Az eddig ismert legnagyobb ütközés az Univerzumban
Egy nemzetközi kutatócsoport két galaxishalmaz közel frontális összeütközésének nyomait térképezte fel. A gigantikus esemény során galaxisok ezrei és csillagok billiói találkoztak, és olyan mennyiségû energia szabadult fel, amelyet csak az Õsrobbanás múlhatott felül.
Az eddig ismert legnagyobb galaxishalmaz-ütközés nyomait az Európai Ûrügynökség (ESA) Föld körül keringõ röntgentávcsöve, az XMM-Newton rögzítette. A csillagászok "tökéletes kozmikus viharnak" nevezték el az eseményt, amelyben a két halmaz két idõjárási fronthoz hasonlóan közeledett egymáshoz, majd a hurrikánokhoz hasonló gigantikus örvénylésben a halmazok tagjai teljesen más pályákra kerültek, miközben a lökéshullám-frontokon 100 millió fokra hevült fel az intergalaktikus anyag.

A Hidra csillagképben, a Földtõl körülbelül 800 millió fényévnyire fekvõ Abell 754 jelzésû halmaz, az összeütközés "végterméke" már évtizedek óta ismert, de csak most fedte fel eredetének titkait. A csillagászok még soha nem tanulmányozták ilyen részletességgel egy-egy nagy ütközés nyomait, és még soha nem készítettek ennyire részletes térképet egy nagy halmaz anyagának hõmérsékleti, sûrûség- és nyomásviszonyairól.

Az ütközés során a galaxisok közötti gázanyag sebessége rendkívüli mértékben felgyorsult, majd a lökéshullámfrontokon való ütközés során összesûrûsödött és annyira felforrósodott, hogy energiáját nem az optikai, hanem a röntgentartományban sugározza ki.

A bal oldali  képen az Abell 754 intergalaktikus gázanyagának hõmérsékleti viszonyai figyelhetõk meg. Az ütközések miatti lökéshullámok helyenként mintegy 100 millió fokra forrósították fel a gázt (fehérrel a legforróbb területek, majd vörös, narancs, sárga és kék színben az egyre kisebb hõmérsékletû zónák). Forrás: ESA/XMM-Newton

A megfigyelések szerint az egymásba rohant halmazok tagjainak dinamikája még jól láthatóan õrzi az ütközés nyomait, és beletelik néhány milliárd évbe, amíg a folyamat lecsendesedik, és a galaxisok elfoglalják végleges helyzetüket és pályáikat. A tagok jelenlegi mozgásának elemzése rávilágíthat az ún. sötét anyag és sötét energia - számunkra egyelõre nem érzékelhetõ, de hatásaik miatt bizonyoson jelen lévõ összetevõk - tulajdonságaira is, amelyek a jelenlegi elméletek szerint együtt a galaxishalmazok tömegének döntõ többségét teszik ki.

A nem mindennapi megfigyelés is markáns bizonyíték a széles körben elfogadott elmélet mellett, mely szerint az Univerzum nagy léptékû szerkezetei kisebb alakzatok (galaxisok és galaxishalmazok) közeledésével, összeütközésével és összeolvadásával alakultak ki. Dr. Patrick Henry (University of Hawaii) és kollégái az Astrophysical Journal c. szaklap következõ kiadásában számolnak be részletesen eredményeikrõl.

Illusztráció a galaxishalmazok ütközésérõl (forrás: ESA/XMM-Newton)

A galaxishalmazok a legnagyobb gravitációsan összetartott szerkezetek az Univerzumban, amelyekben - méretüktõl függõen - a galaxisok száma néhány tucattól néhány ezerig terjed. Saját Galaxisunk, a Tejútrendszer a Lokális Halmaz tagja, amely a Virgo-halmaz szíve felé mozog - az összeütközés becslések szerint néhány milliárd év múlva várható.

Az Abell 754 kialakulásához vezetõ ütközés körülbelül 300 millió éve kezdõdhetett, ami - mivel csillagászati idõskálán mérve rövid idõrõl van szó - azt jelzi, hogy a legnagyobb szerkezetek formálódása még nem zárult le az Univerzumban. A jelenlegi kozmológiai modellek szerint azonban néhány milliárd év múlva már nem lesznek hasonló események: a megfigyelések szerint ugyanis Világegyetemünk gyorsuló ütemben tágul, egyre messzebbre sodorva egymástól a galaxishalmazokat.
csillagok Õsrobbanás Univerzum Föld
<|im_start|>user
Az eddig ismert legnagyobb galaxishalmaz-ütközés nyomait az Európai Ûrügynökség (ESA) Föld körül keringõ röntgentávcsöve, az XMM-Newton rögzítette. A csillagászok "tökéletes kozmikus viharnak" nevezték el az eseményt, amelyben a két halmaz két idõjárási fronthoz hasonlóan közeledett egymáshoz, majd a hurrikánokhoz hasonló gigantikus örvénylésben a halmazok tagjai teljesen más pályákra kerültek, miközben a lökéshullám-frontokon 100 millió fokra hevült fel az intergalaktikus anyag.

A Hidra csillagképben, a Földtõl körülbelül 800 millió fényévnyire fekvõ Abell 754 jelzésû halmaz, az összeütközés "végterméke" már évtizedek óta ismert, de csak most fedte fel eredetének titkait. A csillagászok még soha nem tanulmányozták ilyen részletességgel egy-egy nagy ütközés nyomait, és még soha nem készítettek ennyire részletes térképet egy nagy halmaz anyagának hõmérsékleti, sûrûség- és nyomásviszonyairól.

Az ütközés során a galaxisok közötti gázanyag sebessége rendkívüli mértékben felgyorsult, majd a lökéshullámfrontokon való ütközés során összesûrûsödött és annyira felforrósodott, hogy energiáját nem az optikai, hanem a röntgentartományban sugározza ki.

A bal oldali  képen az Abell 754 intergalaktikus gázanyagának hõmérsékleti viszonyai figyelhetõk meg. Az ütközések miatti lökéshullámok helyenként mintegy 100 millió fokra forrósították fel a gázt (fehérrel a legforróbb területek, majd vörös, narancs, sárga és kék színben az egyre kisebb hõmérsékletû zónák). Forrás: ESA/XMM-Newton

A megfigyelések szerint az egymásba rohant halmazok tagjainak dinamikája még jól láthatóan õrzi az ütközés nyomait, és beletelik néhány milliárd évbe, amíg a folyamat lecsendesedik, és a galaxisok elfoglalják végleges helyzetüket és pályáikat. A tagok jelenlegi mozgásának elemzése rávilágíthat az ún. sötét anyag és sötét energia - számunkra egyelõre nem érzékelhetõ, de hatásaik miatt bizonyoson jelen lévõ összetevõk - tulajdonságaira is, amelyek a jelenlegi elméletek szerint együtt a galaxishalmazok tömegének döntõ többségét teszik ki.

A nem mindennapi megfigyelés is markáns bizonyíték a széles körben elfogadott elmélet mellett, mely szerint az Univerzum nagy léptékû szerkezetei kisebb alakzatok (galaxisok és galaxishalmazok) közeledésével, összeütközésével és összeolvadásával alakultak ki. Dr. Patrick Henry (University of Hawaii) és kollégái az Astrophysical Journal c. szaklap következõ kiadásában számolnak be részletesen eredményeikrõl.

Illusztráció a galaxishalmazok ütközésérõl (forrás: ESA/XMM-Newton)

A galaxishalmazok a legnagyobb gravitációsan összetartott szerkezetek az Univerzumban, amelyekben - méretüktõl függõen - a galaxisok száma néhány tucattól néhány ezerig terjed. Saját Galaxisunk, a Tejútrendszer a Lokális Halmaz tagja, amely a Virgo-halmaz szíve felé mozog - az összeütközés becslések szerint néhány milliárd év múlva várható.

Az Abell 754 kialakulásához vezetõ ütközés körülbelül 300 millió éve kezdõdhetett, ami - mivel csillagászati idõskálán mérve rövid idõrõl van szó - azt jelzi, hogy a legnagyobb szerkezetek formálódása még nem zárult le az Univerzumban. A jelenlegi kozmológiai modellek szerint azonban néhány milliárd év múlva már nem lesznek hasonló események: a megfigyelések szerint ugyanis Világegyetemünk gyorsuló ütemben tágul, egyre messzebbre sodorva egymástól a galaxishalmazokat.

Adj egy összefoglalót a szövegről!<|im_end|>
<|im_start|>assistant
Egy nemzetközi kutatócsoport két galaxishalmaz közel frontális összeütközésének nyomait térképezte fel. A gigantikus esemény során galaxisok ezrei és csillagok billiói találkoztak, és olyan mennyiségû energia szabadult fel, amelyet csak az Õsrobbanás múlhatott felül.<|im_end|>