A három legjobb legenda a Balatonról
Több tízezer éves története ellenére alig találunk mondát a Balatonról. Ezúttal mégis talán a három legérdekesebbet szedtük össze, amely megmagyarázza honnan ered a tihanyi visszhang, miért pont kecskekörömre emlékeztet mindenkit a Tihanyi-félszigeten található egykor óriás méretû kagylócsücsök, és kiderül, ki volt az a Balaton.
Érdekes, hogy bár sok ezer évvel ezelõtt keletkezett, alig találunk mondát a Balatonról. A néprajztudósok szerint ez azért van, mert az egykor ott élõ népek nem tekintettek a "magyar tengerre" különösebb csodaként, számukra mindössze a mindennapok praktikus megoldásait hozta. Ezért a Balatont a halászok és a mosóasszonyok használták, és akik a partjait benépesítették, nem szenteltek neki különösebb figyelmet.
Kecskeköröm legendája
A Balaton keletkezésérõl persze vannak mondák, még 1859-bõl, késõbb pedig Jankó János és Relkovi Davorka néprajztudósok foglalkoztak kiemelten a témával.
Az egyik monda arról beszél, hogy egy kecskepásztor - széjjelszaladt nyája után sietve - megbotlott egy kõben. Haragjában a követ felkapta, a kecskék után hajította, és a felkapott kõ helyérõl felszökkent egy forrás, ahonnan a Balaton ered. 
A kecskeköröm legendája nemcsak hazánkban, de külföldön is ismertté vált. A kecskekörmök - e számos változatban elterjedt monda szerint - egy, a gõgjéért megbüntetett királylány Balatonba veszett aranyszõrû kecskenyájának maradványai. A kecskeköröm híressé válásában nagy szerepe lehetett Garay János regéjének, az aranyszõrû kecskéket õrzõ királyleányról és a Tókirály érte epedõ fiáról. A monda szerint a királyfi belehalt elutasított szerelmi bánatába, ezért a Tókirály megátkozta a lányt kecskenyájával együtt. A Tihanyi hegyek kigyulladtak, a Balaton vize hatalmas hullámokat csapott, a kecskéket elnyelte a víz, a lányt egy szikla zárta magába.
A kevésbé romantikus lelkületûek persze továbbra is hihetik, hogy a balatoni kecskeköröm valójában a kiédesedõ vízû pannóniai beltóban mintegy 5 millió éve élt Congeria ungula caprae nevû kagyló lekoptatott maradványainak népies elnevezése.

A balatoni hegyek óriások mûvei
Vannak történetek, amelyek azt állítják, hogy volt egy falu egy templommal, amely a tó fenekére süllyedt, de azóta is meg-megszólal idõnként kísérteties módon a harang. Aztán a keresztény vallás is bekapcsolódott a mondagyártásba: egyes követõi vallják, hogy az emberi nemnek Krisztustól való megváltásakor tört fel a Balaton vize. Ami érdekes, hogy a helyi lakosok semmit nem tudnak e történetekrõl, míg külföldön számtalan balatoni mondával találkozhatunk.
Közöttük van az is, amely állítja, hogy találhattunk itt a régi idõkben tündérvárat, vízitündéreket, sõt, Herman Ottó szerint élt errefelé egy emberáldozatot is megkövetelõ balatoni tündér. A kevés számú népi monda ehelyett inkább beszél sárkányokról, óriásokról, illetve megemlíti történelmünk nagyjait, például Lehel vezért, aki a lányát hozta össze itt egy pásztorfiúval, sõt, nemes tettei mentén Balatonlelle is róla kapta a nevét.

A Balaton keletkezésének legelterjedtebb legendája szerint a történelem elõtti idõkben óriások lakták a tájat. Badacsony tágas fennsíkján élte mindennapjait Balaton, az utolsó óriás, lányával, Haláppal. Mindketten jó viszonyban voltak a hegy lábán élõ emberekkel, olyannyira, hogy Halápnak játszótársa is akadt közöttük. A fiatal emberleány azonban gyorsan felcseperedett, és elhagyta óriás játszópajtását. Halápot hamar elemésztette a bánat. Miközben Balaton leánya síremlékét építette, egy nagy kõre lelt. Emlékezett rá, hogy valaha réges-régen ez a kõ a sellõk oltára volt. Amint azonban azt megemelte, elveszítette egyensúlyát, és a súlyos teher maga alá temette. Az elmozdított kõ alól víz tört fel, és csak folyt megállíthatatlanul. A nagy vizet azóta is Balatonnak hívják.

A tihanyi visszhang
Tihany egyik legismertebb jelensége, a visszhang a XVIII. század közepe óta létezik, ekkor építették ugyanis ide az apátságot. A tihanyi visszhang lényege, hogy a Visszhang-dombról elkiáltott szavak a több mint 300 méterre lévõ apátság északi oldaláról visszaverõdnek, miközben mintegy két másodperc alatt teszik meg az oda-vissza, közel 700 méteres távot. A visszhang legjobb esetben akár hétszer is visszaverõdött.

Ezért a domboldalra állítottak egy kis oszlopot, hogy innen kiáltsanak az emberek a templom felé. Echókõnek nevezték el az oszlopot, mert a helyiek Echónak hívták a visszhangot. Ezt a kifejezést használta Csokonai Vitéz Mihály is A Tihanyi echóhoz címû versében, amelyet a költõ Balatonfüreden írt 1798-ban. Vörösmarty Mihály is írt róla verset, de legismertebb mind között Garay János visszhangról írt regéje, amelyet a kecskeköröm-árusok kívülrõl fújtak.

A visszhangról szóló legenda itt is összekapcsolódik a kecskeköröm történetével, hiszen a korábban említett királylány nemcsak szép volt, de néma is, szótlan legeltette aranyszõrû kecskenyáját a Tihany környéki dombokon. A Balatonból kiemelkedõ õsz hullámkirály egyszer megpillantotta a lányt, és kért egy korsó kecsketejet beteg fiának, de cserébe megígérte, hogy feloldja a lányt a némaság alól. A királyfi erõre kapott a kecsketejtõl, a lány pedig csengõ hangon megszólalt. Az ifjú amint megpillantotta a lányt, beleszeretett, de a királylány gõgösségbõl továbbra sem akart szóba állni senkivel, elutasította még a hullámkirály fiát is, aki belehalt bánatába. Ezért a király megátkozta a kegyetlen leányt és egy sziklába zárta. Fogott rajta a király átka: ahogy korábban senkivel nem állt szóba, úgy a sziklába zárva készségesen felelget minden arra járónak, aki megszólítja. Így lett belõle a tihanyi visszhang, legalábbis Garay János költeménye szerint.
 
A század elején aztán észrevették, hogy a visszhang ereje egyre csökkent. Többnyire az újonnan épült villákat hibáztatták, de azóta bebizonyosodott, hogy inkább az idõközben a domb és a templom közé ültetett fák megerdõsödött lombja lehet a bûnös visszhangrontó, s legalább ennyire az utóbbi években megnövekedett, zajjal járó idegenforgalom.
Garay János óriás Badacsony Vörösmarty Mihály kecskeköröm Tihanyi-félsziget tihanyi visszhang legenda monda Balaton
<|im_start|>user
Érdekes, hogy bár sok ezer évvel ezelõtt keletkezett, alig találunk mondát a Balatonról. A néprajztudósok szerint ez azért van, mert az egykor ott élõ népek nem tekintettek a "magyar tengerre" különösebb csodaként, számukra mindössze a mindennapok praktikus megoldásait hozta. Ezért a Balatont a halászok és a mosóasszonyok használták, és akik a partjait benépesítették, nem szenteltek neki különösebb figyelmet.
Kecskeköröm legendája
A Balaton keletkezésérõl persze vannak mondák, még 1859-bõl, késõbb pedig Jankó János és Relkovi Davorka néprajztudósok foglalkoztak kiemelten a témával.
Az egyik monda arról beszél, hogy egy kecskepásztor - széjjelszaladt nyája után sietve - megbotlott egy kõben. Haragjában a követ felkapta, a kecskék után hajította, és a felkapott kõ helyérõl felszökkent egy forrás, ahonnan a Balaton ered. 
A kecskeköröm legendája nemcsak hazánkban, de külföldön is ismertté vált. A kecskekörmök - e számos változatban elterjedt monda szerint - egy, a gõgjéért megbüntetett királylány Balatonba veszett aranyszõrû kecskenyájának maradványai. A kecskeköröm híressé válásában nagy szerepe lehetett Garay János regéjének, az aranyszõrû kecskéket õrzõ királyleányról és a Tókirály érte epedõ fiáról. A monda szerint a királyfi belehalt elutasított szerelmi bánatába, ezért a Tókirály megátkozta a lányt kecskenyájával együtt. A Tihanyi hegyek kigyulladtak, a Balaton vize hatalmas hullámokat csapott, a kecskéket elnyelte a víz, a lányt egy szikla zárta magába.
A kevésbé romantikus lelkületûek persze továbbra is hihetik, hogy a balatoni kecskeköröm valójában a kiédesedõ vízû pannóniai beltóban mintegy 5 millió éve élt Congeria ungula caprae nevû kagyló lekoptatott maradványainak népies elnevezése.

A balatoni hegyek óriások mûvei
Vannak történetek, amelyek azt állítják, hogy volt egy falu egy templommal, amely a tó fenekére süllyedt, de azóta is meg-megszólal idõnként kísérteties módon a harang. Aztán a keresztény vallás is bekapcsolódott a mondagyártásba: egyes követõi vallják, hogy az emberi nemnek Krisztustól való megváltásakor tört fel a Balaton vize. Ami érdekes, hogy a helyi lakosok semmit nem tudnak e történetekrõl, míg külföldön számtalan balatoni mondával találkozhatunk.
Közöttük van az is, amely állítja, hogy találhattunk itt a régi idõkben tündérvárat, vízitündéreket, sõt, Herman Ottó szerint élt errefelé egy emberáldozatot is megkövetelõ balatoni tündér. A kevés számú népi monda ehelyett inkább beszél sárkányokról, óriásokról, illetve megemlíti történelmünk nagyjait, például Lehel vezért, aki a lányát hozta össze itt egy pásztorfiúval, sõt, nemes tettei mentén Balatonlelle is róla kapta a nevét.

A Balaton keletkezésének legelterjedtebb legendája szerint a történelem elõtti idõkben óriások lakták a tájat. Badacsony tágas fennsíkján élte mindennapjait Balaton, az utolsó óriás, lányával, Haláppal. Mindketten jó viszonyban voltak a hegy lábán élõ emberekkel, olyannyira, hogy Halápnak játszótársa is akadt közöttük. A fiatal emberleány azonban gyorsan felcseperedett, és elhagyta óriás játszópajtását. Halápot hamar elemésztette a bánat. Miközben Balaton leánya síremlékét építette, egy nagy kõre lelt. Emlékezett rá, hogy valaha réges-régen ez a kõ a sellõk oltára volt. Amint azonban azt megemelte, elveszítette egyensúlyát, és a súlyos teher maga alá temette. Az elmozdított kõ alól víz tört fel, és csak folyt megállíthatatlanul. A nagy vizet azóta is Balatonnak hívják.

A tihanyi visszhang
Tihany egyik legismertebb jelensége, a visszhang a XVIII. század közepe óta létezik, ekkor építették ugyanis ide az apátságot. A tihanyi visszhang lényege, hogy a Visszhang-dombról elkiáltott szavak a több mint 300 méterre lévõ apátság északi oldaláról visszaverõdnek, miközben mintegy két másodperc alatt teszik meg az oda-vissza, közel 700 méteres távot. A visszhang legjobb esetben akár hétszer is visszaverõdött.

Ezért a domboldalra állítottak egy kis oszlopot, hogy innen kiáltsanak az emberek a templom felé. Echókõnek nevezték el az oszlopot, mert a helyiek Echónak hívták a visszhangot. Ezt a kifejezést használta Csokonai Vitéz Mihály is A Tihanyi echóhoz címû versében, amelyet a költõ Balatonfüreden írt 1798-ban. Vörösmarty Mihály is írt róla verset, de legismertebb mind között Garay János visszhangról írt regéje, amelyet a kecskeköröm-árusok kívülrõl fújtak.

A visszhangról szóló legenda itt is összekapcsolódik a kecskeköröm történetével, hiszen a korábban említett királylány nemcsak szép volt, de néma is, szótlan legeltette aranyszõrû kecskenyáját a Tihany környéki dombokon. A Balatonból kiemelkedõ õsz hullámkirály egyszer megpillantotta a lányt, és kért egy korsó kecsketejet beteg fiának, de cserébe megígérte, hogy feloldja a lányt a némaság alól. A királyfi erõre kapott a kecsketejtõl, a lány pedig csengõ hangon megszólalt. Az ifjú amint megpillantotta a lányt, beleszeretett, de a királylány gõgösségbõl továbbra sem akart szóba állni senkivel, elutasította még a hullámkirály fiát is, aki belehalt bánatába. Ezért a király megátkozta a kegyetlen leányt és egy sziklába zárta. Fogott rajta a király átka: ahogy korábban senkivel nem állt szóba, úgy a sziklába zárva készségesen felelget minden arra járónak, aki megszólítja. Így lett belõle a tihanyi visszhang, legalábbis Garay János költeménye szerint.
 
A század elején aztán észrevették, hogy a visszhang ereje egyre csökkent. Többnyire az újonnan épült villákat hibáztatták, de azóta bebizonyosodott, hogy inkább az idõközben a domb és a templom közé ültetett fák megerdõsödött lombja lehet a bûnös visszhangrontó, s legalább ennyire az utóbbi években megnövekedett, zajjal járó idegenforgalom.

Összegezd a fenti szöveget!<|im_end|>
<|im_start|>assistant
Több tízezer éves története ellenére alig találunk mondát a Balatonról. Ezúttal mégis talán a három legérdekesebbet szedtük össze, amely megmagyarázza honnan ered a tihanyi visszhang, miért pont kecskekörömre emlékeztet mindenkit a Tihanyi-félszigeten található egykor óriás méretû kagylócsücsök, és kiderül, ki volt az a Balaton.<|im_end|>