedig a viasz az ideális. Sok ötvös használ már tervezõszoftvereket is, hogy olyan formákat rajzoljon meg, amelyeket hagyományos kézi módszerrel megmunkálni hetekig vagy hónapokig tartana. Bár az ilyen hosszú munkafolyamat gépi kiváltása továbbra sem filléres dolog, az átlagemberek számára is elérhetõvé teszi a különleges formájú, egyedi ékszereket.

Mivel a cégnél 3D-szkenner is van, akár a megrendelõ arcát vagy teljes testét is képesek egy ékszerbe építeni – ha ez az igény. Technikailag akár az is megoldható, hogy a megrendelõ arca akár egy pecsétgyûrûbõl dudorodjon ki: egy ilyen ékszer azonban elég ízléstelen lenne, ezért végül arra kértük a készítõket, hogy egy érme egyik oldalára helyezzék el kollégánk arcát miniatûr dombormûként.

Akár egy tankot is be tudnak szkennelni

Bár sok ékszer kinézetét eleve egy kész tervfájlban kapják meg, esetemben az elsõ lépés az arc beszkennelése – ez ugyanazzal a készülékkel történik, amelyet nemrég a szerzõ játékfigura-másának elkészítéséhez is használtak. A vasalóra hasonlító, durván ötmillió forintos szkenner fényrácsok vetítésével letapogatja az arcot, hagyományos kamerájával azonban a bõr és a ruha színeit is megörökíti. Az érdekesség kedvéért megmutatják a háromszor ennyibe kerülõ, lézerrel dolgozó szkennert is: ez a felület textúráját nem, csak a formáját tapogatja le, azt viszont rendkívül nagy pontossággal.

Ezekkel a kézi szkennerekkel akár egy valódi tank eredeti formáját is be lehet olvasni: ottjártunkkor éppen filmesek számára klónoztak velük egy pisztolyt. Bár mindkét szkenner 0,2 milliméteres oldalú háromszögekbõl alkotja meg a virtuális tárgyakat, a két típus közül a lézeres a pontosabb, méterenként legfeljebb 0,1 millimétert téveszt, a másik pontossága ennek körülbelül a tizede.

A nagyobb tárgyakra a lézerszkennelésnél helymeghatározó pontokat kell felmatricázni – hasonlót a filmesek használnak a színészek mozdulatait rögzítõ motion capture eljárás során –, a kisebbeket egy markerpontokat eleve tartalmazó talapzatra lehet helyezni. Persze az arc beszkennelését követõen még szoftveres utómunkára is szükség van, hogy a késõbbi dombormû alakja létrejöjjön, kisebb javításokat, vagy akár kicsinyítést, nagyítást is a szoftverrel végeznek el.

A viasz a titkos fegyver

Elsõ hallásra kissé furcsa, hogy egy modern 3D-nyomtató pont egy olyan rég használatos anyagot használ, mint a viasz, Mischinger Balázs szerint azonban az fémek öntéséhez használt gipszmintákat világszerte viaszminták alapján készítik. A 12-13 millió forintos 3D-nyomtatóba a gyártó SolidScape cégtõl lehet félliteres kiszerelésben viaszt vásárolni: a világoskék anyag granulátumának fél kilója nagyjából ötvenezer forint. Emellé még egy kicsivel olcsóbb, rózsaszín viaszra is szükség van: ez támasztékul szolgál a tárgy elõállításakor a késõbb szabadon álló részek alatt. Hasonló támasztékot a mûanyagos 3D-nyomtatóknál is használnak, a viaszos esetében a nyomtatást követõen egy petróleumhoz hasonló vegyszerrel lehet kioldani a már nem szükséges támasztékot.

A gép minden tárgyat vékony rétegekbõl állít össze, ezek vastagsága az elérni kívánt pontosságtól függõen 0,076 és 0,012 milliméter között állítható. Minden réteg elkészülte után várni kell a viasz száradására tíz-húsz másodpercet, ezután a printer az anyag 0,001–0,002 milliméter (vagyis 1-2 mikron) vastagságú felületét lemarja – mert a viasz felülete a száradás után nem tökéletesen sima –, és csak ezt követõen kerülhet fel egy újabb réteg. Nem csoda, hogy az apró érme elkészítése is 8 órát vett igénybe 25 mikronos rétegek alkalmazásával. Ha ragaszkodtunk volna a lehetõ legjobb minõséghez, a printelés 16 órán át is tartott volna.

Ön is lehet Oscar-díj

A kész viasztárgy elég törékeny, de arra alkalmas, hogy gipszbõl öntõformát készítsenek köré. A kinyomtatott viasz anyaga szándékosan úgy van összeállítva, hogy ha kemencébe helyezik, akkor füst, hamu és korom nélkül elégjen, így végül a tökéletes öntõforma marad meg végeredményként – magyarázta Mischinger Balázs. Ennek a belsejébe különbözõ módszerekkel lehet bejuttatni az olvadt fémet: esetünkben a bronzot, de dolgoztak már arannyal, ezüsttel vagy orvosi acéllal is. A technológiával akár egy Oscar-díjat vagy egy polcra helyezhetõ szobrot is hamar el lehet készíteni bárkirõl, vagy a gyerek, szülõ, házi kedvenc fotója nyomán medált is tudnak gyártani.

A gipsz öntõformát egyébként csak letördelni lehet a kész ékszerrõl – ez még utólagos polírozást is igényel – így tömeggyártásra egyébként sem alkalmas. Érménk elõállítása esetében a szkennelés és a viaszminta kinyomtatása 17 ezer forintba került (ennyi anyagból nagyjából egy bonyolult felületû gyûrû is kijönne), a felhasznált bronz és a polírozás költsége 2-2 ezer forint volt.

A Basiliskus 3D-sek a jövõben újabb nyomtatási technológiák bevezetését tervezik: például egy mûgyantával dolgozó printert akarnak beszerezni, ezzel ugyanis gyorsan lehet nagy pontosságú modelleket elõállítani, amelyek az anyag jellegébõl adódóan strapabírók is, nem véletlenül használják az anyagot modellezõk és makettezõk. Egy másik technológia az olcsó modellek elkészítését újíthatja meg, ez ugyanis egyszerû, fénymásolókba való papírlapokat használ rétegeknek, amelyeket összeragaszt, a széleken szétvág, illetve a megfelelõ színûre lefest.
3D-nyomtatás Basiliskus 3D 3D-szkennelés ötvös techbázis teszt ékszer
<|im_start|>user
Manapság egyre többen vannak tisztában a 3D-nyomtatás létezésével, a legtöbben azonban valamilyen nehezen pótolható alkatrészt – a hûtõgép kilincsét, a sütõ letört tekerõjét – pótolnák ezzel a technológiával. Pedig a 3D-nyomtatás az ékszerek gyártását is forradalmasítja. Már Magyarországon is több ötvös készít a segítségével olyan ékszereket, amelyek elõállítása kézzel vagy megvalósíthatatlan volna, vagy annyira sok munka lenne vele, hogy akár több százezer forintra emelné az elkészítés költségét.

Az új technológiák segítségével a gyártás ennek töredékébõl megoldható – magyarázta az Origónak Mischinger Balázs, a 3D-nyomtatással és szkenneléssel foglalkozó Basiliskus 3D Grafikai Stúdió technológiai vezetõje. Noha a legtöbben attól tartanak, hogy az új nyomtatási megoldás a tucatékszerek gyártását teszi könnyebbé, Mischinger szerint épp az ellenkezõjérõl van szó: a 3D-s nyomtatási megoldások inkább az egyedi kivitelû díszek elõállítását segíti elõ.

Az ötvösök imádják a 3D-printert

A Basiliskus 3D-hez heti rendszerességgel futnak be ékszerek legyártásával kapcsolatos térbeli nyomtatási megbízások, mivel itthon csak õk üzemeltetnek ehhez szükséges viasznyomtatót. A szokásos, mûanyaggal dolgozó 3D-nyomtatók nem alkalmasak a feladatra, ugyanis nem magát az ékszert, hanem a kiöntésükhöz használatos mintát állítják elõ nyomtatással – ehhez pedig a viasz az ideális. Sok ötvös használ már tervezõszoftvereket is, hogy olyan formákat rajzoljon meg, amelyeket hagyományos kézi módszerrel megmunkálni hetekig vagy hónapokig tartana. Bár az ilyen hosszú munkafolyamat gépi kiváltása továbbra sem filléres dolog, az átlagemberek számára is elérhetõvé teszi a különleges formájú, egyedi ékszereket.

Mivel a cégnél 3D-szkenner is van, akár a megrendelõ arcát vagy teljes testét is képesek egy ékszerbe építeni – ha ez az igény. Technikailag akár az is megoldható, hogy a megrendelõ arca akár egy pecsétgyûrûbõl dudorodjon ki: egy ilyen ékszer azonban elég ízléstelen lenne, ezért végül arra kértük a készítõket, hogy egy érme egyik oldalára helyezzék el kollégánk arcát miniatûr dombormûként.

Akár egy tankot is be tudnak szkennelni

Bár sok ékszer kinézetét eleve egy kész tervfájlban kapják meg, esetemben az elsõ lépés az arc beszkennelése – ez ugyanazzal a készülékkel történik, amelyet nemrég a szerzõ játékfigura-másának elkészítéséhez is használtak. A vasalóra hasonlító, durván ötmillió forintos szkenner fényrácsok vetítésével letapogatja az arcot, hagyományos kamerájával azonban a bõr és a ruha színeit is megörökíti. Az érdekesség kedvéért megmutatják a háromszor ennyibe kerülõ, lézerrel dolgozó szkennert is: ez a felület textúráját nem, csak a formáját tapogatja le, azt viszont rendkívül nagy pontossággal.

Ezekkel a kézi szkennerekkel akár egy valódi tank eredeti formáját is be lehet olvasni: ottjártunkkor éppen filmesek számára klónoztak velük egy pisztolyt. Bár mindkét szkenner 0,2 milliméteres oldalú háromszögekbõl alkotja meg a virtuális tárgyakat, a két típus közül a lézeres a pontosabb, méterenként legfeljebb 0,1 millimétert téveszt, a másik pontossága ennek körülbelül a tizede.

A nagyobb tárgyakra a lézerszkennelésnél helymeghatározó pontokat kell felmatricázni – hasonlót a filmesek használnak a színészek mozdulatait rögzítõ motion capture eljárás során –, a kisebbeket egy markerpontokat eleve tartalmazó talapzatra lehet helyezni. Persze az arc beszkennelését követõen még szoftveres utómunkára is szükség van, hogy a késõbbi dombormû alakja létrejöjjön, kisebb javításokat, vagy akár kicsinyítést, nagyítást is a szoftverrel végeznek el.

A viasz a titkos fegyver

Elsõ hallásra kissé furcsa, hogy egy modern 3D-nyomtató pont egy olyan rég használatos anyagot használ, mint a viasz, Mischinger Balázs szerint azonban az fémek öntéséhez használt gipszmintákat világszerte viaszminták alapján készítik. A 12-13 millió forintos 3D-nyomtatóba a gyártó SolidScape cégtõl lehet félliteres kiszerelésben viaszt vásárolni: a világoskék anyag granulátumának fél kilója nagyjából ötvenezer forint. Emellé még egy kicsivel olcsóbb, rózsaszín viaszra is szükség van: ez támasztékul szolgál a tárgy elõállításakor a késõbb szabadon álló részek alatt. Hasonló támasztékot a mûanyagos 3D-nyomtatóknál is használnak, a viaszos esetében a nyomtatást követõen egy petróleumhoz hasonló vegyszerrel lehet kioldani a már nem szükséges támasztékot.

A gép minden tárgyat vékony rétegekbõl állít össze, ezek vastagsága az elérni kívánt pontosságtól függõen 0,076 és 0,012 milliméter között állítható. Minden réteg elkészülte után várni kell a viasz száradására tíz-húsz másodpercet, ezután a printer az anyag 0,001–0,002 milliméter (vagyis 1-2 mikron) vastagságú felületét lemarja – mert a viasz felülete a száradás után nem tökéletesen sima –, és csak ezt követõen kerülhet fel egy újabb réteg. Nem csoda, hogy az apró érme elkészítése is 8 órát vett igénybe 25 mikronos rétegek alkalmazásával. Ha ragaszkodtunk volna a lehetõ legjobb minõséghez, a printelés 16 órán át is tartott volna.

Ön is lehet Oscar-díj

A kész viasztárgy elég törékeny, de arra alkalmas, hogy gipszbõl öntõformát készítsenek köré. A kinyomtatott viasz anyaga szándékosan úgy van összeállítva, hogy ha kemencébe helyezik, akkor füst, hamu és korom nélkül elégjen, így végül a tökéletes öntõforma marad meg végeredményként – magyarázta Mischinger Balázs. Ennek a belsejébe különbözõ módszerekkel lehet bejuttatni az olvadt fémet: esetünkben a bronzot, de dolgoztak már arannyal, ezüsttel vagy orvosi acéllal is. A technológiával akár egy Oscar-díjat vagy egy polcra helyezhetõ szobrot is hamar el lehet készíteni bárkirõl, vagy a gyerek, szülõ, házi kedvenc fotója nyomán medált is tudnak gyártani.

A gipsz öntõformát egyébként csak letördelni lehet a kész ékszerrõl – ez még utólagos polírozást is igényel – így tömeggyártásra egyébként sem alkalmas. Érménk elõállítása esetében a szkennelés és a viaszminta kinyomtatása 17 ezer forintba került (ennyi anyagból nagyjából egy bonyolult felületû gyûrû is kijönne), a felhasznált bronz és a polírozás költsége 2-2 ezer forint volt.

A Basiliskus 3D-sek a jövõben újabb nyomtatási technológiák bevezetését tervezik: például egy mûgyantával dolgozó printert akarnak beszerezni, ezzel ugyanis gyorsan lehet nagy pontosságú modelleket elõállítani, amelyek az anyag jellegébõl adódóan strapabírók is, nem véletlenül használják az anyagot modellezõk és makettezõk. Egy másik technológia az olcsó modellek elkészítését újíthatja meg, ez ugyanis egyszerû, fénymásolókba való papírlapokat használ rétegeknek, amelyeket összeragaszt, a széleken szétvág, illetve a megfelelõ színûre lefest.

Adj egy összefoglalót a szövegről!<|im_end|>
<|im_start|>assistant
Kizárólag unalmas mûanyag alkatrészek jutnak eszébe a 3D-nyomtatásról? Ön téved, már a különleges ékszerek is ezzel készülnek: nézze meg, hogyan költözött kollégánk arca egy érmére a legmodernebb gépek segítségével!<|im_end|>