Túlélőshow
Sorsszerű az MSZP-SZDSZ-koalíció felbomlása, ám a szakítást és a valószínű kisebbségi kormányzást egyelőre korántsem sorscsapásként, hanem inkább felszabadulásként élik meg a felek.
Végig szorongtam a miniszterelnök beszéde alatt. Néztem a székét, mi lenne, ha itt maradna, és rá kellene ülnöm. Szerencsére nem kell - élcelődött az örök második Kiss Péter kancelláriaminiszter az MSZP múlt szombati pártértekezletén, azon felbuzdulva, hogy Gyurcsány Ferenc pártelnök-kormányfő nem pulpitus mögül, hanem egy ingatag bárszéken ülve mondott másfél órás beszédet a több mint 2 ezer fős hallgatóság előtt. Ha volt is némi éle a tréfának, célt tévesztett: már a gyűlésen nyilvánvalóvá vált, ha a pártelitek részéről lenne is rá igény, Gyurcsánytól nem tud úgy megszabadulni az MSZP és az SZDSZ, mint 2004-ben Medgyessy Pétertől, a miniszterelnök a sokkoló népszavazási zakóért nem hajlandó egyedül elvinni a balhét. S valóban, alig 48 óra múlva, hétfőn darabjaira hullott a koalíció, miközben saját táborában mindkét pártelnök megerősödött.

A párton belüli megerősödésnek - vagy ha úgy tetszik: a politikai túlélésnek - szinte szükségszerű velejárója volt a koalíció megtorpedózása. A neoliberális bélyegtől szabadulni igyekvő Gyurcsány ezúttal azt mondta, amit az SZDSZ-hez mindig plebejus haraggal viszonyuló szoci bázis hallani akart: a Fidesz zsákutcás populizmusának és demagóg radikalizmusának ecsetelésével sem söpört be akkora tapsot, mint amikor a plénum előtt bejelentette Horváth Ágnes egészségügyi miniszter menesztését és a koalíciós szerződés újragondolását. Sőt, minél inkább tocsogott az SZDSZ vérében - a koalícióval nem illik zsarolni, reformgőg és reformblabla helyett több párbeszéd kellene, tessék leszállni a magas lóról -, annál nagyobb volt a tetszésnyilvánítás. A verbális gonoszkodás zajában nemigen hallotta meg senki a kétségkívül mind Gyurcsány, mind a többi szónok részéről is elhangzott árnyalást, hogy ha nem is kötelező szeretni az SZDSZ-t, a koalíciónak aligha van alternatívája. A tetemrehívás kétségkívül provokatív helyszínére és módjára viszont nem volt lehetősége a vezetési válsággal küzdő SZDSZ-nek sem másképp reagálni, mint összezárva bekeményíteni. Kóka Jánosnak azért, mert sokan még mindig Gyurcsány kreatúrájának tartják, aki szocialista fiókszervezetet akar csinálni a liberális pártból, Fodor Gábornak pedig azért, mert a behódolással aláásná esélyeit egy esetleges tisztújításon.

Nem célunk Orbán Viktor hatalomra segítése, és nem érdekünk az előrehozott választás - ezt a szakítás pillanatában nyomban deklarálta az SZDSZ. Alighanem meg kell tehát barátkozni a gondolattal, hogy a sokáig a politikai stabilitás szigetének tartott Magyarország, ahol a négyéves ciklusokat még Antall József miniszterelnök halála vagy Medgyessy lemondása sem tudta felborítani, egy e tájon még ismeretlen és meglehetősen kockázatos közjogi manőver, a kisebbségi kormányzás kísérleti terepévé válik. A szabaddemokraták április 30-ai hatállyal visszahívták 4 miniszterüket és 7 államtitkárukat, az addig várhatóan összeülő rendkívüli küldöttgyűlés hivatalosan is szentesíti a kilépést a koalícióból. A hogyan továbbról keddi lapzártánkkor kezdődtek a tárgyalások, de nehezen képzelhető el a szocialista kormány külső támogatásán kívül más megoldás. Az inkább vágyálomnak tűnt, hogy egyes politikusok a miniszterelnök távozását is lehetséges alternatívának tartják. Gyurcsánynak esze ágában nincs lemondani, ezt világossá tette minden fórumon, konstruktív bizalmatlansági indítvánnyal történő elmozdítására pedig sem elszántság, sem esély nincs egyelőre az MSZP-ben.

Egyebek közt utóbbit demonstrálta a szombati performansz is. "Örültem, hogy a pártelnök és a terem együtt mozgott. Ebben a teremben a kormánynak lenne vagy 60 százalékos többsége" - próbált ironizálni a látottakon Juhász Ferenc alelnök. A helyzet azonban az, hogy az elnökségben és a frakcióban megcsappant támogatottságú pártelnöknek és esetleges kihívójának a kongresszus előtt kellene megküzdeni, márpedig ahogy haladunk lefelé a párthierarchiában, Gyurcsány népszerűsége egyre nő - ebben nem történt változás négy évvel ezelőtthöz képest, amikor 70 százalékos többséggel választották meg miniszterelnök-jelöltnek az elnökség által támogatott Kiss Péterrel szemben. Nem véletlenül forszírozta Gyurcsány a párt múlt pénteki maratoni elnökségi ülésén az előrehozott tisztújítást, s nem véletlenül verték vissza az ötletet az elnökségi tagok. Ő az erősebb, ő nyerne, közülünk meg jó néhányat kiszórnának - fogalmazott a HVG-nek az elnökség egyik prominense.

Ezúttal azonban eltaktikázta magát a kormányfő - ezt el is ismerte hétfőn az ATV-n Friderikusz Sándornak adott interjújában. A melléfogással nem volt egyedül. "Brummognak egy kicsit, de aztán lenyelik" - mondta a HVG-nek a hétvégén az egyik vezető szocialista politikus, miközben a megkérdezett SZDSZ-es társai már egytől egyig mind a koalíció felmondását valószínűsítették. "Így Horn Gyula viselkedett annak idején" - fogalmazott a HVG-nek az egyik liberális képviselő, arra utalva, hogy a miniszterelnök néhány perccel a szombati szeánsz előtt hívta fel telefonon Kóka Jánost és Horváth Ágnest, hogy közölje velük, milyen bejelentést készül tenni híveinek. Most kiverte a biztosítékot a korábban egyszer már bevált módszer: Gyurcsány így járt el az előző kormány emblematikus szabaddemokrata reformminiszterével, Magyar Bálinttal szemben is, akivel percekkel a 2006-os miniszterelnök-jelölti tévévita előtt közölte, a szocialistáké lesz az oktatási tárca.

A két párt meghatározó arcai mindenesetre hétfőn olyan könnyedén tértek napirendre a szakítás fölött, mint akiknek nincs sok vesztenivalójuk, már-már olyan látszatot keltve, mintha az egész játszmát előre lepacsizták volna a pártvezérek. Kétségtelenül úgy is meg lehet közelíteni a dolgot, hogy ily módon mindkét párt megerősítheti megtépázott identitását. Az egyik liberális képviselő egyenesen úgy fogalmazott a HVG-nek: Gyurcsány megteremtette a lehetőséget az SZDSZ-nek a túlélésre. Az ugyanis biztosan a párt végét jelentette volna, ha asszisztál ahhoz, hogy ne történjen semmi az egészségbiztosításban, amire most a szocialisták éppen készülnek. A liberálisok egysége azonban, meglehet, csalóka. A HVG információi szerint a fodorista belső ellenzék képviselői teljes politikai tragédiának tartják, hogy az SZDSZ a legnépszerűtlenebb miniszter és egy olyan kiherélt egészségügyi reform miatt ugrott ki, amit a nép amúgy is elsöprő többséggel elutasított. A pártban ismét komolyan számolnak egy esetleges szakadással, de megmentőként az egyik oldalon kapacitálják Szent-Iványi Istvánt, a másikon visszavárják Kuncze Gábort.

Az MSZP-ben ugyancsak sokan elérkezettnek látják az alkalmat a hagyományos baloldali értékek előtérbe helyezésére a liberális beütésű modernizációs törekvésekkel szemben, amire egyébként a kormányzati konfliktusok sokasodásával párhuzamosan időről időre menetrendszerűen felhorgad az igény. Ugyanakkor az is előfordulhat, hogy az eddig az összes frusztrációját az SZDSZ-en kitöltő platformpárt belső konfliktusai erősödnek fel még jobban a jövőben. A kormányfő riválisai közül egyébként Szili Katalin nem vett részt a pártértekezleten, Szekeres Imre elnökhelyettes viszont a leginkább pro-Gyurcsány beszédet mondta.

A fő kérdés persze, hogy a kisebbségi kormányzás jelenthet-e valódi kormányzást, vagy csupán vegetálást. Utóbbit sejteti például, hogy Gyurcsány Ferenc két-három hónapot kért a pártértekezleten arra, hogy megálljon, és újragondolja az eddiginél bársonyosabb reformokat. A feszült politikai helyzet és a csaknem stagnáló gazdaság azonban aligha enged hosszabb tétlenséget, és a részletek említése nélkül Gyurcsány is deklarálta, nem akarja kibekkelni a következő két évet. Bauer Tamás, egykori SZDSZ-es képviselő a HVG-nek úgy vélte, lehet esély olyasmit csinálni, ami nem árt az országnak, és a kormány helyzetét stabilizálhatja, ilyennek nevezte például a meghirdetett munka-tudás-tulajdon programot. A közgazdász emlékeztetett arra is, hogy 2000-ben a lengyel Szabadság Uniója párt kilépett a koalícióból, és kívülről támogatta a jobbközép Szolidaritás Választási Akció kormányát, megszavazta a költségvetést, így több mint egy évig elevickélt a kabinet.

A tabula rasát, az előrehozott választás megkockáztatását öngyilkosságnak tartják a válófélben lévő pártok köreiben, ezt a felek a most folyó egyeztetéseken is folyamatosan szem előtt tartják. Erős a meggyőződés, hogy az SZDSZ nem kerülne be a parlamentbe, lévén hogy a küszöb átugrását sokak szerint 2006-ban is a szocialista átszavazók voksaival abszolválta, amire most nemigen számíthatna. Az MSZP egyéniben alighanem nagyot hasalna, optimista becslések szerint is legfeljebb harminc-negyven mandátumhoz juthatna, ami még 20-30 százalék közötti listás eredménnyel kiegészülve is száznál kevesebb képviselői helyet valószínűsítene a jelenlegi 190-nel szemben. Ez egyben azt is jelenti, hogy a Fidesz akár kétharmados többséget is szerezhetne, amellyel meg tudná változtatni az alkotmányt, a maga képére formálhatná az egész közjogi rendszert. Olyan önmérsékletet, amit a Horn-Kuncze-kormány tanúsított hasonló többsége birtokában, beteges naivitás lenne feltételezni Orbán Viktorról.

Az sem biztos azonban, hogy a két év türelmi idő szavazatokat terem, ha a kormányzás nem párosul a kompetencia látszatával. Ami nem lesz könnyű, hiszen a hozzáértés demonstrálása eddig sem nevezhető sikeresnek, azzal együtt sem, ha figyelembe vesszük, hogy időnként már-már polgárháborús körülmények között, a politikai szélhámosság határát súroló népszavazásoktól fenyegetve kellett volna a koalíciónak eredményesen kormányozni. A közelmúlt példái azt mutatják, a megszorításokat meg tudják bocsátani az emberek, ezt tükrözi, hogy a Bokros csomag ellenére 1998-ban Horn Gyula pártja több szavazatot kapott, mint Orbán Viktoré. Azt viszont nem tudják megbocsátani, ha a kormány inkompetens, ezt példázza Medgyessy Péter esete, aki az osztogatások ellenére megbukott.

JAKUS IBOLYA
<|im_start|>user
Végig szorongtam a miniszterelnök beszéde alatt. Néztem a székét, mi lenne, ha itt maradna, és rá kellene ülnöm. Szerencsére nem kell - élcelődött az örök második Kiss Péter kancelláriaminiszter az MSZP múlt szombati pártértekezletén, azon felbuzdulva, hogy Gyurcsány Ferenc pártelnök-kormányfő nem pulpitus mögül, hanem egy ingatag bárszéken ülve mondott másfél órás beszédet a több mint 2 ezer fős hallgatóság előtt. Ha volt is némi éle a tréfának, célt tévesztett: már a gyűlésen nyilvánvalóvá vált, ha a pártelitek részéről lenne is rá igény, Gyurcsánytól nem tud úgy megszabadulni az MSZP és az SZDSZ, mint 2004-ben Medgyessy Pétertől, a miniszterelnök a sokkoló népszavazási zakóért nem hajlandó egyedül elvinni a balhét. S valóban, alig 48 óra múlva, hétfőn darabjaira hullott a koalíció, miközben saját táborában mindkét pártelnök megerősödött.

A párton belüli megerősödésnek - vagy ha úgy tetszik: a politikai túlélésnek - szinte szükségszerű velejárója volt a koalíció megtorpedózása. A neoliberális bélyegtől szabadulni igyekvő Gyurcsány ezúttal azt mondta, amit az SZDSZ-hez mindig plebejus haraggal viszonyuló szoci bázis hallani akart: a Fidesz zsákutcás populizmusának és demagóg radikalizmusának ecsetelésével sem söpört be akkora tapsot, mint amikor a plénum előtt bejelentette Horváth Ágnes egészségügyi miniszter menesztését és a koalíciós szerződés újragondolását. Sőt, minél inkább tocsogott az SZDSZ vérében - a koalícióval nem illik zsarolni, reformgőg és reformblabla helyett több párbeszéd kellene, tessék leszállni a magas lóról -, annál nagyobb volt a tetszésnyilvánítás. A verbális gonoszkodás zajában nemigen hallotta meg senki a kétségkívül mind Gyurcsány, mind a többi szónok részéről is elhangzott árnyalást, hogy ha nem is kötelező szeretni az SZDSZ-t, a koalíciónak aligha van alternatívája. A tetemrehívás kétségkívül provokatív helyszínére és módjára viszont nem volt lehetősége a vezetési válsággal küzdő SZDSZ-nek sem másképp reagálni, mint összezárva bekeményíteni. Kóka Jánosnak azért, mert sokan még mindig Gyurcsány kreatúrájának tartják, aki szocialista fiókszervezetet akar csinálni a liberális pártból, Fodor Gábornak pedig azért, mert a behódolással aláásná esélyeit egy esetleges tisztújításon.

Nem célunk Orbán Viktor hatalomra segítése, és nem érdekünk az előrehozott választás - ezt a szakítás pillanatában nyomban deklarálta az SZDSZ. Alighanem meg kell tehát barátkozni a gondolattal, hogy a sokáig a politikai stabilitás szigetének tartott Magyarország, ahol a négyéves ciklusokat még Antall József miniszterelnök halála vagy Medgyessy lemondása sem tudta felborítani, egy e tájon még ismeretlen és meglehetősen kockázatos közjogi manőver, a kisebbségi kormányzás kísérleti terepévé válik. A szabaddemokraták április 30-ai hatállyal visszahívták 4 miniszterüket és 7 államtitkárukat, az addig várhatóan összeülő rendkívüli küldöttgyűlés hivatalosan is szentesíti a kilépést a koalícióból. A hogyan továbbról keddi lapzártánkkor kezdődtek a tárgyalások, de nehezen képzelhető el a szocialista kormány külső támogatásán kívül más megoldás. Az inkább vágyálomnak tűnt, hogy egyes politikusok a miniszterelnök távozását is lehetséges alternatívának tartják. Gyurcsánynak esze ágában nincs lemondani, ezt világossá tette minden fórumon, konstruktív bizalmatlansági indítvánnyal történő elmozdítására pedig sem elszántság, sem esély nincs egyelőre az MSZP-ben.

Egyebek közt utóbbit demonstrálta a szombati performansz is. "Örültem, hogy a pártelnök és a terem együtt mozgott. Ebben a teremben a kormánynak lenne vagy 60 százalékos többsége" - próbált ironizálni a látottakon Juhász Ferenc alelnök. A helyzet azonban az, hogy az elnökségben és a frakcióban megcsappant támogatottságú pártelnöknek és esetleges kihívójának a kongresszus előtt kellene megküzdeni, márpedig ahogy haladunk lefelé a párthierarchiában, Gyurcsány népszerűsége egyre nő - ebben nem történt változás négy évvel ezelőtthöz képest, amikor 70 százalékos többséggel választották meg miniszterelnök-jelöltnek az elnökség által támogatott Kiss Péterrel szemben. Nem véletlenül forszírozta Gyurcsány a párt múlt pénteki maratoni elnökségi ülésén az előrehozott tisztújítást, s nem véletlenül verték vissza az ötletet az elnökségi tagok. Ő az erősebb, ő nyerne, közülünk meg jó néhányat kiszórnának - fogalmazott a HVG-nek az elnökség egyik prominense.

Ezúttal azonban eltaktikázta magát a kormányfő - ezt el is ismerte hétfőn az ATV-n Friderikusz Sándornak adott interjújában. A melléfogással nem volt egyedül. "Brummognak egy kicsit, de aztán lenyelik" - mondta a HVG-nek a hétvégén az egyik vezető szocialista politikus, miközben a megkérdezett SZDSZ-es társai már egytől egyig mind a koalíció felmondását valószínűsítették. "Így Horn Gyula viselkedett annak idején" - fogalmazott a HVG-nek az egyik liberális képviselő, arra utalva, hogy a miniszterelnök néhány perccel a szombati szeánsz előtt hívta fel telefonon Kóka Jánost és Horváth Ágnest, hogy közölje velük, milyen bejelentést készül tenni híveinek. Most kiverte a biztosítékot a korábban egyszer már bevált módszer: Gyurcsány így járt el az előző kormány emblematikus szabaddemokrata reformminiszterével, Magyar Bálinttal szemben is, akivel percekkel a 2006-os miniszterelnök-jelölti tévévita előtt közölte, a szocialistáké lesz az oktatási tárca.

A két párt meghatározó arcai mindenesetre hétfőn olyan könnyedén tértek napirendre a szakítás fölött, mint akiknek nincs sok vesztenivalójuk, már-már olyan látszatot keltve, mintha az egész játszmát előre lepacsizták volna a pártvezérek. Kétségtelenül úgy is meg lehet közelíteni a dolgot, hogy ily módon mindkét párt megerősítheti megtépázott identitását. Az egyik liberális képviselő egyenesen úgy fogalmazott a HVG-nek: Gyurcsány megteremtette a lehetőséget az SZDSZ-nek a túlélésre. Az ugyanis biztosan a párt végét jelentette volna, ha asszisztál ahhoz, hogy ne történjen semmi az egészségbiztosításban, amire most a szocialisták éppen készülnek. A liberálisok egysége azonban, meglehet, csalóka. A HVG információi szerint a fodorista belső ellenzék képviselői teljes politikai tragédiának tartják, hogy az SZDSZ a legnépszerűtlenebb miniszter és egy olyan kiherélt egészségügyi reform miatt ugrott ki, amit a nép amúgy is elsöprő többséggel elutasított. A pártban ismét komolyan számolnak egy esetleges szakadással, de megmentőként az egyik oldalon kapacitálják Szent-Iványi Istvánt, a másikon visszavárják Kuncze Gábort.

Az MSZP-ben ugyancsak sokan elérkezettnek látják az alkalmat a hagyományos baloldali értékek előtérbe helyezésére a liberális beütésű modernizációs törekvésekkel szemben, amire egyébként a kormányzati konfliktusok sokasodásával párhuzamosan időről időre menetrendszerűen felhorgad az igény. Ugyanakkor az is előfordulhat, hogy az eddig az összes frusztrációját az SZDSZ-en kitöltő platformpárt belső konfliktusai erősödnek fel még jobban a jövőben. A kormányfő riválisai közül egyébként Szili Katalin nem vett részt a pártértekezleten, Szekeres Imre elnökhelyettes viszont a leginkább pro-Gyurcsány beszédet mondta.

A fő kérdés persze, hogy a kisebbségi kormányzás jelenthet-e valódi kormányzást, vagy csupán vegetálást. Utóbbit sejteti például, hogy Gyurcsány Ferenc két-három hónapot kért a pártértekezleten arra, hogy megálljon, és újragondolja az eddiginél bársonyosabb reformokat. A feszült politikai helyzet és a csaknem stagnáló gazdaság azonban aligha enged hosszabb tétlenséget, és a részletek említése nélkül Gyurcsány is deklarálta, nem akarja kibekkelni a következő két évet. Bauer Tamás, egykori SZDSZ-es képviselő a HVG-nek úgy vélte, lehet esély olyasmit csinálni, ami nem árt az országnak, és a kormány helyzetét stabilizálhatja, ilyennek nevezte például a meghirdetett munka-tudás-tulajdon programot. A közgazdász emlékeztetett arra is, hogy 2000-ben a lengyel Szabadság Uniója párt kilépett a koalícióból, és kívülről támogatta a jobbközép Szolidaritás Választási Akció kormányát, megszavazta a költségvetést, így több mint egy évig elevickélt a kabinet.

A tabula rasát, az előrehozott választás megkockáztatását öngyilkosságnak tartják a válófélben lévő pártok köreiben, ezt a felek a most folyó egyeztetéseken is folyamatosan szem előtt tartják. Erős a meggyőződés, hogy az SZDSZ nem kerülne be a parlamentbe, lévén hogy a küszöb átugrását sokak szerint 2006-ban is a szocialista átszavazók voksaival abszolválta, amire most nemigen számíthatna. Az MSZP egyéniben alighanem nagyot hasalna, optimista becslések szerint is legfeljebb harminc-negyven mandátumhoz juthatna, ami még 20-30 százalék közötti listás eredménnyel kiegészülve is száznál kevesebb képviselői helyet valószínűsítene a jelenlegi 190-nel szemben. Ez egyben azt is jelenti, hogy a Fidesz akár kétharmados többséget is szerezhetne, amellyel meg tudná változtatni az alkotmányt, a maga képére formálhatná az egész közjogi rendszert. Olyan önmérsékletet, amit a Horn-Kuncze-kormány tanúsított hasonló többsége birtokában, beteges naivitás lenne feltételezni Orbán Viktorról.

Az sem biztos azonban, hogy a két év türelmi idő szavazatokat terem, ha a kormányzás nem párosul a kompetencia látszatával. Ami nem lesz könnyű, hiszen a hozzáértés demonstrálása eddig sem nevezhető sikeresnek, azzal együtt sem, ha figyelembe vesszük, hogy időnként már-már polgárháborús körülmények között, a politikai szélhámosság határát súroló népszavazásoktól fenyegetve kellett volna a koalíciónak eredményesen kormányozni. A közelmúlt példái azt mutatják, a megszorításokat meg tudják bocsátani az emberek, ezt tükrözi, hogy a Bokros csomag ellenére 1998-ban Horn Gyula pártja több szavazatot kapott, mint Orbán Viktoré. Azt viszont nem tudják megbocsátani, ha a kormány inkompetens, ezt példázza Medgyessy Péter esete, aki az osztogatások ellenére megbukott.

JAKUS IBOLYA

Összegezd a fenti szöveget!<|im_end|>
<|im_start|>assistant
Sorsszerű az MSZP-SZDSZ-koalíció felbomlása, ám a szakítást és a valószínű kisebbségi kormányzást egyelőre korántsem sorscsapásként, hanem inkább felszabadulásként élik meg a felek.<|im_end|>