Akkor most nagy vagy kicsi a magyar infláció az Európai Unión belül?
A címben feltett kérdésre nem is olyan egyértelmű válasz. Ha a fogyasztói árak emelkedését önmagában nézzük, akkor Magyarország erős középmezőnyben, van az unióban, átlag feletti inflációs mutatóval. Ha viszont azt vizsgáljuk, hogy mekkora az inflációs nyomás, amivel meg kell küzdenie az országnak, akkor dobogóközeli eredmény jön ki.
Az utóbbi hónapokban kisebb számháború zajlik arról, hogy mekkora az infláció Magyarországon. Ennek a vitának több frontja van, a legismertebb, hogy az emberek szerint a drágulás nagyobb annál, mint amit a hivatalos statisztika mutat. Erről már többször írtunk, most csak röviden jelezzük az eltérés főbb okait:
A számháború másik területe a nemzetközi összehasonlítás. Az Európai Unión belül azon országok között vagyunk, ahol súlyosabb az inflációs helyzet, vagy azok között, ahol kevésbé? A statisztika csak pontos kérdésre tud választ adni, és két látszólag hasonló kérdésre is eltérő választ kínálhat. Ezért a fenti kérdést kettészedjük:
1. Európai összevetésben mennyire sújtotta a magyar fogyasztókat az infláció az utóbbi egy évben?
A kérdésre a választ az alábbi ábra adja meg. Mint látható, az uniós statisztikai hivatal, az Eurostat adatai alapján a 9,6%-os áprilisi inflációs mutató a 10. legmagasabb a 27 tagú övezetben.
Az is jól látszik, hogy az Európai Unióban, amiben a tagországok egymással igen szoros gazdasági kapcsolatban állnak, példátlanul nagyok az inflációs különbségek. A balti országokban különösen, de úgy általában a kelet-közép-európai régióban is jóval az átlagot meghaladó az árszínvonal-emelkedés üteme. Ebből a szempontból akkor sem lesz kedvezőbb a kép, ha a közös monetáris politikai irányítás alatt álló eurózóna országaira szűkítjük le a vizsgálódást. Vagyis az inflációban mutatkozó nagy európai eltérések fő oka biztosan nem a monetáris politikák különbözősége.
Ha megnézzük a részleteket, láthatjuk, hogy a szélsőségesen alakuló inflációs mutatók fő oka az energiaárak emelkedésének extrém változékonysága. Mint ismert a piaci alapon árazódó energia brutálisan drágult az elmúlt egy évben, akár ötszörösére is. Ez a lakossági közműszolgáltatásokban attól függően jelent meg, hogy az állam milyen mértékben téríti el az árakat a piacitól. Mint látható, óriásiak a különbségek, Hollandiában lassan két és félszerese a lakossági energiaárszint a tavalyinak, más országokban – így nálunk is – gyakorlatilag be vannak fagyasztva az árak.
Általánosságban is igaz: a világot érő óriási ársokk attól függően jelentkezik a fogyasztói árakban, hogy nem piaci tényezők mennyire térítik el attól. Ez vezet a második kérdésünkhöz:
2. Mekkora inflációs nyomással kell megküzdenie az egyes országoknak?
A fentiek alapján világos, hogy erre a kérdésre a válasz nem ugyanaz, mint az első kérdésre, hiszen attól még, hogy az inflációs nyomás nem jelentkezik az árakban, a gazdaságban hatni fog: csak nem a fogyasztók, hanem a termelők, a kereskedők vagy az állam (az adófizetők) terhe emelkedik meg. Magyarországon nem csak a rezsi, hanem az üzemanyagok és bizonyos alapélelmiszerek árai is be vannak fagyasztva. Hasonló intézkedések más országokban is vannak (nem feltétlenül árstopok, hanem például adócsökkentések formájában), ám ha megnézzük, hogy az egyes termékcsoportok közül hol látjuk az országok közötti legnagyobb eltéréseket (szórásokat), akkor toronymagasan az energia (ami főként a rezsi és az üzemanyagárakat tartalmazza) szerepe látszik a legfontosabbnak. És valóban: ha az energiaárakat kiszűrjük a teljes inflációs mutatóból, akkor az országok közötti eltérés szűkülni kezd, és az országok inflációs sorrendje is változik. Magyarország például mindjárt a dobogó közelébe, a 4. helyre ugrik a listán. Vagyis a hazai inflációs nyomás az EU-ban az egyik legmagasabb, aminek valószínűleg egyik fontos oka, hogy az állam kiköltekezése miatt a belső kereslet gyorsan bővül, így az átárazási döntések könnyebben megszületnek. Szintén inflációs többlettényező lehet a gyengülő pályán mozgó forintárfolyam.
Címlapkép: Getty Images
infláció, fogyasztói árak energia,
<|im_start|>user
Az utóbbi hónapokban kisebb számháború zajlik arról, hogy mekkora az infláció Magyarországon. Ennek a vitának több frontja van, a legismertebb, hogy az emberek szerint a drágulás nagyobb annál, mint amit a hivatalos statisztika mutat. Erről már többször írtunk, most csak röviden jelezzük az eltérés főbb okait:
A számháború másik területe a nemzetközi összehasonlítás. Az Európai Unión belül azon országok között vagyunk, ahol súlyosabb az inflációs helyzet, vagy azok között, ahol kevésbé? A statisztika csak pontos kérdésre tud választ adni, és két látszólag hasonló kérdésre is eltérő választ kínálhat. Ezért a fenti kérdést kettészedjük:
1. Európai összevetésben mennyire sújtotta a magyar fogyasztókat az infláció az utóbbi egy évben?
A kérdésre a választ az alábbi ábra adja meg. Mint látható, az uniós statisztikai hivatal, az Eurostat adatai alapján a 9,6%-os áprilisi inflációs mutató a 10. legmagasabb a 27 tagú övezetben.
Az is jól látszik, hogy az Európai Unióban, amiben a tagországok egymással igen szoros gazdasági kapcsolatban állnak, példátlanul nagyok az inflációs különbségek. A balti országokban különösen, de úgy általában a kelet-közép-európai régióban is jóval az átlagot meghaladó az árszínvonal-emelkedés üteme. Ebből a szempontból akkor sem lesz kedvezőbb a kép, ha a közös monetáris politikai irányítás alatt álló eurózóna országaira szűkítjük le a vizsgálódást. Vagyis az inflációban mutatkozó nagy európai eltérések fő oka biztosan nem a monetáris politikák különbözősége.
Ha megnézzük a részleteket, láthatjuk, hogy a szélsőségesen alakuló inflációs mutatók fő oka az energiaárak emelkedésének extrém változékonysága. Mint ismert a piaci alapon árazódó energia brutálisan drágult az elmúlt egy évben, akár ötszörösére is. Ez a lakossági közműszolgáltatásokban attól függően jelent meg, hogy az állam milyen mértékben téríti el az árakat a piacitól. Mint látható, óriásiak a különbségek, Hollandiában lassan két és félszerese a lakossági energiaárszint a tavalyinak, más országokban – így nálunk is – gyakorlatilag be vannak fagyasztva az árak.
Általánosságban is igaz: a világot érő óriási ársokk attól függően jelentkezik a fogyasztói árakban, hogy nem piaci tényezők mennyire térítik el attól. Ez vezet a második kérdésünkhöz:
2. Mekkora inflációs nyomással kell megküzdenie az egyes országoknak?
A fentiek alapján világos, hogy erre a kérdésre a válasz nem ugyanaz, mint az első kérdésre, hiszen attól még, hogy az inflációs nyomás nem jelentkezik az árakban, a gazdaságban hatni fog: csak nem a fogyasztók, hanem a termelők, a kereskedők vagy az állam (az adófizetők) terhe emelkedik meg. Magyarországon nem csak a rezsi, hanem az üzemanyagok és bizonyos alapélelmiszerek árai is be vannak fagyasztva. Hasonló intézkedések más országokban is vannak (nem feltétlenül árstopok, hanem például adócsökkentések formájában), ám ha megnézzük, hogy az egyes termékcsoportok közül hol látjuk az országok közötti legnagyobb eltéréseket (szórásokat), akkor toronymagasan az energia (ami főként a rezsi és az üzemanyagárakat tartalmazza) szerepe látszik a legfontosabbnak. És valóban: ha az energiaárakat kiszűrjük a teljes inflációs mutatóból, akkor az országok közötti eltérés szűkülni kezd, és az országok inflációs sorrendje is változik. Magyarország például mindjárt a dobogó közelébe, a 4. helyre ugrik a listán. Vagyis a hazai inflációs nyomás az EU-ban az egyik legmagasabb, aminek valószínűleg egyik fontos oka, hogy az állam kiköltekezése miatt a belső kereslet gyorsan bővül, így az átárazási döntések könnyebben megszületnek. Szintén inflációs többlettényező lehet a gyengülő pályán mozgó forintárfolyam.
Címlapkép: Getty Images

Összegezd a fenti szöveget!<|im_end|>
<|im_start|>assistant
A címben feltett kérdésre nem is olyan egyértelmű válasz. Ha a fogyasztói árak emelkedését önmagában nézzük, akkor Magyarország erős középmezőnyben, van az unióban, átlag feletti inflációs mutatóval. Ha viszont azt vizsgáljuk, hogy mekkora az inflációs nyomás, amivel meg kell küzdenie az országnak, akkor dobogóközeli eredmény jön ki.<|im_end|>