podporujem názor že súčasná hospodárska úspornosť a ustanovenia lisabonskej zmluvy by mohli viesť členské štáty k premyslenejším výdavkom v oblasti obrany takže by spojili väčšiu časť svojich obranných kapacít rozpočtu a požiadaviek delili sa o ne a zároveň by dosiahli väčšiu bezpečnosť pre svojich občanov hoci pravda je taká že hospodárska a finančná kríza postihuje vnútroštátne rozpočty eú v oblasti obrany programy a silové štruktúry a preto viac ako rok po nadobudnutí platnosti lisabonskej zmluvy ešte neexistujú jasné signály komplexného polisabonského prístupu eú v rámci ktorého by bolo možné prekonať tradičné procedurálne a inštitucionálne prekážky