Kõrõl kõre túrázni még kánikulában is érdemes
Nyáron a hõség miatt nemigen megyünk teljesítménytúrákra, de azért akadnak kihagyhatatlan kihívások. Ilyenek például a Kõrõl kõre túrák, amelyek során hazánk legszebb, legérdekesebb földtörténeti helyszíneit barangoljuk be. Ezúttal egy nem túl nehéz, 28 kilométeres táv várt ránk a Gerecsében, amely fehérlõ mészkõ- és dolomitsziklák között vezetett minket Nyergesújfalutól egészen Dorogig.
Az álmos augusztusi vasárnapon a kora reggeli indulás ellenére is szép számú túrasereg szállta meg az Esztergomból Nyergesújfalura tartó szerelvényt. A korai rajthoz a Pestrõl érkezõknek – így nekünk is – már hajnalban el kellett indulniuk. Hiába, az elszánt természetjárók hétvégén sokkal korábban kelnek, mint hét közben.

Sokfunkciós kövek

Nyergesújfalut elhagyva a Német-völgy szépen karbantartott borospincéi között vágtunk neki a hegyeknek. Az elsõ ellenõrzõpont egy magaslesen elhelyezett kód volt, amelyet fel kellett írnunk. Ekkor még nem volt dolgunk kövekkel, ezen a szakaszon többnyire virágos réteken haladtunk át, majd a széles utat benõtt, szûk ösvények váltották, melyek a Gerecse egyik eldugott településére, Bajótra vezettek.

Az õsidõk óta lakott kis településen gyorsan áthaladtunk, de azért megnéztük Bajót legfõbb nevezetességét, a 13. században épült templomot. Falai egykor egy vár részét is képezték, melyet a spanyol származású Bajóti Simon ispán építtetett, aki az elsõ írásos feljegyzések szerint a település és a környék birtokosa volt. A templom az évszázadok során több háborút és tûzvészt is túlélt. Legutóbbi felújítására a 90-es években került sor, azóta már az orgonáját is újjáépítették.

Bajótot meredek kaptatókkal hagytuk el, és ezzel megkezdtük az emelkedést a híres bajóti Öreg-kõre. Ez a látványos vidék nemcsak a turisták kedvence, hanem a régészek lelõhelye, a barlangászok kutatóhelye, a geológusok tereptan helyszíne, a falmászók gyakorlóhelye. Egyszóval a kövek itt mindenki számára nyújtanak valamit. Olyanoknak is, akik kutatják, és azoknak is, akik csak gyönyörködnek benne, vagy éppen sportolásra használják.

Duzzogó denevérek

Lenyûgözõ az a természetes menedék, amely egykor az õsember otthona is volt, és amelyet ma Jankovich-barlangnak neveznek. Az 1911-es ásatások idején elõkerült paleolit leletek saját kultúrát képviselnek (jankovichi kultúra), de a lelõhely más szempontból is rendkívüli. A tágas, de mindössze 35 méter hosszú barlang védettséget élvez, ennek ellenére bárki szabadon látogathatja. 20 méter magas csarnokában egy 7×7 méteres, felszínre vezetõ kürtõ nyílik, a betörõ fény pedig különös atmoszférát kölcsönöz az üregnek.

A terem végében, annak bal oldalán egy sokkal szûkösebb és sötétebb járatba ereszkedhetünk le, ahol jellegzetes szag és hang árulkodik a barlang jelenlegi lakóiról. Ezeket a denevéreket még a Kõrõl kõre népes túrahada sem zavarta meg nappali szunyókálásukban. Igaz, némelyik példány a lámpák fényére panaszos cicergéssel reagált, mintha félálomban azt dünnyögte volna: hagyjatok minket aludni!

Egymáshoz közel több üreget is találunk, de ezúttal csak kettõt néztünk meg. És bár az utunk hivatalosan nem vitt fel az Öreg-kõ tetejére, mi kíváncsiak voltunk a kilátásra, és nem is kellett csalódtunk.

Miután leereszkedtünk a meredek hegyoldalon, az országos kéktúra jelzéseit követve folytattuk utunkat a szalézi szerzetesek bölcsõjének számító Péliföldszentkeresztre. A szép és rendezett környezetet a Szent-kútnál értük el, ahonnan a rendház és a templom felé vettük az irányt. Ezen az idilli helyen található az országos kéktúra egyik bélyegzõje, ezért sokaknál elõkerültek a kéktúrás pecsételõ füzetek is.

Kõrõl kõre a kéktúra útvonalán

Innentõl – kis túlzással – egészen a célig kéktúráztunk. Mogyorósbánya felé kukoricaföldeken és napraforgótáblák közt kanyarogva csodáltuk meg – ezúttal keleti irányból – az Öreg-kõ kopott szikláit, de déli irányban is gyönyörködhettünk a szelíden hullámzó gerecsei tájban.

Mogyorósbányán nemcsak a pecsétet gyûjtöttük be, hanem egy kis frissítõt is, mielõtt nekiláttunk az elõttünk álló, több mint 500 méter szintemelkedést tartogató útnak. Gyorsan átértünk a tokodi pincékhez, ahol az ínyenc pecsétgyûjtögetõk még régi kéktúrabélyegzõt is találhatnak a Kavics-laknál. Tokod elõtt még megmásztuk a Kis-követ, ahonnan 360 fokos panoráma tárult elénk. Ennek ellenére a tekintetet mégsem a Gerecse távolabbi magaslatai vagy a pilisi és budai hegyek látványa vonzotta, hanem a közvetlenül elõttünk magasodó 311 méteres Hegyes-kõ.

Itt is kiválóan megfigyelhetjük a Gerecsére oly jellemzõen barázdált, ferde teraszos mészkõsziklákat, melyek úgy festenek a tájban, mintha egy óriási gereblye fésülte volna õket ilyen szabályosra. Ekkor már kisütött a nap, egyre nagyobb melegben és déli harangszóban ereszkedtünk le Tokodra.

Dorog is kupálódik

Az igazolópecsét beszerzése után következett a túra talán legmeredekebb és leghosszabb kaptatója, amely a Nagy-Gete platójára vezetett. A kórók és sziklagyepek közt kanyargó, fehér futószõnyegként elterülõ, köves ösvény egyértelmûen jelzi a vékony földréteg és az erózió problémáját. Nem véletlen, hogy ez természetvédelmi terület, ahol csak gyalogosan lehet közlekedni. Ezt a tényt sok krosszmotoros figyelmen kívül hagyja, nem is sejtve, mekkora károkat okoznak a talajban, és ezáltal a környezetben.

A Nagy-Gete 456 méteres magasságából Dorog irányába ereszkedtünk. A dorogi vasútállomás – azaz a cél – innen már csak pár kilométerre volt, de addig még érintettük a régi dorogi bányatelepet, és nem sokkal késõbb a település számos utcáját is. Sokkal szebb állapotban van a város, mint amikor legutóbb itt jártam. Látszik a törekvés, hogy a múlt század építészeti csorbáit kijavítsák, és élhetõbbé tegyék a várost, amelynek utolsó bányáját 2004-ben zárták be.

A kiváló túra végén a szervezõk, Imre és Viktor vártak minket jelvénygyûjteményünk legújabb darabjával, amelyet a 28 kilométeres táv teljesítésért kaptunk. Bár kánikulában is hajlandóak lettünk volna végigjárni az utat, szerencsénkre a hõmérséklet szinte egész nap ideális volt.

Csak a délután elõbújó nap volt némileg tikkasztó, amit mi a célba érés után hideg sörökkel orvosoltunk. Ez talán szentségtörésnek tûnik a neszmélyi borvidéken töltött túranap után, de ez cseppet sem frusztrált minket. Élményekben és jó hangulatban ezen a túrán sem volt hiány, és már kíváncsian várjuk a következõ Kõrõl kõre túrát, amely szeptember 24-én lesz a Balaton-felvidéken.
Magyarország utazás teljesítménytúra Péliföldszentkereszt Bajót Nyergesújfalu Gerecse Dorog
<|im_start|>user
Az álmos augusztusi vasárnapon a kora reggeli indulás ellenére is szép számú túrasereg szállta meg az Esztergomból Nyergesújfalura tartó szerelvényt. A korai rajthoz a Pestrõl érkezõknek – így nekünk is – már hajnalban el kellett indulniuk. Hiába, az elszánt természetjárók hétvégén sokkal korábban kelnek, mint hét közben.

Sokfunkciós kövek

Nyergesújfalut elhagyva a Német-völgy szépen karbantartott borospincéi között vágtunk neki a hegyeknek. Az elsõ ellenõrzõpont egy magaslesen elhelyezett kód volt, amelyet fel kellett írnunk. Ekkor még nem volt dolgunk kövekkel, ezen a szakaszon többnyire virágos réteken haladtunk át, majd a széles utat benõtt, szûk ösvények váltották, melyek a Gerecse egyik eldugott településére, Bajótra vezettek.

Az õsidõk óta lakott kis településen gyorsan áthaladtunk, de azért megnéztük Bajót legfõbb nevezetességét, a 13. században épült templomot. Falai egykor egy vár részét is képezték, melyet a spanyol származású Bajóti Simon ispán építtetett, aki az elsõ írásos feljegyzések szerint a település és a környék birtokosa volt. A templom az évszázadok során több háborút és tûzvészt is túlélt. Legutóbbi felújítására a 90-es években került sor, azóta már az orgonáját is újjáépítették.

Bajótot meredek kaptatókkal hagytuk el, és ezzel megkezdtük az emelkedést a híres bajóti Öreg-kõre. Ez a látványos vidék nemcsak a turisták kedvence, hanem a régészek lelõhelye, a barlangászok kutatóhelye, a geológusok tereptan helyszíne, a falmászók gyakorlóhelye. Egyszóval a kövek itt mindenki számára nyújtanak valamit. Olyanoknak is, akik kutatják, és azoknak is, akik csak gyönyörködnek benne, vagy éppen sportolásra használják.

Duzzogó denevérek

Lenyûgözõ az a természetes menedék, amely egykor az õsember otthona is volt, és amelyet ma Jankovich-barlangnak neveznek. Az 1911-es ásatások idején elõkerült paleolit leletek saját kultúrát képviselnek (jankovichi kultúra), de a lelõhely más szempontból is rendkívüli. A tágas, de mindössze 35 méter hosszú barlang védettséget élvez, ennek ellenére bárki szabadon látogathatja. 20 méter magas csarnokában egy 7×7 méteres, felszínre vezetõ kürtõ nyílik, a betörõ fény pedig különös atmoszférát kölcsönöz az üregnek.

A terem végében, annak bal oldalán egy sokkal szûkösebb és sötétebb járatba ereszkedhetünk le, ahol jellegzetes szag és hang árulkodik a barlang jelenlegi lakóiról. Ezeket a denevéreket még a Kõrõl kõre népes túrahada sem zavarta meg nappali szunyókálásukban. Igaz, némelyik példány a lámpák fényére panaszos cicergéssel reagált, mintha félálomban azt dünnyögte volna: hagyjatok minket aludni!

Egymáshoz közel több üreget is találunk, de ezúttal csak kettõt néztünk meg. És bár az utunk hivatalosan nem vitt fel az Öreg-kõ tetejére, mi kíváncsiak voltunk a kilátásra, és nem is kellett csalódtunk.

Miután leereszkedtünk a meredek hegyoldalon, az országos kéktúra jelzéseit követve folytattuk utunkat a szalézi szerzetesek bölcsõjének számító Péliföldszentkeresztre. A szép és rendezett környezetet a Szent-kútnál értük el, ahonnan a rendház és a templom felé vettük az irányt. Ezen az idilli helyen található az országos kéktúra egyik bélyegzõje, ezért sokaknál elõkerültek a kéktúrás pecsételõ füzetek is.

Kõrõl kõre a kéktúra útvonalán

Innentõl – kis túlzással – egészen a célig kéktúráztunk. Mogyorósbánya felé kukoricaföldeken és napraforgótáblák közt kanyarogva csodáltuk meg – ezúttal keleti irányból – az Öreg-kõ kopott szikláit, de déli irányban is gyönyörködhettünk a szelíden hullámzó gerecsei tájban.

Mogyorósbányán nemcsak a pecsétet gyûjtöttük be, hanem egy kis frissítõt is, mielõtt nekiláttunk az elõttünk álló, több mint 500 méter szintemelkedést tartogató útnak. Gyorsan átértünk a tokodi pincékhez, ahol az ínyenc pecsétgyûjtögetõk még régi kéktúrabélyegzõt is találhatnak a Kavics-laknál. Tokod elõtt még megmásztuk a Kis-követ, ahonnan 360 fokos panoráma tárult elénk. Ennek ellenére a tekintetet mégsem a Gerecse távolabbi magaslatai vagy a pilisi és budai hegyek látványa vonzotta, hanem a közvetlenül elõttünk magasodó 311 méteres Hegyes-kõ.

Itt is kiválóan megfigyelhetjük a Gerecsére oly jellemzõen barázdált, ferde teraszos mészkõsziklákat, melyek úgy festenek a tájban, mintha egy óriási gereblye fésülte volna õket ilyen szabályosra. Ekkor már kisütött a nap, egyre nagyobb melegben és déli harangszóban ereszkedtünk le Tokodra.

Dorog is kupálódik

Az igazolópecsét beszerzése után következett a túra talán legmeredekebb és leghosszabb kaptatója, amely a Nagy-Gete platójára vezetett. A kórók és sziklagyepek közt kanyargó, fehér futószõnyegként elterülõ, köves ösvény egyértelmûen jelzi a vékony földréteg és az erózió problémáját. Nem véletlen, hogy ez természetvédelmi terület, ahol csak gyalogosan lehet közlekedni. Ezt a tényt sok krosszmotoros figyelmen kívül hagyja, nem is sejtve, mekkora károkat okoznak a talajban, és ezáltal a környezetben.

A Nagy-Gete 456 méteres magasságából Dorog irányába ereszkedtünk. A dorogi vasútállomás – azaz a cél – innen már csak pár kilométerre volt, de addig még érintettük a régi dorogi bányatelepet, és nem sokkal késõbb a település számos utcáját is. Sokkal szebb állapotban van a város, mint amikor legutóbb itt jártam. Látszik a törekvés, hogy a múlt század építészeti csorbáit kijavítsák, és élhetõbbé tegyék a várost, amelynek utolsó bányáját 2004-ben zárták be.

A kiváló túra végén a szervezõk, Imre és Viktor vártak minket jelvénygyûjteményünk legújabb darabjával, amelyet a 28 kilométeres táv teljesítésért kaptunk. Bár kánikulában is hajlandóak lettünk volna végigjárni az utat, szerencsénkre a hõmérséklet szinte egész nap ideális volt.

Csak a délután elõbújó nap volt némileg tikkasztó, amit mi a célba érés után hideg sörökkel orvosoltunk. Ez talán szentségtörésnek tûnik a neszmélyi borvidéken töltött túranap után, de ez cseppet sem frusztrált minket. Élményekben és jó hangulatban ezen a túrán sem volt hiány, és már kíváncsian várjuk a következõ Kõrõl kõre túrát, amely szeptember 24-én lesz a Balaton-felvidéken.

Adj egy összefoglalót a szövegről!<|im_end|>
<|im_start|>assistant
Nyáron a hõség miatt nemigen megyünk teljesítménytúrákra, de azért akadnak kihagyhatatlan kihívások. Ilyenek például a Kõrõl kõre túrák, amelyek során hazánk legszebb, legérdekesebb földtörténeti helyszíneit barangoljuk be. Ezúttal egy nem túl nehéz, 28 kilométeres táv várt ránk a Gerecsében, amely fehérlõ mészkõ- és dolomitsziklák között vezetett minket Nyergesújfalutól egészen Dorogig.<|im_end|>