„Miért ne írhatnék egy valódi valcert?”
Vasárnap, a Pesti Vigadóban ősbemutatóként hangzik el Vajda János Filharmóniai ünnepi nyitány című alkotása. Az idén hetvenéves komponistával beszélgettünk.
Az 1853-ban, Erkel Ferenc által alapított Budapesti Filharmóniai Társaság Zenekarának művészei a szimfonikus koncertek mellett rendszeresen játszanak kamarahangversenyeken, amelyeken a közelmúltban Vajda Jánosnak két kompozíciója is sikert aratott. Ennek köszönhető a zenekar mostani megrendelése: „tízperces szimfonikus tételt kértek, de csak komponálás közben döntöttem el, hogy ebből nyitány lesz” – mondja a szerző. A címadás emlékeztet Brahms Akadémiai ünnepi nyitányára, de Vajda reményei szerint nem lesz „akadémikusan unalmas”. A tőle megszokott hagyományos kereteket megtartotta: a lassú bevezetést klasszikus-romantikus szonátaforma követi, amelyen végigvonul egyetlen meghatározó motívum. Vajda Jánost a legtöbben operaszerzőként ismerik, hiszen az átütő sikert 1988-ban, a Magyar Állami Operaházban bemutatott zenedrámájával, a Thomas Mann elbeszélése nyomán írt Mario és a varázslóval érte el. Később a többi között Georg Büchner (Leonce és Léna), Csokonai Vitéz Mihály (Karnyóné), Karel Čapek (Apokrif az öt kenyérről) és Federico Garcia Lorca (Don Perlinpin, Don Cristóbal) művei ihlették meg. Legfőképpen az operákban formálta meg dallamos, konzervatív, s ezért sokak által kedvelt stílusát. „Fiatalon én is próbáltam nehezen érthető, modern zenét írni, de rendre elakadtam. A Győri Balettel való együttműködés bizonyította számomra, hogy van igény a hagyományos, tonális zenére. Arra gondoltam, miért ne írhatnék akár egy valódi valcert, ha ahhoz támad kedvem? A Mario esetében már tudatosan törekedtem arra, hogy az ördögi manipulációval szemben egyre harmonikusabb zenét írjak, egyre szebben fogalmazzak. A másik lényeges szempont, hogy a librettó a magyar nyelv prozódiájának megfelelő, természetes, könnyen énekelhető legyen. Ezért nem írok prózai szövegre, hanem Várady Szabolcs verseire.” A XXI. századi zene helyzetéről, lehetőségeiről Vajda János őszintén elmondja, hogy „nincs képben”, mert ritkán jár koncertre és nem hallgat kortárs zenét. „Inkább időről-időre felfedezek magamnak egy-egy régebbi vagy akár 20. századi szerzőt, akinek életművében elmélyülhetek.” Ilyen felfedezés volt számára Schubert, Mahler, Poulenc, Sosztakovics, vagy a modernek közül Alfred Schnittke, Thomas Adès és Ligeti György egyes kompozíciói.” Vajda három hasonló gondolkodású kollégája, Csemiczky Miklós, Orbán György és Selmeczi György társaságában alkotja a Négyek zeneszerzői csoportot, amelynek tagjait az 1980-as évek óta szoros barátság is összefűzi: a nyarakat családtagjaikkal együtt Kisorosziban töltik. „Gyöngyösi Levente révén lassan Ötökké egészülünk ki, s mivel ő egy nemzedékkel fiatalabb nálunk, örömmel látom, hogy van utánpótlás” – mondja az idén hetvenéves szerző.
A bíróság elmarasztalta Gyekiczki András kurátort, aki gyűjtést indított, amely sikerrel zárult. A tárlat megnyitásáról azonban még mindig nincs hír.
Az Elfeledett szomszédaink tárlat anyagát összegyűjtő és azt megálmodó Gyekiczki Andrásnak csaknem 6 millió forintot kell kifizetnie az ítélet kézhez vételétől számított 15 napon belül. A horribilis összeg megfizetésére Facebook oldalán indított gyűjtést, mondván: „Ha a kiállítás újbóli megnyitásának ára az én tönkretételem, akkor hajrá, nem fog sikerülni.” Korábban már beszámoltunk arról a Pápáról elszármazott, a holokauszt áldozatául esett zsidó családoknak emléket állító gyűjteményről, amely négy éve porosodik összetekercselve a pápai zsinagóga mélyén és az Emberi Erőforrások Minisztériumával  kötött szerződésben foglaltakkal ellentétben sem került soha nyilvánosság elé. A kiállítás ügyében késedelmi kötbér megfizetését követelve az önkormányzat 2017-ben pert indított arra hivatkozva, hogy Gyekiczki András a megadott határidőre nem teljesítette a megszabott feltételeket, nem a megfelelő formában adta át a kiállítási anyagot. S bár a szerződésből kiderült, hogy az eredeti, 2012-ben nyílt kiállítás anyagát nyomdakész, a bővített verziót pedig digitális változatban kellett elkészíteni, a hosszú és kínos bírósági procedúra végül mégis azzal az október 8-án meghozott, és november 13-án postázott jogerős ítélettel zárult, amelyben az Ítélőtábla az önkormányzat teljes pernyertességét mondta ki és a kivitelezőket a késedelmi kötbér és egyéb költségek megfizetésére kötelezte. – Tökéletesen váratlanul ért a döntés, mert tavasszal azt a hírt kaptuk, hogy majd valamikor a nyári ítélkezési szünet leteltét követően várható az eredmény. Ehhez képest három hónapot késett, pedig ennek az ítéletnek és hozzá az indoklásnak a meghozatala nem igényel olyan nagyon nagy tudást, vagy hosszú időt – mondta lapunknak Gyekiczki András. – Több jogász – és nem csak a saját ügyvédeim – körében nagyon mély felháborodás követte a döntést. Függetlenül attól, hogy pártolják-e az ügyemet, egytől egyig úgy vélik, hogy a fellebbezés teljes figyelembevétele nélküli, a mai állapotokhoz képest is kiemelkedően rossz határozat született. Egy sommás elutasítás, amely megemlíti bár a fellebbezési pontokat, de akárcsak az elsőfokú ítéletben lévő jogsértő, vagy törvényes megalapozottsággal nem bíró döntésekkel, érdemileg nem foglalkozik velük – folytatta a kurátor.  Áldozó Tamás polgármester a Facebookon úgy összegezte a történteket, hogy: Gyekiczki András pert vesztett az önkormányzattal szemben. Azóta mártírkodik, pénzt gyűjt, szenved... A „mártírkodás” és „szenvedés” , úgy tűnik mégis meghozta az eredményt, hiszen a csaknem 6 milliós összeg néhány nap alatt összegyűlt a barátok, ismerősök, s szüleik, nagyszüleik képeit, történeteit csak Gyekiczki munkájának köszönhetően ismerő itthon vagy külföldön élő zsidó leszármazottak jóvoltából, sőt a MAZSIHISZ sem hagyta őt magára ebben a küzdelemben. – Az ítélet lehetőséget ad a kúriánál való fellebbezésére is, de egyelőre nem dőlt el, hogy tovább visszük-e az ügyet vagy sem – magyarázta Gyekiczki. Hozzátette: „Az önkormányzatnak, ha tetszik, ha nem, fel kell velem vennie a kapcsolatot. Együttműködés nélkül nem tudják a kiállítást megnyitni, ugyanis ki kell kérniük a hozzájárulásomat a bemutatott elemek mikéntjéhez, elhelyezéséhez. Nem mindegy, hogy melyik tabló hova kerül. A kiállításnak tükröznie kell azt a színes és gazdag világot amilyen a pápai zsidó közösség volt, ebből nem akarok engedni. Ráadásul a fehér zászlóselyemre nyomtatott áldozatokat felidéző életnagyságú szellemképek sorsa továbbra is kérdéses. Korábban kategorikusan elutasították, hogy ez részét képezze a szerződésnek, anélkül viszont nincs kiállítás.”
A szellemképeket Gyekiczki még a per kezdete előtt, a kötbér ellenében, telefonon ajánlotta fel a polgármesternek, aki azonban a bíróság előtt letagadta ezt. – Az ajánlatom továbbra is áll: ha ők lemondanak a kötbérről én a szellemképeket, azok felhasználását átengedem – szögezte le.  A kiállítás sorsáról Áldozó Tamás egy korábbi Facebook bejegyzésben azt nyilatkozta: „álláspontunk az első pillanattól kezdve világos volt: az EMMI támogatásából »vásárolt« kiállítást a bírósági eljárás jogerős lezárása után látogathatóvá tesszük. Ennek a vállalásunknak mielőbb meg is felelünk, továbbá várjuk az önkormányzat számlájára a jogerősen a várost illető 4.646.850 forint késedelmi kötbért, valamint annak megítélt kamatait is!” Kerestük Áldozó Tamás polgármestert is, de nem sikerült őt elérni, így nem kaphattunk választ kérdéseinkre: érte-e anyagi kár Pápa városát az ügyben, illetve mikorra tervezik a hányattatott sorsú kiállítás megnyitását.
Bagota Béla első egészestés filmje az első vérbeli, működő és suspense kompatibilis skandináv irodalmi ihletésű magyar thriller. Persze, mondhatja a cinikus olvasó, hogy jó-jó, de nem is volt több ilyen próbálkozás, pedig voltak, és joggal nem emlékezünk rájuk.
A mű a képzeletbeli erdélyi Valan városban játszódik, ahová hosszú évek után visszatér Péter, aki rendőrként dolgozik egy városban. Azért hagyta maga mögött a szülőhelyét, mert gyerekkorában eltűnt a húga és sosem derült ki, hogy mi történt vele, ezért maga mögött akarta hagyni múltat. Most azonban előkerült egy halott lány teste, ezért visszatért, hogy elvarrja az elvarratlan szálakat. Aki látott, olvasott már krimit, nagyjából sejtheti, hogy mi fog történni, nem is ez a lényeg. Sokkal inkább az, hogy Bagota Béla rendezőként hogyan oldotta meg a feladatot. Nos, jó hírem van: atmoszferikusságában, képileg, tempójában és kiállásában a Valan nemzetközi szintűre sikerült, bármelyik skandináv produkció mellé oda lehet rakni, de akár Hollywoodban sem elégedetlenkedne senki az összképen. Ebben nem csak a rendezőnek – aki tíz éven keresztül nemzetközi second unitoknál tanulta meg a látványteremtést – hanem a főszerepet alakító Krisztik Csabának is elévülhetetlen érdemei vannak. Végre nem egy elhasznált arc, de nem is ez a legfontosabb: ő az első magyar filmszínész, aki fizikálisan hiteles egy akció szerepben. Amikor felfut egy havas dombon, tempósan teszi, nem botlik meg vagy esik el, megy, mint aki tényleg képzett rendőr lenne. Azta! Jegyezzük meg a nevét. Részemről csupán egyetlen egy bajom volt a Valannal: az, hogy thrillerhez képest túl sok intő jelet hintettek el, így a felénél kitaláltam, ki a gyilkos. De aki nem olyan filmnézési kényszerrel rendelkezik, mint egy filmkritikus, annak (talán) nem kell aggódnia.
<|im_start|>user
Az 1853-ban, Erkel Ferenc által alapított Budapesti Filharmóniai Társaság Zenekarának művészei a szimfonikus koncertek mellett rendszeresen játszanak kamarahangversenyeken, amelyeken a közelmúltban Vajda Jánosnak két kompozíciója is sikert aratott. Ennek köszönhető a zenekar mostani megrendelése: „tízperces szimfonikus tételt kértek, de csak komponálás közben döntöttem el, hogy ebből nyitány lesz” – mondja a szerző. A címadás emlékeztet Brahms Akadémiai ünnepi nyitányára, de Vajda reményei szerint nem lesz „akadémikusan unalmas”. A tőle megszokott hagyományos kereteket megtartotta: a lassú bevezetést klasszikus-romantikus szonátaforma követi, amelyen végigvonul egyetlen meghatározó motívum. Vajda Jánost a legtöbben operaszerzőként ismerik, hiszen az átütő sikert 1988-ban, a Magyar Állami Operaházban bemutatott zenedrámájával, a Thomas Mann elbeszélése nyomán írt Mario és a varázslóval érte el. Később a többi között Georg Büchner (Leonce és Léna), Csokonai Vitéz Mihály (Karnyóné), Karel Čapek (Apokrif az öt kenyérről) és Federico Garcia Lorca (Don Perlinpin, Don Cristóbal) művei ihlették meg. Legfőképpen az operákban formálta meg dallamos, konzervatív, s ezért sokak által kedvelt stílusát. „Fiatalon én is próbáltam nehezen érthető, modern zenét írni, de rendre elakadtam. A Győri Balettel való együttműködés bizonyította számomra, hogy van igény a hagyományos, tonális zenére. Arra gondoltam, miért ne írhatnék akár egy valódi valcert, ha ahhoz támad kedvem? A Mario esetében már tudatosan törekedtem arra, hogy az ördögi manipulációval szemben egyre harmonikusabb zenét írjak, egyre szebben fogalmazzak. A másik lényeges szempont, hogy a librettó a magyar nyelv prozódiájának megfelelő, természetes, könnyen énekelhető legyen. Ezért nem írok prózai szövegre, hanem Várady Szabolcs verseire.” A XXI. századi zene helyzetéről, lehetőségeiről Vajda János őszintén elmondja, hogy „nincs képben”, mert ritkán jár koncertre és nem hallgat kortárs zenét. „Inkább időről-időre felfedezek magamnak egy-egy régebbi vagy akár 20. századi szerzőt, akinek életművében elmélyülhetek.” Ilyen felfedezés volt számára Schubert, Mahler, Poulenc, Sosztakovics, vagy a modernek közül Alfred Schnittke, Thomas Adès és Ligeti György egyes kompozíciói.” Vajda három hasonló gondolkodású kollégája, Csemiczky Miklós, Orbán György és Selmeczi György társaságában alkotja a Négyek zeneszerzői csoportot, amelynek tagjait az 1980-as évek óta szoros barátság is összefűzi: a nyarakat családtagjaikkal együtt Kisorosziban töltik. „Gyöngyösi Levente révén lassan Ötökké egészülünk ki, s mivel ő egy nemzedékkel fiatalabb nálunk, örömmel látom, hogy van utánpótlás” – mondja az idén hetvenéves szerző.
A bíróság elmarasztalta Gyekiczki András kurátort, aki gyűjtést indított, amely sikerrel zárult. A tárlat megnyitásáról azonban még mindig nincs hír.
Az Elfeledett szomszédaink tárlat anyagát összegyűjtő és azt megálmodó Gyekiczki Andrásnak csaknem 6 millió forintot kell kifizetnie az ítélet kézhez vételétől számított 15 napon belül. A horribilis összeg megfizetésére Facebook oldalán indított gyűjtést, mondván: „Ha a kiállítás újbóli megnyitásának ára az én tönkretételem, akkor hajrá, nem fog sikerülni.” Korábban már beszámoltunk arról a Pápáról elszármazott, a holokauszt áldozatául esett zsidó családoknak emléket állító gyűjteményről, amely négy éve porosodik összetekercselve a pápai zsinagóga mélyén és az Emberi Erőforrások Minisztériumával  kötött szerződésben foglaltakkal ellentétben sem került soha nyilvánosság elé. A kiállítás ügyében késedelmi kötbér megfizetését követelve az önkormányzat 2017-ben pert indított arra hivatkozva, hogy Gyekiczki András a megadott határidőre nem teljesítette a megszabott feltételeket, nem a megfelelő formában adta át a kiállítási anyagot. S bár a szerződésből kiderült, hogy az eredeti, 2012-ben nyílt kiállítás anyagát nyomdakész, a bővített verziót pedig digitális változatban kellett elkészíteni, a hosszú és kínos bírósági procedúra végül mégis azzal az október 8-án meghozott, és november 13-án postázott jogerős ítélettel zárult, amelyben az Ítélőtábla az önkormányzat teljes pernyertességét mondta ki és a kivitelezőket a késedelmi kötbér és egyéb költségek megfizetésére kötelezte. – Tökéletesen váratlanul ért a döntés, mert tavasszal azt a hírt kaptuk, hogy majd valamikor a nyári ítélkezési szünet leteltét követően várható az eredmény. Ehhez képest három hónapot késett, pedig ennek az ítéletnek és hozzá az indoklásnak a meghozatala nem igényel olyan nagyon nagy tudást, vagy hosszú időt – mondta lapunknak Gyekiczki András. – Több jogász – és nem csak a saját ügyvédeim – körében nagyon mély felháborodás követte a döntést. Függetlenül attól, hogy pártolják-e az ügyemet, egytől egyig úgy vélik, hogy a fellebbezés teljes figyelembevétele nélküli, a mai állapotokhoz képest is kiemelkedően rossz határozat született. Egy sommás elutasítás, amely megemlíti bár a fellebbezési pontokat, de akárcsak az elsőfokú ítéletben lévő jogsértő, vagy törvényes megalapozottsággal nem bíró döntésekkel, érdemileg nem foglalkozik velük – folytatta a kurátor.  Áldozó Tamás polgármester a Facebookon úgy összegezte a történteket, hogy: Gyekiczki András pert vesztett az önkormányzattal szemben. Azóta mártírkodik, pénzt gyűjt, szenved... A „mártírkodás” és „szenvedés” , úgy tűnik mégis meghozta az eredményt, hiszen a csaknem 6 milliós összeg néhány nap alatt összegyűlt a barátok, ismerősök, s szüleik, nagyszüleik képeit, történeteit csak Gyekiczki munkájának köszönhetően ismerő itthon vagy külföldön élő zsidó leszármazottak jóvoltából, sőt a MAZSIHISZ sem hagyta őt magára ebben a küzdelemben. – Az ítélet lehetőséget ad a kúriánál való fellebbezésére is, de egyelőre nem dőlt el, hogy tovább visszük-e az ügyet vagy sem – magyarázta Gyekiczki. Hozzátette: „Az önkormányzatnak, ha tetszik, ha nem, fel kell velem vennie a kapcsolatot. Együttműködés nélkül nem tudják a kiállítást megnyitni, ugyanis ki kell kérniük a hozzájárulásomat a bemutatott elemek mikéntjéhez, elhelyezéséhez. Nem mindegy, hogy melyik tabló hova kerül. A kiállításnak tükröznie kell azt a színes és gazdag világot amilyen a pápai zsidó közösség volt, ebből nem akarok engedni. Ráadásul a fehér zászlóselyemre nyomtatott áldozatokat felidéző életnagyságú szellemképek sorsa továbbra is kérdéses. Korábban kategorikusan elutasították, hogy ez részét képezze a szerződésnek, anélkül viszont nincs kiállítás.”
A szellemképeket Gyekiczki még a per kezdete előtt, a kötbér ellenében, telefonon ajánlotta fel a polgármesternek, aki azonban a bíróság előtt letagadta ezt. – Az ajánlatom továbbra is áll: ha ők lemondanak a kötbérről én a szellemképeket, azok felhasználását átengedem – szögezte le.  A kiállítás sorsáról Áldozó Tamás egy korábbi Facebook bejegyzésben azt nyilatkozta: „álláspontunk az első pillanattól kezdve világos volt: az EMMI támogatásából »vásárolt« kiállítást a bírósági eljárás jogerős lezárása után látogathatóvá tesszük. Ennek a vállalásunknak mielőbb meg is felelünk, továbbá várjuk az önkormányzat számlájára a jogerősen a várost illető 4.646.850 forint késedelmi kötbért, valamint annak megítélt kamatait is!” Kerestük Áldozó Tamás polgármestert is, de nem sikerült őt elérni, így nem kaphattunk választ kérdéseinkre: érte-e anyagi kár Pápa városát az ügyben, illetve mikorra tervezik a hányattatott sorsú kiállítás megnyitását.
Bagota Béla első egészestés filmje az első vérbeli, működő és suspense kompatibilis skandináv irodalmi ihletésű magyar thriller. Persze, mondhatja a cinikus olvasó, hogy jó-jó, de nem is volt több ilyen próbálkozás, pedig voltak, és joggal nem emlékezünk rájuk.
A mű a képzeletbeli erdélyi Valan városban játszódik, ahová hosszú évek után visszatér Péter, aki rendőrként dolgozik egy városban. Azért hagyta maga mögött a szülőhelyét, mert gyerekkorában eltűnt a húga és sosem derült ki, hogy mi történt vele, ezért maga mögött akarta hagyni múltat. Most azonban előkerült egy halott lány teste, ezért visszatért, hogy elvarrja az elvarratlan szálakat. Aki látott, olvasott már krimit, nagyjából sejtheti, hogy mi fog történni, nem is ez a lényeg. Sokkal inkább az, hogy Bagota Béla rendezőként hogyan oldotta meg a feladatot. Nos, jó hírem van: atmoszferikusságában, képileg, tempójában és kiállásában a Valan nemzetközi szintűre sikerült, bármelyik skandináv produkció mellé oda lehet rakni, de akár Hollywoodban sem elégedetlenkedne senki az összképen. Ebben nem csak a rendezőnek – aki tíz éven keresztül nemzetközi second unitoknál tanulta meg a látványteremtést – hanem a főszerepet alakító Krisztik Csabának is elévülhetetlen érdemei vannak. Végre nem egy elhasznált arc, de nem is ez a legfontosabb: ő az első magyar filmszínész, aki fizikálisan hiteles egy akció szerepben. Amikor felfut egy havas dombon, tempósan teszi, nem botlik meg vagy esik el, megy, mint aki tényleg képzett rendőr lenne. Azta! Jegyezzük meg a nevét. Részemről csupán egyetlen egy bajom volt a Valannal: az, hogy thrillerhez képest túl sok intő jelet hintettek el, így a felénél kitaláltam, ki a gyilkos. De aki nem olyan filmnézési kényszerrel rendelkezik, mint egy filmkritikus, annak (talán) nem kell aggódnia.

Adj egy összefoglalót a szövegről!<|im_end|>
<|im_start|>assistant
Vasárnap, a Pesti Vigadóban ősbemutatóként hangzik el Vajda János Filharmóniai ünnepi nyitány című alkotása. Az idén hetvenéves komponistával beszélgettünk.<|im_end|>