Európában is összebútorozhattunk a Neander-völgyiekkel
Egy Romániából elõkerült 40 ezer éves állkapocs genetikai állománya arról árulkodik, hogy gazdájának közeli felmenõi között Neander-völgyiek is akadtak. A lelet – a korábbi nézettel szembemenve – igazolja, hogy õseink Európában is frigyre léptek Neander-völgyi rokonaikkal.
Az egyik legõsibb ma ismert európai emberi lelet génjei meglepõ tanulsággal szolgálnak: meglehet, hogy az állkapocs tulajdonosának egyik ükapja még Neander-völgyi volt. A felfedezés, amelyet nemrégiben jelentettek be egy New Yorkban rendezett genomikai konferencián, cáfolja a Neander-völgyiek és a modern emberek érintkezésérõl alkotott vélekedést, miszerint a két faj csak a Közel-Keleten, és legfeljebb 50 ezer évvel ezelõttig keveredett egymással.

Genomvizsgálat igazolta az együttélést

Qiaomei Fu, a Harvard Medical School paleogenomikusa a konferencián beszámolt arról, miként szekvenálták meg kollégáival együtt a 40 ezer éves állkapocsból kinyert DNS-t. A vizsgált lelet a modern ember egyik legrégebbi nyoma Európában.

Becslésük szerint az emberelõd genomjának mintegy 5-11 százaléka a Neander-völgyiektõl ered; több kromoszómáján hosszan egybefüggõ szakaszok tanúskodnak tisztán Neander-völgyi származásról.

Számításba véve, hogy az õsöktõl származó egybefüggõ kromoszóma-szakaszok miként rövidülnek minden egyes generációval, a csoport arra a következtetésre jutott, hogy az õsférfi felmenõi között 4-6 nemzedékkel korábban fordulhatott elõ a Neander-völgyi elõd. (A genetikai elemzés az állkapocs tulajdonosának nemét is elárulta.)

Az anatómia is segített

A DNS elemzésével nyert adatok alátámasztják azt a korábban pusztán morfológiai alapon tett megfigyelést, miszerint az állkapocs és a benne található fogak vegyesen viselnek modern és Neander-völgyi jegyeket. A bölcsességfog például jóval nagyobb a Homo sapiensre jellemzõnél. „Szerintem elég megnyugtató, hogy az anatómia és a gének ugyanazt állítják” – nyilatkozta Erik Trinkaus, a Washington University paleoantropológusa, miután megismerkedett Fu és munkatársai eredményével. Õ volt az, aki az állkapcsot és a fogakat elõször anatómiailag elemezte, és elsõként vetette fel a Neander-völgyi rokonság gondolatát.

Romániai leletek

Az állkapocsra medvék maradványaival együtt leltek rá barlangászok 2002-ben, a Peștera cu Oase (“Csontok barlangja”) nevû romániai barlangban. Az üreg kizárólag egy föld alatti folyó átúszásával, búvárfelszerelés segítségével megközelíthetõ. Trinkaus régóta hangoztatta abbéli véleményét, hogy egy ugyanezen barlangban talált, másik egyéntõl származó koponya a modern ember és a Neander-völgyiek kevéssel azelõtti keresztezõdésérõl árulkodik.

„Most jöhetnék azzal, hogy én megmondtam, de nem jövök” – szerénykedett a kutató.

A keveredés nem újdonság

Hogy az emberiség egy része története során keveredett a Neander-völgyiekkel, nem újdonság. Valamennyi mai ember, akinek az õsei a szub-szaharai Afrikától északra éltek, genetikai állományában 1-4 százaléknyi Neander-völgyi örökséget hordoz. Az eddig leginkább elfogadott elmélet szerint azok a korai modern emberek, akik Afrikából kivándoroltak, útjuk során a Közel-Keleten mintegy 50-60 ezer évvel ezelõtt keveredtek az ott élõ Neander-völgyiekkel, majd szétterülve benépesítették Ázsiát, Európát és a világ többi részét.

Tavaly találtak rá elõször bizonyítékot

Ez az elmélet tavaly nyert elõször kézzelfogható alátámasztást, amikor egy Qiomei Fut is tagjai között tudó kutatócsoport egy 45 ezer éves szibériai emberlelet genomjának elemzésével megállapította, hogy a csontok gazdájának Neander-völgyi õsei valóban 50-60 ezer évvel ezelõtt élhettek – vagyis épp akkortájt, amikor a modern emberek elkezdtek kiáramlani Afrikából. Szintén tavaly történt, hogy egy izraeli barlangból elõkerült egy 55 ezer éve élt modern ember koponyájának darabja.

A barlang nem messze fekszik azoktól a lelõhelyektõl, ahonnan ugyanilyen korú Neander-völgyi maradványok származnak. Ugyanakkor az Európa-szerte elõkerült számos lelet radiokarbon kormeghatározása azt sugallja, hogy kontinensünk egyes területein még ez után is sok ezer évig együtt élhetett a két faj, vagyis rengeteg idõ állt rendelkezésre ahhoz, hogy õseink és Neander-völgyi rokonaik ezen a földrészen is keresztezõdjenek.

A részletekre még nem derült fény

A romániai állkapocsból származó adatok most egyértelmûvé tették, hogy a fajok közti frigyre nemcsak a Közel-Keleten, de Európában is sor került. Szakértõk szerint ez logikus is, hiszen semmi sem indokolta, hogy a keveredés egyetlen földrajzi régióra korlátozódjék. A fajközi hibridizáció pontosabb részleteire akkor derülhet fény, ha az Oase barlangbéli ember genomjának Neander-völgyi eredetû elemeit sikerül a Neander-völgyiek genomjával, valamint a mai ember DNS-ében rejtõzõ Neander-völgyi örökséggel összevetni.

Ezt az összehasonlítást azonban egyelõre hátráltatja az Oase-állkapocsból kivont DNS erõsen leromlott állapota. Hogy pontosan mennyi és milyen minõségû adat áll Fuék rendelkezésére, arról a tudósok nem kívánnak részletesen nyilatkozni, amíg eredményeiket írásos formában nem közlik.

Még mindig nem tudjuk, miért voltak sikeresebbek a modern emberek

Trinkaus hozzáteszi, hogy az Oase barlangbéli állkapocs mindössze egyetlen ember és nem egy egész populáció származásának történetét beszéli el. Attól, hogy egyszer megesett, még nem tudhatjuk biztosan, mennyire volt általános a korai ember és a Neander-völgyiek keresztezõdése Európában. Csak további, a Neander-völgyiek kihalása elõttrõl származó modern emberi leletek tehetnék teljesebbé a földrész történetérõl alkotott képünket.

„Pályámon azzal a célkitûzéssel indultam el, hogy megpróbálom megérteni, miért bizonyultak a modern emberek végül sikeresebbnek a Neander-völgyieknél. Most, negyven évvel késõbb még mindig nem érzem, hogy tudnánk a választ” – vallotta be Trinkaus.
modern ember Neander-völgyi ember genom
<|im_start|>user
Az egyik legõsibb ma ismert európai emberi lelet génjei meglepõ tanulsággal szolgálnak: meglehet, hogy az állkapocs tulajdonosának egyik ükapja még Neander-völgyi volt. A felfedezés, amelyet nemrégiben jelentettek be egy New Yorkban rendezett genomikai konferencián, cáfolja a Neander-völgyiek és a modern emberek érintkezésérõl alkotott vélekedést, miszerint a két faj csak a Közel-Keleten, és legfeljebb 50 ezer évvel ezelõttig keveredett egymással.

Genomvizsgálat igazolta az együttélést

Qiaomei Fu, a Harvard Medical School paleogenomikusa a konferencián beszámolt arról, miként szekvenálták meg kollégáival együtt a 40 ezer éves állkapocsból kinyert DNS-t. A vizsgált lelet a modern ember egyik legrégebbi nyoma Európában.

Becslésük szerint az emberelõd genomjának mintegy 5-11 százaléka a Neander-völgyiektõl ered; több kromoszómáján hosszan egybefüggõ szakaszok tanúskodnak tisztán Neander-völgyi származásról.

Számításba véve, hogy az õsöktõl származó egybefüggõ kromoszóma-szakaszok miként rövidülnek minden egyes generációval, a csoport arra a következtetésre jutott, hogy az õsférfi felmenõi között 4-6 nemzedékkel korábban fordulhatott elõ a Neander-völgyi elõd. (A genetikai elemzés az állkapocs tulajdonosának nemét is elárulta.)

Az anatómia is segített

A DNS elemzésével nyert adatok alátámasztják azt a korábban pusztán morfológiai alapon tett megfigyelést, miszerint az állkapocs és a benne található fogak vegyesen viselnek modern és Neander-völgyi jegyeket. A bölcsességfog például jóval nagyobb a Homo sapiensre jellemzõnél. „Szerintem elég megnyugtató, hogy az anatómia és a gének ugyanazt állítják” – nyilatkozta Erik Trinkaus, a Washington University paleoantropológusa, miután megismerkedett Fu és munkatársai eredményével. Õ volt az, aki az állkapcsot és a fogakat elõször anatómiailag elemezte, és elsõként vetette fel a Neander-völgyi rokonság gondolatát.

Romániai leletek

Az állkapocsra medvék maradványaival együtt leltek rá barlangászok 2002-ben, a Peștera cu Oase (“Csontok barlangja”) nevû romániai barlangban. Az üreg kizárólag egy föld alatti folyó átúszásával, búvárfelszerelés segítségével megközelíthetõ. Trinkaus régóta hangoztatta abbéli véleményét, hogy egy ugyanezen barlangban talált, másik egyéntõl származó koponya a modern ember és a Neander-völgyiek kevéssel azelõtti keresztezõdésérõl árulkodik.

„Most jöhetnék azzal, hogy én megmondtam, de nem jövök” – szerénykedett a kutató.

A keveredés nem újdonság

Hogy az emberiség egy része története során keveredett a Neander-völgyiekkel, nem újdonság. Valamennyi mai ember, akinek az õsei a szub-szaharai Afrikától északra éltek, genetikai állományában 1-4 százaléknyi Neander-völgyi örökséget hordoz. Az eddig leginkább elfogadott elmélet szerint azok a korai modern emberek, akik Afrikából kivándoroltak, útjuk során a Közel-Keleten mintegy 50-60 ezer évvel ezelõtt keveredtek az ott élõ Neander-völgyiekkel, majd szétterülve benépesítették Ázsiát, Európát és a világ többi részét.

Tavaly találtak rá elõször bizonyítékot

Ez az elmélet tavaly nyert elõször kézzelfogható alátámasztást, amikor egy Qiomei Fut is tagjai között tudó kutatócsoport egy 45 ezer éves szibériai emberlelet genomjának elemzésével megállapította, hogy a csontok gazdájának Neander-völgyi õsei valóban 50-60 ezer évvel ezelõtt élhettek – vagyis épp akkortájt, amikor a modern emberek elkezdtek kiáramlani Afrikából. Szintén tavaly történt, hogy egy izraeli barlangból elõkerült egy 55 ezer éve élt modern ember koponyájának darabja.

A barlang nem messze fekszik azoktól a lelõhelyektõl, ahonnan ugyanilyen korú Neander-völgyi maradványok származnak. Ugyanakkor az Európa-szerte elõkerült számos lelet radiokarbon kormeghatározása azt sugallja, hogy kontinensünk egyes területein még ez után is sok ezer évig együtt élhetett a két faj, vagyis rengeteg idõ állt rendelkezésre ahhoz, hogy õseink és Neander-völgyi rokonaik ezen a földrészen is keresztezõdjenek.

A részletekre még nem derült fény

A romániai állkapocsból származó adatok most egyértelmûvé tették, hogy a fajok közti frigyre nemcsak a Közel-Keleten, de Európában is sor került. Szakértõk szerint ez logikus is, hiszen semmi sem indokolta, hogy a keveredés egyetlen földrajzi régióra korlátozódjék. A fajközi hibridizáció pontosabb részleteire akkor derülhet fény, ha az Oase barlangbéli ember genomjának Neander-völgyi eredetû elemeit sikerül a Neander-völgyiek genomjával, valamint a mai ember DNS-ében rejtõzõ Neander-völgyi örökséggel összevetni.

Ezt az összehasonlítást azonban egyelõre hátráltatja az Oase-állkapocsból kivont DNS erõsen leromlott állapota. Hogy pontosan mennyi és milyen minõségû adat áll Fuék rendelkezésére, arról a tudósok nem kívánnak részletesen nyilatkozni, amíg eredményeiket írásos formában nem közlik.

Még mindig nem tudjuk, miért voltak sikeresebbek a modern emberek

Trinkaus hozzáteszi, hogy az Oase barlangbéli állkapocs mindössze egyetlen ember és nem egy egész populáció származásának történetét beszéli el. Attól, hogy egyszer megesett, még nem tudhatjuk biztosan, mennyire volt általános a korai ember és a Neander-völgyiek keresztezõdése Európában. Csak további, a Neander-völgyiek kihalása elõttrõl származó modern emberi leletek tehetnék teljesebbé a földrész történetérõl alkotott képünket.

„Pályámon azzal a célkitûzéssel indultam el, hogy megpróbálom megérteni, miért bizonyultak a modern emberek végül sikeresebbnek a Neander-völgyieknél. Most, negyven évvel késõbb még mindig nem érzem, hogy tudnánk a választ” – vallotta be Trinkaus.

Adj egy összefoglalót a szövegről!<|im_end|>
<|im_start|>assistant
Egy Romániából elõkerült 40 ezer éves állkapocs genetikai állománya arról árulkodik, hogy gazdájának közeli felmenõi között Neander-völgyiek is akadtak. A lelet – a korábbi nézettel szembemenve – igazolja, hogy õseink Európában is frigyre léptek Neander-völgyi rokonaikkal.<|im_end|>