Jávor Benedek, az Együtt-PM európai parlamenti képviselője
Miért ütközhet az uniós alapokmánnyal a paksi hitel?
Az előírások szerint az atomerőmű bővítésének 10 milliárdos adósságát az éves költségvetésekben arányosan, vagyis 2019 utáni hét esztendőre elosztva fel kell tüntetni, ami hozzávetőleg évente másfél milliárd eurós elkötelezettséget (mintegy 450 milliárd forintot) jelenthet. Mivel egy ekkora teher uniós jóváhagyás nélküli felvétele sérti az alapszerződést, ezért írásos kérdéssel fordultam az Európai Bizottsághoz, hogy fennáll-e az alapszerződés megsértésének veszélye és milyen következményei lehetnek mindennek a paksi beruházásra.
A film, amelynek főszereplője egy spanyol és olasz zsidó ősökkel rendelkező barcelonai diákszakszervezeti vezető, Enrique Irazoqui volt, egyszerre szól a hitről, az emberi reményről, a szegénységről, a fájdalomról és a szeretetről. Olyan alkotás, amely nemcsak a hívő embereket, hanem az ateistákat is megindítja. Nem csoda, hiszen Pasolinival éppen az volt a „baj”, hogy nem csupán a maga módján mélységesen hívő volt, hanem meggyőződéses kommunista is. Igaz, templomba nem járt, és a párttal sem ápolt túl jó viszonyt.
Az ő szomorú és magányos Jézusában benne volt az a keserűség, amelyet Pasolini érzett kora cinizmusával, megalkuvásaival szemben. Ugyanakkor, mint korábbi műveiben – és Jézus a maga korában – megpróbálta felrázni az embereket a fásultságukból, hogy vegyék észre saját testi és lelki nyomorúságukat.
Hiába volt Olaszország a neorealizmus hazája, Pasolininak nem egyszer meg kellett küzdenie a cenzúrával és a legellenségesebb támadásokkal.  Már első filmjének, A csóró (1961), amely a római mélyrétegek körében játszódott, hónapokig várnia kellett a bemutatási engedélyre a szegénység  kendőzetlen ábrázolása miatt. Egy évvel később, amikor a Mamma Rómát bemutatták a velencei filmfesztiválon, neofasiszták rendeztek ellene tüntetést, mert egy, a gyermekéért mindent feláldozó idősödő prostituáltat szinte szentként mutat be. 1963-ban a ROGOPAG című epizódos filmet a bemutató napján elkobozták: Pasolini jelenete, A túró ugyanis egy Jézus-film forgatásán játszódik, ahol egy éhező statiszta, aki az egyik latrot játssza, hozzájut egy nagy adag túróhoz, de agyontömi magát és valóban meghal a keresztre feszítés jelenetében. Az epizód végén a rendezőt alakító Orson Welles csak ennyit mond: „Nem volt más választása, hogy emlékezzenek rá.” A filmet „az államvallás meggyalázása” címen tiltották be, Pasolinit  első fokon négy hónapi börtönre ítélték, de végül másodfokon felmentették. A Máté Evangéliumával pedig az volt a baja az egyháznak, hogy, mint azt annak idején a L’Osservatore írta, hogy „hű a történethez, de nem az Evangélium ihletéhez.”  A vatikáni lap akkor azzal vádolta a rendezőt, hogy „csupán meg akarta hökkenteni az értelmiségiek világát.” Nem állt messze az igazságtól az Il Tempo bemutató utáni kritikája sem, amely szerint Pasolini  "Jézus életének azokat a mozzanatait hangsúlyozta, amelyekben a lázadás csíráit látta.”

Pasolininak később is rendszeresen meggyűlt a baja az egyházzal. 1968-ban a Teoréma című filmjét minősítették vallásgyalázónak egy „profán” megváltó-ábrázolás miatt, de támadták a Dekameron és a Canterbury mesék után is, mert az író-rendező bőségesen válogatott Boccaccio és Chaucer azon történeteiből, amelyek az álszentséget állítják pellengérre. Most azonban a hivatalos vatikáni lap nem csupán remekműnek nevezi a Máté Evangéliumát, hanem úgy látja, hogy „Pasolini saját emberi válságára a keresztény tanításokban talált rá a megoldásokra. Új erőt ad a keresztény Igének, amely ebben az összefüggésben még aktuálisabb, még konkrétabb, még forradalmibb.”
A lap egyúttal bejelentette, hogy elkészült a 2005 óta a vatikáni filmarchívumban lévő példány digitalizálása. A restaurálás – írja a L’Osservatore – „visszahozta annak az emberségnek az érzését, amely az egész film középpontjában áll”, a filmbeli Jézus pedig a kritikus számára „terhének és áldozatának tudatában lévő isteni ember.” Még azt is megpendíti, hogy a film nagyszerűsége sokat segíthet Matera városának, az egykori forgatási helyszínnek, amely 2019-re megpályázza Európa kulturális fővárosa címét.
„Pasolini a Paradicsomba jut Ferenc egyházában” – kommentálta a La Stampa a rendező vatikáni megkövetését. A lap szerint a L’Osservatore dicsérete összecseng Ferenc pápa nézeteivel, a szegények megszólításával. Mellesleg Pasolini a filmet annak idején az egy évvel korábban elhunyt XXIII. János pápa emlékének ajánlotta, akit Ferenc május 1-én avatott szentté II. János Pállal egyetemben. „A Vatikán felfedezi Pasolinit” – írta az Il Messaggero, emlékeztetve a L’Osservatore 50 évvel ezelőtti soraira is. Ugyancsak felidézi a múltat az Il Giornale, mely szerint míg az ortodox baloldal „ideológiai zűrzavarral” vádolta Pasolinit, addig katolikus körök azért támadták a filmet, mert olyan Jézust mutatott be, aki szólni tudott a tömegek nyelvén.
Magyarországon sem siették el a Máté Evangéliuma bemutatóját. 1976  őszén vetítették először a Filmmúzeumban, az első nagyobb értékelést a kor legkiválóbb vallástörténésze, dr. Hahn István professzor írta róla a Filmkultúrában Eretnek gondolatok egy hívő filmről címmel. A magyar köztelevízió viszont azóta sem mutatta be, szemben a szintén Materában forgatott Mel Gibson-féle nézhetetlen, ráadásul antiszemita felhangoktól sem mentes A Passió című ópuszával, amelyet néhány éve minden nagypénteken levetítenek...


Közérthetően, szellemesen, izgalmasan tud beszélni komoly dolgokról is. A tömegkultúra jeles szakértője. Bóta Gábor élő, online is nézhető, műsorában hívhatják őt a 4451349-es számon, és a tv.fixhd skype címen szintén hozzászólhatnak az adáshoz.
Réz András Vatikán Máté Evangéliuma Pier Paolo Pasolini paksi hitelszerződés Bóta Café Mozaik L'Osservatore Romano Napi kérdés
<|im_start|>user
Az előírások szerint az atomerőmű bővítésének 10 milliárdos adósságát az éves költségvetésekben arányosan, vagyis 2019 utáni hét esztendőre elosztva fel kell tüntetni, ami hozzávetőleg évente másfél milliárd eurós elkötelezettséget (mintegy 450 milliárd forintot) jelenthet. Mivel egy ekkora teher uniós jóváhagyás nélküli felvétele sérti az alapszerződést, ezért írásos kérdéssel fordultam az Európai Bizottsághoz, hogy fennáll-e az alapszerződés megsértésének veszélye és milyen következményei lehetnek mindennek a paksi beruházásra.
A film, amelynek főszereplője egy spanyol és olasz zsidó ősökkel rendelkező barcelonai diákszakszervezeti vezető, Enrique Irazoqui volt, egyszerre szól a hitről, az emberi reményről, a szegénységről, a fájdalomról és a szeretetről. Olyan alkotás, amely nemcsak a hívő embereket, hanem az ateistákat is megindítja. Nem csoda, hiszen Pasolinival éppen az volt a „baj”, hogy nem csupán a maga módján mélységesen hívő volt, hanem meggyőződéses kommunista is. Igaz, templomba nem járt, és a párttal sem ápolt túl jó viszonyt.
Az ő szomorú és magányos Jézusában benne volt az a keserűség, amelyet Pasolini érzett kora cinizmusával, megalkuvásaival szemben. Ugyanakkor, mint korábbi műveiben – és Jézus a maga korában – megpróbálta felrázni az embereket a fásultságukból, hogy vegyék észre saját testi és lelki nyomorúságukat.
Hiába volt Olaszország a neorealizmus hazája, Pasolininak nem egyszer meg kellett küzdenie a cenzúrával és a legellenségesebb támadásokkal.  Már első filmjének, A csóró (1961), amely a római mélyrétegek körében játszódott, hónapokig várnia kellett a bemutatási engedélyre a szegénység  kendőzetlen ábrázolása miatt. Egy évvel később, amikor a Mamma Rómát bemutatták a velencei filmfesztiválon, neofasiszták rendeztek ellene tüntetést, mert egy, a gyermekéért mindent feláldozó idősödő prostituáltat szinte szentként mutat be. 1963-ban a ROGOPAG című epizódos filmet a bemutató napján elkobozták: Pasolini jelenete, A túró ugyanis egy Jézus-film forgatásán játszódik, ahol egy éhező statiszta, aki az egyik latrot játssza, hozzájut egy nagy adag túróhoz, de agyontömi magát és valóban meghal a keresztre feszítés jelenetében. Az epizód végén a rendezőt alakító Orson Welles csak ennyit mond: „Nem volt más választása, hogy emlékezzenek rá.” A filmet „az államvallás meggyalázása” címen tiltották be, Pasolinit  első fokon négy hónapi börtönre ítélték, de végül másodfokon felmentették. A Máté Evangéliumával pedig az volt a baja az egyháznak, hogy, mint azt annak idején a L’Osservatore írta, hogy „hű a történethez, de nem az Evangélium ihletéhez.”  A vatikáni lap akkor azzal vádolta a rendezőt, hogy „csupán meg akarta hökkenteni az értelmiségiek világát.” Nem állt messze az igazságtól az Il Tempo bemutató utáni kritikája sem, amely szerint Pasolini  "Jézus életének azokat a mozzanatait hangsúlyozta, amelyekben a lázadás csíráit látta.”

Pasolininak később is rendszeresen meggyűlt a baja az egyházzal. 1968-ban a Teoréma című filmjét minősítették vallásgyalázónak egy „profán” megváltó-ábrázolás miatt, de támadták a Dekameron és a Canterbury mesék után is, mert az író-rendező bőségesen válogatott Boccaccio és Chaucer azon történeteiből, amelyek az álszentséget állítják pellengérre. Most azonban a hivatalos vatikáni lap nem csupán remekműnek nevezi a Máté Evangéliumát, hanem úgy látja, hogy „Pasolini saját emberi válságára a keresztény tanításokban talált rá a megoldásokra. Új erőt ad a keresztény Igének, amely ebben az összefüggésben még aktuálisabb, még konkrétabb, még forradalmibb.”
A lap egyúttal bejelentette, hogy elkészült a 2005 óta a vatikáni filmarchívumban lévő példány digitalizálása. A restaurálás – írja a L’Osservatore – „visszahozta annak az emberségnek az érzését, amely az egész film középpontjában áll”, a filmbeli Jézus pedig a kritikus számára „terhének és áldozatának tudatában lévő isteni ember.” Még azt is megpendíti, hogy a film nagyszerűsége sokat segíthet Matera városának, az egykori forgatási helyszínnek, amely 2019-re megpályázza Európa kulturális fővárosa címét.
„Pasolini a Paradicsomba jut Ferenc egyházában” – kommentálta a La Stampa a rendező vatikáni megkövetését. A lap szerint a L’Osservatore dicsérete összecseng Ferenc pápa nézeteivel, a szegények megszólításával. Mellesleg Pasolini a filmet annak idején az egy évvel korábban elhunyt XXIII. János pápa emlékének ajánlotta, akit Ferenc május 1-én avatott szentté II. János Pállal egyetemben. „A Vatikán felfedezi Pasolinit” – írta az Il Messaggero, emlékeztetve a L’Osservatore 50 évvel ezelőtti soraira is. Ugyancsak felidézi a múltat az Il Giornale, mely szerint míg az ortodox baloldal „ideológiai zűrzavarral” vádolta Pasolinit, addig katolikus körök azért támadták a filmet, mert olyan Jézust mutatott be, aki szólni tudott a tömegek nyelvén.
Magyarországon sem siették el a Máté Evangéliuma bemutatóját. 1976  őszén vetítették először a Filmmúzeumban, az első nagyobb értékelést a kor legkiválóbb vallástörténésze, dr. Hahn István professzor írta róla a Filmkultúrában Eretnek gondolatok egy hívő filmről címmel. A magyar köztelevízió viszont azóta sem mutatta be, szemben a szintén Materában forgatott Mel Gibson-féle nézhetetlen, ráadásul antiszemita felhangoktól sem mentes A Passió című ópuszával, amelyet néhány éve minden nagypénteken levetítenek...


Közérthetően, szellemesen, izgalmasan tud beszélni komoly dolgokról is. A tömegkultúra jeles szakértője. Bóta Gábor élő, online is nézhető, műsorában hívhatják őt a 4451349-es számon, és a tv.fixhd skype címen szintén hozzászólhatnak az adáshoz.

Foglald össze a fenti szöveget!<|im_end|>
<|im_start|>assistant
Miért ütközhet az uniós alapokmánnyal a paksi hitel?<|im_end|>