s sklicevanjem na nekatere davčne zakone ki so davčne zavezance ki živijo v eni državi članici odvračali od vlaganja kapitala v družbe s sedežem v drugi državi članici in so prav tako povzročili omejevalni učinek v zvezi z družbami s sedežem v drugi državi članici tako da so pomenili oviro za črpanje kapitala v zadevni državi članici je sodišče dosledno menilo da teh zakonov ni mogoče utemeljiti z objektivno razliko med takimi položaji da se utemelji razlika v davčni obravnavi v skladu s členom 65(1)(a) pdeu [128]