vendar lahko opozorim da je iz določb člena 21 v povezavi z določbami člena 31(2) uredbe jasno razvidno da je treba praviloma sodno odločbo o starevski odgovornosti priznati in izvriti v drugi državi članici razen če obstaja razlog za nepriznanje naveden v členu 23 in da je preverjanje pristojnosti sodiča države članice izvora izrecno izključeno s členom 24