A legjobb keleti kombi lehetett volna - Dacia 1310 TX Break (1987)
Tágasabb volt, mint a Lada, kifinomultabb, mint a kétütemû Wartburg, és sokkal takarékosabb, mint a Volga. Kombiként a szocialista blokk egyik legjobb választásának tûnt a Dacia 1310 TX, de rémtörténetek keringtek gyatra minõségérõl és megbízhatatlanságáról. Veteránkorhoz közeledve persze sok hibáját megbocsátjuk, és felértékelõdik a kényelme.
Sokan istenítették, de valószínûleg többen voltak, akik inkább messzirõl elkerülték a Dacia legismertebb, Renault 12-es alapú, elsõkerék-hajtású modelljeit.

A bosszúságot szinte kizárólag a minõség okozta a tulajdonosoknak, a szétesõ futómûvet, a gyorsan meginduló rozsdásodást, a rövid élettartamú motort és féltengelyeket, a gyenge elektromos rendszert nem tudta feledtetni a kényelmes rugózás, a viszonylag alacsony menetzaj és a jó helykínálat sem.

Ment a Renault, jöttek a nehézségek

Még az elsõk, azaz az 1969-tõl futó 1300-asok csak hagyján, hiszen a kezdetekkor a franciák még fogták a gyeplõt a gyártásirányításban. De amint 1978-ban lejárt a Renault-val kötött megállapodás, jöttek a nehézségek: az alkatrészek immáron kizárólag Romániából jöttek, az összeszerelés egyre pocsékabb lett, sokasodtak a garanciális hibák.

A típuson a frissítés és a választékbõvítés sem igen segített, a Románián kívüli baráti országokban fokozatosan lanyhult iránta az érdeklõdés. Nálunk is, fõleg a nyolcvanas évek második felétõl, amikor már egy-egy használt nyugati típus is betette a lábát hozzánk az osztrák határon keresztül.

Az elsõ módosított változat az 1979-es 1310 volt, dupla kerek fényszóróiról, szögletesebb és fekete végû, de továbbra is krómozott lökhárítóiról, nagyméretû hátsó lámpáiról, a csomagtérfedél peremén végighúzódó fekete díszlécérõl lehet felismerni, és új mûszerfalat, kormányt kapott.

Nagy rakterû ritkaság

A módosítások nem a román fejlesztõk kreativitását dicsérik, a Renault 12-es is ugyanígy alakult át franciahonban. A Break nevû kombiverzió már az 1300-asnál megjelent, ám hozzánk fõleg az utód nagy rakterû változatát hozták, igaz, a Ladák és Wartburgok puttonyosaihoz képest kis mennyiségben.

Ezért is izgalmas az a nagy rakterû TX, amit a halásztelki Autó Halas kereskedésben találtunk. Ez már az a széria, amelynél az elsõ fényszórók kerete a hûtõráccsal együtt vaskos mûanyagból készült, és kilóg a sárvédõlemez síkjából.

Elõre és hátulra is kapott oldalsó helyzetjelzõket, ez fõként az amerikai autók kiváltsága volt abban a korban. A jellegzetes világoskék szín talán még jobban azonosította a típust, mint az embléma, igaz, már szinte új korától ugyanolyan matt volt, mint most, 28 év után. Néhány éve Bajáról érkezett Budakalászra, majd onnan a kereskedésbe, óra szerint mindössze 40 ezer kilométert futott.

Nehézkesen nyílnak az ajtók

Teljesen rohadás- és tákolásmentes a karosszéria, valószínûleg garázsban töltötte az elmúlt évtizedeket, hiszen a köztudottan gyenge rozsdavédelem miatt másképp néhány év alatt elporladt volna az alja.

A kombik zöme azért sem éri meg a veteránkort, mert elhasználódik, ez a Dacia ugyanakkor a család kedvence lehetett, hiszen külsejéhez hasonlóan utastere is újszerû. Az ajtók nehézkesen nyílnak, a nyomógombos kilincs is határozott kezet vár el, emlékszem, negyedszázaddal ezelõtt a családban szolgáló, még TX jelzés nélküli példány pont ilyen volt.

Az eredeti fekete kárpit hasonló, izzasztó anyagú, mint az egykor luxust jelentõ a Lada 2107-esben, az ülések méretesek, puha tömésük miatt süppedõsek. Jobb fogású a vastagabb volán, mint az 1300-asban, az eredeti fényében tündöklõ mûszerfalon rengeteg színes visszajelzõ néz szembe a sofõrrel.

Az elöl ülõk helye kifejezetten tágas, a második sor hasonló méretû, mint a kocka Ladáé vagy a 353-as Wartburgé; ha nagyra nõttünk, a térdünk belenyomódik a puha üléstámlába, a fej viszont nem éri el a plafont.

Ebbe egy Lehel is belefért

A lényeg itt persze a csomagtartó, a taxisok, nagycsaládosok és kereskedõk örömforrása. Bejárata jóval szélesebb, mint a Lada 2104-esé, küszöbe (a nagy hasmagasság ellenére) sincs magasan, az ötödik ajtót pofonegyszerû acélkitámasztó tartja az égben. Kárpitozása sem olcsó hatású, alulra és oldalra is jutott textil. Amirõl a szedántulajdonosok csak álmodtak, itt valóság: a hátsó ülés elõrehajtogatásával lehetett bõvíteni az alapból 430 literes rakteret, az 1650 literes teljes kapacitás elég lehetett egy mélyhûtõs Lehel szállításához is.

Bár az 1289 köbcentis, 54 lovas négyhengerest hónapok óta nem indították be, szívatóval elsõ kulcsfordításra életre kelt, és duruzsolt jellegzetes ketyegõs hangján. Sokáig kérte a szívatót, nagyobb gázra melegen is fulladozott, a karburátorbeállítás jót tett volna neki. Hosszú botváltója a gyenge pont, akadozva, nehézkesen kapcsolható, nem egyértelmû a fokozatok elhatárolása, a hármast és a hátramenetet nem mindig sikerült megtalálnunk.

"Hintós" rugózásával remekül kezelte az úthibákat, de ha megpróbáltunk vele hirtelen irányt váltani, billegett, mint a keljfeljancsi. Ehhez még jött elrettentésül a hatalmas kormányholtjáték és a közepes képességû szervofék, így inkább visszafogottan hajtottuk. Annak viszont örültünk, hogy menet közben kifejezetten csendes a Dacia, és a belsõ kárpitok sem kezdtek hangjátékba.

Mûszaki adatok - Dacia 1310 TX Break

Motor: négyhengeres, OHV-vezérlésû, hengerenként kétszelepes benzinmotor, elöl hosszában beépítve
Hengerûrtartalom: 1289 cm3
Teljesítmény: 54 LE, 5250/perc fordulaton
Nyomaték: 92 Nm, 3000/perc fordulaton
Erõátvitel: négyfokozatú, kézi kapcsolású szinkronizált sebességváltó, elsõkerékhajtás. Egytárcsás száraz kuplung
Felfüggesztés: Elöl háromszöglengõkar és rugóstag, hátul merev tengely, tekercsrugó. Elöl-hátul stabilizátor. Elöl tárcsa-, hátul dobfék
Felépítmény: önhordó acélkarosszéria
Hosszúság x szélesség x magasság: 4404x1636x1460 mm
Tengelytáv: 2441 mm
Csomagtartó: 430-1650 l
Saját tömeg: 980 kg
Megengedett össztömeg: 1370 kg
Gumiméret: 155SR13
Átlagfogyasztás: 7,5-8,5 l/100 km
Gyorsulás 0-100 km/h: 17,5 s
Végsebesség: 140 km/óra
Dacia Retro Mobil retró családi autó autóbemutató veterán autó kombi autó
<|im_start|>user
Sokan istenítették, de valószínûleg többen voltak, akik inkább messzirõl elkerülték a Dacia legismertebb, Renault 12-es alapú, elsõkerék-hajtású modelljeit.

A bosszúságot szinte kizárólag a minõség okozta a tulajdonosoknak, a szétesõ futómûvet, a gyorsan meginduló rozsdásodást, a rövid élettartamú motort és féltengelyeket, a gyenge elektromos rendszert nem tudta feledtetni a kényelmes rugózás, a viszonylag alacsony menetzaj és a jó helykínálat sem.

Ment a Renault, jöttek a nehézségek

Még az elsõk, azaz az 1969-tõl futó 1300-asok csak hagyján, hiszen a kezdetekkor a franciák még fogták a gyeplõt a gyártásirányításban. De amint 1978-ban lejárt a Renault-val kötött megállapodás, jöttek a nehézségek: az alkatrészek immáron kizárólag Romániából jöttek, az összeszerelés egyre pocsékabb lett, sokasodtak a garanciális hibák.

A típuson a frissítés és a választékbõvítés sem igen segített, a Románián kívüli baráti országokban fokozatosan lanyhult iránta az érdeklõdés. Nálunk is, fõleg a nyolcvanas évek második felétõl, amikor már egy-egy használt nyugati típus is betette a lábát hozzánk az osztrák határon keresztül.

Az elsõ módosított változat az 1979-es 1310 volt, dupla kerek fényszóróiról, szögletesebb és fekete végû, de továbbra is krómozott lökhárítóiról, nagyméretû hátsó lámpáiról, a csomagtérfedél peremén végighúzódó fekete díszlécérõl lehet felismerni, és új mûszerfalat, kormányt kapott.

Nagy rakterû ritkaság

A módosítások nem a román fejlesztõk kreativitását dicsérik, a Renault 12-es is ugyanígy alakult át franciahonban. A Break nevû kombiverzió már az 1300-asnál megjelent, ám hozzánk fõleg az utód nagy rakterû változatát hozták, igaz, a Ladák és Wartburgok puttonyosaihoz képest kis mennyiségben.

Ezért is izgalmas az a nagy rakterû TX, amit a halásztelki Autó Halas kereskedésben találtunk. Ez már az a széria, amelynél az elsõ fényszórók kerete a hûtõráccsal együtt vaskos mûanyagból készült, és kilóg a sárvédõlemez síkjából.

Elõre és hátulra is kapott oldalsó helyzetjelzõket, ez fõként az amerikai autók kiváltsága volt abban a korban. A jellegzetes világoskék szín talán még jobban azonosította a típust, mint az embléma, igaz, már szinte új korától ugyanolyan matt volt, mint most, 28 év után. Néhány éve Bajáról érkezett Budakalászra, majd onnan a kereskedésbe, óra szerint mindössze 40 ezer kilométert futott.

Nehézkesen nyílnak az ajtók

Teljesen rohadás- és tákolásmentes a karosszéria, valószínûleg garázsban töltötte az elmúlt évtizedeket, hiszen a köztudottan gyenge rozsdavédelem miatt másképp néhány év alatt elporladt volna az alja.

A kombik zöme azért sem éri meg a veteránkort, mert elhasználódik, ez a Dacia ugyanakkor a család kedvence lehetett, hiszen külsejéhez hasonlóan utastere is újszerû. Az ajtók nehézkesen nyílnak, a nyomógombos kilincs is határozott kezet vár el, emlékszem, negyedszázaddal ezelõtt a családban szolgáló, még TX jelzés nélküli példány pont ilyen volt.

Az eredeti fekete kárpit hasonló, izzasztó anyagú, mint az egykor luxust jelentõ a Lada 2107-esben, az ülések méretesek, puha tömésük miatt süppedõsek. Jobb fogású a vastagabb volán, mint az 1300-asban, az eredeti fényében tündöklõ mûszerfalon rengeteg színes visszajelzõ néz szembe a sofõrrel.

Az elöl ülõk helye kifejezetten tágas, a második sor hasonló méretû, mint a kocka Ladáé vagy a 353-as Wartburgé; ha nagyra nõttünk, a térdünk belenyomódik a puha üléstámlába, a fej viszont nem éri el a plafont.

Ebbe egy Lehel is belefért

A lényeg itt persze a csomagtartó, a taxisok, nagycsaládosok és kereskedõk örömforrása. Bejárata jóval szélesebb, mint a Lada 2104-esé, küszöbe (a nagy hasmagasság ellenére) sincs magasan, az ötödik ajtót pofonegyszerû acélkitámasztó tartja az égben. Kárpitozása sem olcsó hatású, alulra és oldalra is jutott textil. Amirõl a szedántulajdonosok csak álmodtak, itt valóság: a hátsó ülés elõrehajtogatásával lehetett bõvíteni az alapból 430 literes rakteret, az 1650 literes teljes kapacitás elég lehetett egy mélyhûtõs Lehel szállításához is.

Bár az 1289 köbcentis, 54 lovas négyhengerest hónapok óta nem indították be, szívatóval elsõ kulcsfordításra életre kelt, és duruzsolt jellegzetes ketyegõs hangján. Sokáig kérte a szívatót, nagyobb gázra melegen is fulladozott, a karburátorbeállítás jót tett volna neki. Hosszú botváltója a gyenge pont, akadozva, nehézkesen kapcsolható, nem egyértelmû a fokozatok elhatárolása, a hármast és a hátramenetet nem mindig sikerült megtalálnunk.

"Hintós" rugózásával remekül kezelte az úthibákat, de ha megpróbáltunk vele hirtelen irányt váltani, billegett, mint a keljfeljancsi. Ehhez még jött elrettentésül a hatalmas kormányholtjáték és a közepes képességû szervofék, így inkább visszafogottan hajtottuk. Annak viszont örültünk, hogy menet közben kifejezetten csendes a Dacia, és a belsõ kárpitok sem kezdtek hangjátékba.

Mûszaki adatok - Dacia 1310 TX Break

Motor: négyhengeres, OHV-vezérlésû, hengerenként kétszelepes benzinmotor, elöl hosszában beépítve
Hengerûrtartalom: 1289 cm3
Teljesítmény: 54 LE, 5250/perc fordulaton
Nyomaték: 92 Nm, 3000/perc fordulaton
Erõátvitel: négyfokozatú, kézi kapcsolású szinkronizált sebességváltó, elsõkerékhajtás. Egytárcsás száraz kuplung
Felfüggesztés: Elöl háromszöglengõkar és rugóstag, hátul merev tengely, tekercsrugó. Elöl-hátul stabilizátor. Elöl tárcsa-, hátul dobfék
Felépítmény: önhordó acélkarosszéria
Hosszúság x szélesség x magasság: 4404x1636x1460 mm
Tengelytáv: 2441 mm
Csomagtartó: 430-1650 l
Saját tömeg: 980 kg
Megengedett össztömeg: 1370 kg
Gumiméret: 155SR13
Átlagfogyasztás: 7,5-8,5 l/100 km
Gyorsulás 0-100 km/h: 17,5 s
Végsebesség: 140 km/óra

Foglald össze a fenti szöveget!<|im_end|>
<|im_start|>assistant
Tágasabb volt, mint a Lada, kifinomultabb, mint a kétütemû Wartburg, és sokkal takarékosabb, mint a Volga. Kombiként a szocialista blokk egyik legjobb választásának tûnt a Dacia 1310 TX, de rémtörténetek keringtek gyatra minõségérõl és megbízhatatlanságáról. Veteránkorhoz közeledve persze sok hibáját megbocsátjuk, és felértékelõdik a kényelme.<|im_end|>