Leírt feliratok
Kétnyelvű helységnévtáblákat szeretne Karintiában a szlovén kisebbség, ám a helyi osztrák politikusok egy része erről hallani sem akar.
Feladták a reményt a karintiai szlovén kisebbségi szervezetek, hogy Ausztrián belül egyezségre juthatnak a kétnyelvű helységnévtáblák ügyében. Alfred Gusenbauer kancellár a nyári törvényhozási szabadságolás előtt pontot akart tenni a névtáblavita végére, azt javasolva, hogy 163 ausztriai településen német és szlovén nyelven is szerepeljen a felirat. Kék keretben: felül például St. Kanzian, alatta pedig Skocjan. Csakhogy a bécsi diktátumnak nevezett indítványt az összes karintiai parlamenti párt visszautasította, élükön a tartományban jószerével egyeduralkodó Jörg Haiderrel, aki évek óta makacsul és fondorlatosan akadályozza a kétnyelvű feliratozás bevezetését.

Kisebb fegyveres összetűzés után 1920-ban népszavazás döntött arról, hogy Karintiát az Osztrák-Magyar Monarchia szétesése után sem osztják ketté, a tartomány déli területén élő szlovén nemzetiség tagjai pedig Ausztriában maradnak, és nem csatlakoznak az úgynevezett Szerb-Horvát-Szlovén Királysághoz, a későbbi Jugoszláviához. A két népcsoport évtizedeken át konfliktusok nélkül élt együtt, csak a második világháború idején okozott feszültséget, hogy jugoszláviai németekkel akarták lecserélni a karintiai szlovéneket. Az osztrák függetlenség alapjait lerakó 1955-ös államszerződés külön hangsúlyozta a kisebbségek jogainak tiszteletét. A vihar 1972-ben tört ki, amikor Bruno Kreisky kancellár elrendelte, hogy 205 helységben állítsanak fel kétnyelvű táblát. Helyi összecsapásokra, vandál akciókra került sor, mindkét népcsoport szélsőségesei robbantgatásokkal, falfirkákkal, verekedésekkel szították a gyűlöletet. 1976-ban aztán törvény mondta ki, hogy minden olyan karintiai településen, ahol a szlovén anyanyelvűek aránya meghaladja a 25 százalékot, kötelező a dupla kiírás.

Hogy ki szlovén anyanyelvű, népszámláláson döntötték el, s végül - bojkottok és viták után - 91 településre kimondták a kötelező kettős feliratozást. Az alkotmánybíróság 2005-ben felülbírálta a korábbi rendelkezést, és úgy döntött, 10 százalék feletti szlovén ajkúság is indokolja a táblákat (a tavalyi népszámláláson Karintia 560 ezer lakosának 2,5 százaléka vallotta magát szlovénnek). Ám a csaknem harminc évvel korábbi rendelkezést sem hajtották mindenhol végre, 14 településen egyszerűen nem voltak hajlandók rá. "A kisebbség nem uralkodhat a többségen" - adta ki a jelszót Haider, negligálva az alkotmánybíróság határozatát. Az is előfordult, hogy Haider hívei pár méterrel odébb helyezték a helységnévtáblát, mondván, az új helyre már nem vonatkozik az előírás. Többfelé pedig leszerelték és kisebbre cserélték a szlovén táblát. Wolfgang Schüssel néppárti kancellár 2006-ban 141 kettős feliratot kezdeményezett - de az ő próbálkozását sem koronázta siker.

Mindeddig a szlovén kormány sem lépett fel erélyesen. Ennek hátterében az áll, hogy Ljubljana még önálló kisebbségnek sem hajlandó elismerni a szlovén területen élő németeket. A szlovén alkotmány csak a magyar és az olasz etnikumot említi kisebbségként. A három népcsoport együtt sem éri el az összlakosság 1 százalékát, de ha a németek legalitást kapnának, ugyanezt a jogot meg kéne adni az együttesen a lakosság 5 százalékát kitevő szerbeknek és horvátoknak is.

Öt év csend után Gusenbauer volt az első osztrák miniszterelnök, aki májusban ellátogatott a szlovén fővárosba, és lényegében megígérte a kétnyelvű táblák kérdésének megoldását. Kudarcába a nagykoalíción belüli torzsalkodáson kívül nyilván az is belejátszott, hogy Karintiában legkésőbb 2009 tavaszán helyhatósági választásokat tartanak, és egyik parlamenti erő sem kockáztatja meg a kiállást a szlovének mellett. A karintiai szlovén kisebbség vezetői ezért a napokban elhatározták, hogy nemzetközi emberjogi szervezetekhez fordulnak az ügyben, és abban bíznak, hogy Ljubljana jövő évi soros EU-elnöksége is az ő malmukra hajtja majd a vizet.

FÖLDVÁRI ZSUZSA / BÉCS
<|im_start|>user
Feladták a reményt a karintiai szlovén kisebbségi szervezetek, hogy Ausztrián belül egyezségre juthatnak a kétnyelvű helységnévtáblák ügyében. Alfred Gusenbauer kancellár a nyári törvényhozási szabadságolás előtt pontot akart tenni a névtáblavita végére, azt javasolva, hogy 163 ausztriai településen német és szlovén nyelven is szerepeljen a felirat. Kék keretben: felül például St. Kanzian, alatta pedig Skocjan. Csakhogy a bécsi diktátumnak nevezett indítványt az összes karintiai parlamenti párt visszautasította, élükön a tartományban jószerével egyeduralkodó Jörg Haiderrel, aki évek óta makacsul és fondorlatosan akadályozza a kétnyelvű feliratozás bevezetését.

Kisebb fegyveres összetűzés után 1920-ban népszavazás döntött arról, hogy Karintiát az Osztrák-Magyar Monarchia szétesése után sem osztják ketté, a tartomány déli területén élő szlovén nemzetiség tagjai pedig Ausztriában maradnak, és nem csatlakoznak az úgynevezett Szerb-Horvát-Szlovén Királysághoz, a későbbi Jugoszláviához. A két népcsoport évtizedeken át konfliktusok nélkül élt együtt, csak a második világháború idején okozott feszültséget, hogy jugoszláviai németekkel akarták lecserélni a karintiai szlovéneket. Az osztrák függetlenség alapjait lerakó 1955-ös államszerződés külön hangsúlyozta a kisebbségek jogainak tiszteletét. A vihar 1972-ben tört ki, amikor Bruno Kreisky kancellár elrendelte, hogy 205 helységben állítsanak fel kétnyelvű táblát. Helyi összecsapásokra, vandál akciókra került sor, mindkét népcsoport szélsőségesei robbantgatásokkal, falfirkákkal, verekedésekkel szították a gyűlöletet. 1976-ban aztán törvény mondta ki, hogy minden olyan karintiai településen, ahol a szlovén anyanyelvűek aránya meghaladja a 25 százalékot, kötelező a dupla kiírás.

Hogy ki szlovén anyanyelvű, népszámláláson döntötték el, s végül - bojkottok és viták után - 91 településre kimondták a kötelező kettős feliratozást. Az alkotmánybíróság 2005-ben felülbírálta a korábbi rendelkezést, és úgy döntött, 10 százalék feletti szlovén ajkúság is indokolja a táblákat (a tavalyi népszámláláson Karintia 560 ezer lakosának 2,5 százaléka vallotta magát szlovénnek). Ám a csaknem harminc évvel korábbi rendelkezést sem hajtották mindenhol végre, 14 településen egyszerűen nem voltak hajlandók rá. "A kisebbség nem uralkodhat a többségen" - adta ki a jelszót Haider, negligálva az alkotmánybíróság határozatát. Az is előfordult, hogy Haider hívei pár méterrel odébb helyezték a helységnévtáblát, mondván, az új helyre már nem vonatkozik az előírás. Többfelé pedig leszerelték és kisebbre cserélték a szlovén táblát. Wolfgang Schüssel néppárti kancellár 2006-ban 141 kettős feliratot kezdeményezett - de az ő próbálkozását sem koronázta siker.

Mindeddig a szlovén kormány sem lépett fel erélyesen. Ennek hátterében az áll, hogy Ljubljana még önálló kisebbségnek sem hajlandó elismerni a szlovén területen élő németeket. A szlovén alkotmány csak a magyar és az olasz etnikumot említi kisebbségként. A három népcsoport együtt sem éri el az összlakosság 1 százalékát, de ha a németek legalitást kapnának, ugyanezt a jogot meg kéne adni az együttesen a lakosság 5 százalékát kitevő szerbeknek és horvátoknak is.

Öt év csend után Gusenbauer volt az első osztrák miniszterelnök, aki májusban ellátogatott a szlovén fővárosba, és lényegében megígérte a kétnyelvű táblák kérdésének megoldását. Kudarcába a nagykoalíción belüli torzsalkodáson kívül nyilván az is belejátszott, hogy Karintiában legkésőbb 2009 tavaszán helyhatósági választásokat tartanak, és egyik parlamenti erő sem kockáztatja meg a kiállást a szlovének mellett. A karintiai szlovén kisebbség vezetői ezért a napokban elhatározták, hogy nemzetközi emberjogi szervezetekhez fordulnak az ügyben, és abban bíznak, hogy Ljubljana jövő évi soros EU-elnöksége is az ő malmukra hajtja majd a vizet.

FÖLDVÁRI ZSUZSA / BÉCS

Adj egy összefoglalót a szövegről!<|im_end|>
<|im_start|>assistant
Kétnyelvű helységnévtáblákat szeretne Karintiában a szlovén kisebbség, ám a helyi osztrák politikusok egy része erről hallani sem akar.<|im_end|>