A teljes Lewis Hamilton interjú - M4 Sport exkluzív
Lewis Hamiltonnal évente egyszer ülhetünk le beszélgetni. A Magyar Nagydíj előtt pár nappal mindig ad nekünk negyed órát, amikor a versenyhétvégés tolakodás nélkül, nyitottan, őszintén és jó hangulatban csevegünk.
Tavaly is abban a szerencsés helyzetben voltam, hogy én beszélhettem vele és idén is így alakult. Talán ez nem is baj, mivel az utóbbi versenyeken utazó riporterként egészen közelről nézhettem végig, ahogy Barcelona után lassan újra megtalálja önmagát, újra megérzi a ritmust és éri utol Nico Rosberget.
De erről a konfliktusról nem beszéltünk, sokminden másról viszont igen, abban a 15 percben. Ami egészében egy tévéműsorban sosem lenne látható, mert egyszerűen túl hosszú. Minden riporter remegő kezekkel nézi meg a végső műsort és szembesül azzal, hogyan lett a tizenöt percből két és fél.
De szerencsére írásban megvan minden kérdés és minden válasz, így remélem minden Lewis rajongónak nagy örömöt szerzünk azzal, hogy itt lehozzuk nektek a teljes beszélgetést.
Jó olvasgatást!
Szeleczky Ádám: Köszöntünk ismét Magyarországon Lewis!
Lewis Hamilton: Köszönöm!
Tavaly is egy jót beszélgettünk ugyanitt, és már azóta is sok minden történt. Mielőtt azonban rátérnénk erre, beszéljünk arról, hogy jövőre lesz tíz éve, hogy a Forma-1-ben versenyzel. Ha visszamennénk az időben és találkoznál a 2007-es éneddel, mit mondanál magadnak? Min változtatnál, mi az, amit esetleg másképp csinálnál? Van, amit megbántál?
Nem bántam meg semmit, mert nem hiszek abban, hogy a megbánás bármin is változtatna. Annak ellenére mondom ezt, hogy ez egy természetes emberi reakció, amikor valami félremegy. Én azonban úgy gondolom, hogy azért vagyok most ott ahol, mert minden jó és rossz döntésem, minden hibám segített azzá lennem, aki vagyok. Semmin sem változtatnék. Ha visszamennék az időben, szerintem csak némi élettapasztalatot tudnék átadni a fiatalabb énemnek. Azt mondanám, hogy élj a pillanatnak, és ne koncentrálj az apró dolgokra, hanem csak a nagyobbakba fektess energiát, és semmit ne vegyél túl komolyan.
Amikor például van egy rossz napod, vagy egy rossz versenyed, ami után hazamész, és látod a negatív kritikákat, akkor ki tudod zárni a külvilágot és nem foglalkozni az ilyen véleményekkel?Egyáltalán nem érdekelnek a kritikák. Fiatalabbként persze még jobban odafigyeltem az ilyen hangokra, amelyekből tanultam is. Manapság azonban nem foglalkozom azzal, hogy milyen cikkeket írnak rólam. Én csak végzem a munkám, és amikor rossz napom van, annak is tudom az okait. Ilyen esetben szerencsére gyorsan tovább tudok lépni, mert a múlton már nem tudok változtatni. Ami öt perce történt, az már megtörtént, a jövőt viszont mindig befolyásolhatjuk.
Ahogy készültem erre az interjúra, szembeötlött, hogy meglehetősen egyedi módon viszonyulsz többi versenyzőhöz, gondolok itt arra, hogy nagyobb távolságot tartasz az elmúlt pár évben. Ezt azért csinálod, mert szükséged van némi magányra, vagy ez egyfajta hadviselés? Például a pilóta parádés kamionon is mindig félrevonulsz és zenét hallgatsz.
Ez egyáltalán nem a többi versenyző ellen szól, vagyis szó sincs hadviselésről. Minden kollégámat nagyon tisztelem. Régebben a kamionon beszélgettem a többiekkel, de aztán eljutottam arra a pontra, amikor kimondtam, hogy én meg akarom nyerni a versenyt, és csakis ezért vagyok itt. A parádé után olyan 35-40 perccel jön a futam, így ilyenkor már csakis erre szeretnék összpontosítani. Ezért manapság a kamionon csak a versenyre, és persze a szurkolókra koncentrálok. Fontosnak tartom a kapcsolattartást a rajongóimmal, akik kijönnek ide a nevemmel fémjelzett sapkát viselve és zászlót lobogtatva.  Tudatni akarom velük, hogy látom őket, ezért ilyenkor külön kimutatok rájuk, és nem általánosan integetek mindenkinek, ami ilyenkor szokás. Én azonban szeretek külön odafigyelni azokra, akik azért adtak pénzt, hogy engem lássanak és támogassanak, és akik kitartanak mellettem jóban és rosszban. A kamionon tehát a zenehallgatás közben elsősorban rájuk figyelek, és közben élvezem a belső nyugalmamat.
Beszéljünk egy kicsit az idei évről. Tavaly, miután már megnyerted a világbajnokságot, rengeteget cikkeztek arról, hogy a sok buli hatással lesz a teljesítményedre. Aztán elkezdődött az idei szezon, és teljesen más okból ugyan, de nagyon nehezen indult számodra az idény. Hogy élted meg, hogy az újságírók hittek a saját igazukban, de valójában műszaki gondok hátráltattak?
Ahogy már említettem, nem igazán foglalkozom azzal, hogy miket írnak vagy mondanak rólam a sajtóban. Úgy érzem, hogy megerősödve kerültem ki ebből az időszakból, amelyben tényleg sok akadály hátráltatott. Egy igazi mentális teszt volt ez számomra, hogy sikeresen kizárjam a rám zúduló negatívumokat.  Rossz hétvégét rossz hétvége követett, és nem igazán láttuk a fényt az alagút végén. Feladni azonban sosem szabad, mert előbb vagy utóbb jön a fordulat. És valóban, egy csapásra jöttek az eredmények, Monaco, Montreál, a legutóbbi öt versenyből négyet megnyertem. Tényleg az a fontos, hogy egyenesben kell maradni, mert valamikor fordul a kocka. Amíg te tudod magadról, hogy mindent megteszel, addig nincs gond, Amint egy kis kételyed támad ezzel kapcsolatban, akkor változtatnod kell.
Hogyan tudod kezelni a média állandó nyomását? Például hogy mindenki állandóan a Nicóhoz fűződő kapcsolatotokról kérdez és a csapattársak közti rivalizálásról. Ahogy hallom az interjúzónában, folyamatosan kapod a kérdéseket, hogy mit gondolsz a köztetek lévő versengésről. Gondolom eljön az a pillanat, amikor azt mondanád, hogy elég, hagyjatok már békén, de persze ezt nem teheted meg. Szerinted építő vagy pusztító a köztetek lévő rivalizálás?
Szerintem egyik sem, én inkább egészségesnek nevezném. Szükség van a versengésre, hogy versenyeket láthassunk. Ha nem lenne rivalizálás, eléggé unalmas lenne az élet. Persze élvezem a száguldozást, de ha nem lenne kivel versenyezni, akkor ez az élvezeti faktor jelentősen csökkenne. Persze amikor hétvégéről hétvégére, évről évre ugyanabban a környezetben mozogsz és ugyanazok az emberek vesznek körül, akkor ugyanazokat kérdéseket kapod, és ezt most nem tiszteletlenségből mondom. Mindenkinek ugyanazt az az üzenetet kell közvetítenie, vagyis hogy van a rivalizálás vagy nincs, milyenek az abroncsok, vagy hogy hosszú távon mire számítok. Minden versenyhétvégén megkapom ezeket a kérdéseket, és nehéz állandóan ugyanazt ismételgetnem, csak kicsit másképp, hogy ne azt mondjam, amit korábban már ezerszer. Ez is egy kihívás.
Itt ülünk a motorhome tetején, ahol a Mercedes történelméből kiragadott képek láthatóak. Gondoltad volna akkor, amikor édesapádtól megkaptad az első távirányítós autódat, hogy egyszer te is részese leszel ennek a történelemnek? Mert kimondhatjuk, hogy az vagy.
Őrület az egész. A legtöbb nap még mindig meg kell csípnem magam, hogy tényleg ez az életem? Nagyot fordult velem a világ, amikor bekerültem a Forma-1-be. Most már azért megszoktam, de belegondolva még mindig szürreális. Öt évesen még csak nem is sejtettem, hogy mit tartogat számomra a jövő. Ahogy aztán nőttem fel, és egyre többet értettem meg a világból, kezdtem rájönni, hogy akár nagy változások is történhetnek az életemben. Akkor azonban ez mind a távoli jövő volt, és igazából most sem tudom, hogy a következő ötévben mi lesz velem. Lehet, hogy kiszállok, de lehet, hogy még tíz évig is versenyzem. Az sem kizárt, hogy már csak két évig leszek a Forma-1-ben. Sosem tudhatod, hogy mi vár rád. Éppen ezért mondanám azt a 2007-es énemnek, hogy az élet minden pillanatát élvezze ki. Az idő rendkívül értékes, és nem tudod, hogy tiéd mikor jár le. Most is pontosan ezt teszem, élvezem, hogy itt lehetek a gyönyörű Magyarországon. Imádok Budapestre jönni. Nem láttam még más várost az országban, de azt elmondhatom, hogy Budapest az én szememben Európa egyik, ha nem a legszebb városa. Tetszik az építészete, a fekvése, az időjárása és a gasztronómiája. Nem tudom miért, de nagyon erős itt a szurkolótáborom és itt kapom az egyik legtöbb szeretetet a szezon során. Ez egy újabb ok, amiért imádok idejönni. Minden évben fantasztikus támogatást kapok itt, és tudom, hogy a magyar szurkolóim más versenyekre is eljönnek miattam. Erre gyűjtenek, és a világ különböző pontjain felbukkan a „Team LH Hungary” felirat. Nagyon sokat jelent ez nekem, és emiatt is gondolok erre a hétvégére egyfajta vakációként. Szeretnék majd a városban is betérni egy-két étterembe, és élvezni az ittlétet.
Egy utolsó kérdés: tavaly meglehetősen rossz versenyt futottál itt, két éve viszont remekül ment itt a Ringen.
Tavaly borzalmasan sikerült az itteni futam. Megnéztem az összefoglalót, kerestem a szép pillanatokat, hát egyet sem nem találtam. Igazából érdekesen alakult a 2015-ös verseny. Jobban belegondolva két olyan napot felidézni a pályafutásomból, ami rettenetesen sikerült. Valószínűleg több is van, de a legmélyebb nyomot az idei bakui időmérő, és a tavalyi magyar nagydíj hagyta. Ezeken a napokon semmi sem jött össze. Tavaly itt az időmérőn remekül mentem, egy hibátlan körrel hat tizedet vertem a mezőnyre, másnap azonban nem éreztem a ritmust. Ahhoz képest viszont, hogy majdnem 200 versenyhétvégén vagyok túl, két rossz nap nem is olyan rossz arány.
Lewis, sok szerencsét, és mindig szívesen látunk Budapesten!
Köszönöm, jólesik!
F1 Hírek Mercedes AMG Petronas F1 Team Magyar Nagydíj Főoldal Lewis Hamilton Forma-1
<|im_start|>user
Tavaly is abban a szerencsés helyzetben voltam, hogy én beszélhettem vele és idén is így alakult. Talán ez nem is baj, mivel az utóbbi versenyeken utazó riporterként egészen közelről nézhettem végig, ahogy Barcelona után lassan újra megtalálja önmagát, újra megérzi a ritmust és éri utol Nico Rosberget.
De erről a konfliktusról nem beszéltünk, sokminden másról viszont igen, abban a 15 percben. Ami egészében egy tévéműsorban sosem lenne látható, mert egyszerűen túl hosszú. Minden riporter remegő kezekkel nézi meg a végső műsort és szembesül azzal, hogyan lett a tizenöt percből két és fél.
De szerencsére írásban megvan minden kérdés és minden válasz, így remélem minden Lewis rajongónak nagy örömöt szerzünk azzal, hogy itt lehozzuk nektek a teljes beszélgetést.
Jó olvasgatást!
Szeleczky Ádám: Köszöntünk ismét Magyarországon Lewis!
Lewis Hamilton: Köszönöm!
Tavaly is egy jót beszélgettünk ugyanitt, és már azóta is sok minden történt. Mielőtt azonban rátérnénk erre, beszéljünk arról, hogy jövőre lesz tíz éve, hogy a Forma-1-ben versenyzel. Ha visszamennénk az időben és találkoznál a 2007-es éneddel, mit mondanál magadnak? Min változtatnál, mi az, amit esetleg másképp csinálnál? Van, amit megbántál?
Nem bántam meg semmit, mert nem hiszek abban, hogy a megbánás bármin is változtatna. Annak ellenére mondom ezt, hogy ez egy természetes emberi reakció, amikor valami félremegy. Én azonban úgy gondolom, hogy azért vagyok most ott ahol, mert minden jó és rossz döntésem, minden hibám segített azzá lennem, aki vagyok. Semmin sem változtatnék. Ha visszamennék az időben, szerintem csak némi élettapasztalatot tudnék átadni a fiatalabb énemnek. Azt mondanám, hogy élj a pillanatnak, és ne koncentrálj az apró dolgokra, hanem csak a nagyobbakba fektess energiát, és semmit ne vegyél túl komolyan.
Amikor például van egy rossz napod, vagy egy rossz versenyed, ami után hazamész, és látod a negatív kritikákat, akkor ki tudod zárni a külvilágot és nem foglalkozni az ilyen véleményekkel?Egyáltalán nem érdekelnek a kritikák. Fiatalabbként persze még jobban odafigyeltem az ilyen hangokra, amelyekből tanultam is. Manapság azonban nem foglalkozom azzal, hogy milyen cikkeket írnak rólam. Én csak végzem a munkám, és amikor rossz napom van, annak is tudom az okait. Ilyen esetben szerencsére gyorsan tovább tudok lépni, mert a múlton már nem tudok változtatni. Ami öt perce történt, az már megtörtént, a jövőt viszont mindig befolyásolhatjuk.
Ahogy készültem erre az interjúra, szembeötlött, hogy meglehetősen egyedi módon viszonyulsz többi versenyzőhöz, gondolok itt arra, hogy nagyobb távolságot tartasz az elmúlt pár évben. Ezt azért csinálod, mert szükséged van némi magányra, vagy ez egyfajta hadviselés? Például a pilóta parádés kamionon is mindig félrevonulsz és zenét hallgatsz.
Ez egyáltalán nem a többi versenyző ellen szól, vagyis szó sincs hadviselésről. Minden kollégámat nagyon tisztelem. Régebben a kamionon beszélgettem a többiekkel, de aztán eljutottam arra a pontra, amikor kimondtam, hogy én meg akarom nyerni a versenyt, és csakis ezért vagyok itt. A parádé után olyan 35-40 perccel jön a futam, így ilyenkor már csakis erre szeretnék összpontosítani. Ezért manapság a kamionon csak a versenyre, és persze a szurkolókra koncentrálok. Fontosnak tartom a kapcsolattartást a rajongóimmal, akik kijönnek ide a nevemmel fémjelzett sapkát viselve és zászlót lobogtatva.  Tudatni akarom velük, hogy látom őket, ezért ilyenkor külön kimutatok rájuk, és nem általánosan integetek mindenkinek, ami ilyenkor szokás. Én azonban szeretek külön odafigyelni azokra, akik azért adtak pénzt, hogy engem lássanak és támogassanak, és akik kitartanak mellettem jóban és rosszban. A kamionon tehát a zenehallgatás közben elsősorban rájuk figyelek, és közben élvezem a belső nyugalmamat.
Beszéljünk egy kicsit az idei évről. Tavaly, miután már megnyerted a világbajnokságot, rengeteget cikkeztek arról, hogy a sok buli hatással lesz a teljesítményedre. Aztán elkezdődött az idei szezon, és teljesen más okból ugyan, de nagyon nehezen indult számodra az idény. Hogy élted meg, hogy az újságírók hittek a saját igazukban, de valójában műszaki gondok hátráltattak?
Ahogy már említettem, nem igazán foglalkozom azzal, hogy miket írnak vagy mondanak rólam a sajtóban. Úgy érzem, hogy megerősödve kerültem ki ebből az időszakból, amelyben tényleg sok akadály hátráltatott. Egy igazi mentális teszt volt ez számomra, hogy sikeresen kizárjam a rám zúduló negatívumokat.  Rossz hétvégét rossz hétvége követett, és nem igazán láttuk a fényt az alagút végén. Feladni azonban sosem szabad, mert előbb vagy utóbb jön a fordulat. És valóban, egy csapásra jöttek az eredmények, Monaco, Montreál, a legutóbbi öt versenyből négyet megnyertem. Tényleg az a fontos, hogy egyenesben kell maradni, mert valamikor fordul a kocka. Amíg te tudod magadról, hogy mindent megteszel, addig nincs gond, Amint egy kis kételyed támad ezzel kapcsolatban, akkor változtatnod kell.
Hogyan tudod kezelni a média állandó nyomását? Például hogy mindenki állandóan a Nicóhoz fűződő kapcsolatotokról kérdez és a csapattársak közti rivalizálásról. Ahogy hallom az interjúzónában, folyamatosan kapod a kérdéseket, hogy mit gondolsz a köztetek lévő versengésről. Gondolom eljön az a pillanat, amikor azt mondanád, hogy elég, hagyjatok már békén, de persze ezt nem teheted meg. Szerinted építő vagy pusztító a köztetek lévő rivalizálás?
Szerintem egyik sem, én inkább egészségesnek nevezném. Szükség van a versengésre, hogy versenyeket láthassunk. Ha nem lenne rivalizálás, eléggé unalmas lenne az élet. Persze élvezem a száguldozást, de ha nem lenne kivel versenyezni, akkor ez az élvezeti faktor jelentősen csökkenne. Persze amikor hétvégéről hétvégére, évről évre ugyanabban a környezetben mozogsz és ugyanazok az emberek vesznek körül, akkor ugyanazokat kérdéseket kapod, és ezt most nem tiszteletlenségből mondom. Mindenkinek ugyanazt az az üzenetet kell közvetítenie, vagyis hogy van a rivalizálás vagy nincs, milyenek az abroncsok, vagy hogy hosszú távon mire számítok. Minden versenyhétvégén megkapom ezeket a kérdéseket, és nehéz állandóan ugyanazt ismételgetnem, csak kicsit másképp, hogy ne azt mondjam, amit korábban már ezerszer. Ez is egy kihívás.
Itt ülünk a motorhome tetején, ahol a Mercedes történelméből kiragadott képek láthatóak. Gondoltad volna akkor, amikor édesapádtól megkaptad az első távirányítós autódat, hogy egyszer te is részese leszel ennek a történelemnek? Mert kimondhatjuk, hogy az vagy.
Őrület az egész. A legtöbb nap még mindig meg kell csípnem magam, hogy tényleg ez az életem? Nagyot fordult velem a világ, amikor bekerültem a Forma-1-be. Most már azért megszoktam, de belegondolva még mindig szürreális. Öt évesen még csak nem is sejtettem, hogy mit tartogat számomra a jövő. Ahogy aztán nőttem fel, és egyre többet értettem meg a világból, kezdtem rájönni, hogy akár nagy változások is történhetnek az életemben. Akkor azonban ez mind a távoli jövő volt, és igazából most sem tudom, hogy a következő ötévben mi lesz velem. Lehet, hogy kiszállok, de lehet, hogy még tíz évig is versenyzem. Az sem kizárt, hogy már csak két évig leszek a Forma-1-ben. Sosem tudhatod, hogy mi vár rád. Éppen ezért mondanám azt a 2007-es énemnek, hogy az élet minden pillanatát élvezze ki. Az idő rendkívül értékes, és nem tudod, hogy tiéd mikor jár le. Most is pontosan ezt teszem, élvezem, hogy itt lehetek a gyönyörű Magyarországon. Imádok Budapestre jönni. Nem láttam még más várost az országban, de azt elmondhatom, hogy Budapest az én szememben Európa egyik, ha nem a legszebb városa. Tetszik az építészete, a fekvése, az időjárása és a gasztronómiája. Nem tudom miért, de nagyon erős itt a szurkolótáborom és itt kapom az egyik legtöbb szeretetet a szezon során. Ez egy újabb ok, amiért imádok idejönni. Minden évben fantasztikus támogatást kapok itt, és tudom, hogy a magyar szurkolóim más versenyekre is eljönnek miattam. Erre gyűjtenek, és a világ különböző pontjain felbukkan a „Team LH Hungary” felirat. Nagyon sokat jelent ez nekem, és emiatt is gondolok erre a hétvégére egyfajta vakációként. Szeretnék majd a városban is betérni egy-két étterembe, és élvezni az ittlétet.
Egy utolsó kérdés: tavaly meglehetősen rossz versenyt futottál itt, két éve viszont remekül ment itt a Ringen.
Tavaly borzalmasan sikerült az itteni futam. Megnéztem az összefoglalót, kerestem a szép pillanatokat, hát egyet sem nem találtam. Igazából érdekesen alakult a 2015-ös verseny. Jobban belegondolva két olyan napot felidézni a pályafutásomból, ami rettenetesen sikerült. Valószínűleg több is van, de a legmélyebb nyomot az idei bakui időmérő, és a tavalyi magyar nagydíj hagyta. Ezeken a napokon semmi sem jött össze. Tavaly itt az időmérőn remekül mentem, egy hibátlan körrel hat tizedet vertem a mezőnyre, másnap azonban nem éreztem a ritmust. Ahhoz képest viszont, hogy majdnem 200 versenyhétvégén vagyok túl, két rossz nap nem is olyan rossz arány.
Lewis, sok szerencsét, és mindig szívesen látunk Budapesten!
Köszönöm, jólesik!

Összegezd a fenti szöveget!<|im_end|>
<|im_start|>assistant
Lewis Hamiltonnal évente egyszer ülhetünk le beszélgetni. A Magyar Nagydíj előtt pár nappal mindig ad nekünk negyed órát, amikor a versenyhétvégés tolakodás nélkül, nyitottan, őszintén és jó hangulatban csevegünk.<|im_end|>