ab ČERVENEC SRPEN PDF\nab ČERVENEC SRPEN 2011\nDownload "ab ČERVENEC SRPEN 2011"\nRenáta Miroslava Kovářová\n1 bulletin7 8 akademický ab ČERVENEC SRPEN 2011 Letní měsíce sice znamenají krátkou noc, zato svými teplými večery lákají k pozorování oblohy. Na snímku dalekohled historické Západní kopule na observatoři v Ondřejově. FOTO: STANISLAVA KYSELOVÁ, AKADEMICKÝ BULLETIN V letošním roce si připomínáme 120. výročí ČAVU.\n2 Se zařízením na výzkum termojaderné fúze seznámil Davida Camerona (uprostřed) a Petra Nečase (vpravo) vedoucí oddělení Tokamak Radomír Pánek. akademickýbulletin FOTO: STANISLAVA KYSELOVÁ, AKADEMICKÝ BULLETIN BRITSKÝ PREMIÉR U FYZIKŮ Vrámci pracovní návštěvy ČR zavítal 23. června 2011 britský premiér David Cameron s českým protějškem Petrem Nečasem do Ústavu fyziky plazmatu AV ČR, kde je přivítal předseda Akademie věd ČR Jiří Drahoš, ředitel ÚFP Petr Křenek a vládní zmocněnec pro projekt ELI Vlastimil Růžička. Z Velké Británie přijel představitel ESFRI projektu HiPER Chris Edwards. Oba vládní představitelé navštívili laserovou laboratoř PALS a prohlédli si tokamak Compass, který České republice věnovala Velká Británie (na pražské Ládví byl převezen v roce 2007). Diskutovali také o perspektivách spolupráce mezi ČR, Velkou Británií a ostatními zeměmi EU. Británie vždy byla a bude mezi prvními v oblasti vědeckých a technologických inovací. Těší mě, že Rutherford Appleton Laboratory a další britské instituce hrají v rozvoji vědy a výzkumu v České republice tak důležitou roli, konstatoval David Cameron. red ČESKO-IZRAELSKÁ SPOLUPRÁCE Ospolupráci v oblasti základního výzkumu jednali 24. června 2011 předseda Akademie věd ČR prof. Jiří Drahoš a ředitel oddělení vědy izraelského Ministerstva pro vědu a technologie (MVT) prof. Daniel Weihs. Setkání navazovalo na podzimní rozhovory předsedy AV ČR s českým velvyslancem v Izraeli a tehdejší záměr připravit bilaterální program jako komplement k programu GESHER/MOST, který se zaměřuje na aplikovaný výzkum a experimentální vývoj. Letos na jaře se uskutečnila jednání mezi naším zastupitelským úřadem a MVT a obě strany se na programu dohodly. Daniel Weihs jednal na MŠMT s vrchním ředitelem sekce pro vědu a výzkum dr. Janem Hrušákem o konkrétních tématech programu; shoda panuje na tématech Advanced computing a Neural degenerative deseases, upřesnil Jiří Drahoš. Výzva se předpokládá začátkem roku 2012, financování od roku Roční rozpočet každé strany činí eur. V plánu jsou asi čtyři projekty z obou stran v kalkulaci eur/projekt/rok, přičemž se předpokládají projekty dvouleté. Jiří Drahoš uvedl, že s prof. Weihsem rovněž jednal o nominaci významných odborníků z Akademie věd ČR do Společné ministerské komise MŠMT a MVT i o dalších možnostech spolupráce mezi AV ČR a MVT. red FOTO: ČTK\n3 o b s a h 7 8 / Obálka Britský premiér u fyziků 2 Česko-izraelská spolupráce 2 Výletu na Žalov nikdo neželel 3 Oxygen Věda touží po poznání, vědci po uznání 4 Obsah, úvodník Peníze se Akademii vrací v lepší vědě 1 Téma měsíce Odchod vědců do exilu 2 Líbí se mi, že v Česku mohou pracovat i starší vědci 4 S úctou k českým umělcům, vědcům i tradicím 7 Zahraniční styky Německo vzdělání, věda a výzkum 8 Věda a výzkum Češi a vědecké Nobelovy ceny 12 Kůrovec na Šumavě 17 Kam kráčí současná teoretická a výpočetní chemie 20 Rentgenová astrofyzika a robotické dalekohledy 21 Výzkumné sítě a jejich budoucnost 22 Vazbové procesy v atmosféře 25 Excelence spojuje 26 Stipendia Fulbrightova programu 27 Ocenění Diplomy doktorům věd 28 Ceny Josefa Hlávky Obhajoby DSc. Kamenné suroviny v pravěku 30 Portréty z Archivu Kamil Henner 31 Rozhovor O studiu v zahraničí a touze vrátit se domů 32 Popularizace Noc v knihovně zasedání Akademické rady AV ČR 36 Z Bruselu Platforma Scientix podporuje vzdělávání mládeže 38 Evropská strategie pro výzkum kosmu 38 Znalostní a inovační společenství EIT 39 Nový unijní rámcový program pro výzkum a inovace 40 Nové knihy 41 Kultura a společnost Ptáci poslové jara i naše svědomí 42 Resumé 44 Konferenční místnost Otto Wichterleho 44 PENÍZE SE AKADEMII VRACÍ V LEPŠÍ VĚDĚ Podobně jako oceňuje Evropská výzkumná rada (ERC) vynikající vědecké projekty, rozhodla se na podzim roku 2006 Akademická rada, že každoročně podpoří mimořádnou finanční prémií výjimečné a excelentní vědce. V případě Akademie je finanční prémie udělována konkrétnímu vědci, nikoli projektu. Praemium Academiae byla poprvé udělena v roce 2007, kdy ji získali čtyři badatelé, v roce 2008 jí byli oceněni dva, jeden vědec o rok později, a loni a letos ji opět získali dva pracovníci. Celkem tedy Akademie věd až dosud udělila jedenáct prémií, s tím, že finanční podpora prvních z nich vyprší příští rok. Jednou z podmínek udělení prémie je, že všichni ocenění již vybudovali vlastní vědeckou školu a v mezinárodním měřítku patří ke špičce svého oboru. Součástí prémie je třístranná dohoda mezi Akademií věd ČR, oceněným vědcem a jeho domovským pracovištěm, kterou mimo uvedené zástupce organizací letos 30. června podepsali prof. Martin Hof z Ústavu fyzikální chemie J. Heyrovského AV ČR (na snímku vpravo) a doc. Jiří Homola z Ústavu fotoniky a elektroniky AV ČR (vlevo). Oba se shodně těší, že nějaký čas nebudou otroky grantů. Martin Hof chce použít prémii, o níž se dozvěděl měsíc před jejím převzetím, na nové vybavení laboratoří a na rozšíření týmu, zatímco Jiří Homola v předvečer mezinárodní konference jeho domovské instituce plánuje investovat do výzkumu fotonických nanostruktur s povrchovými plasmony, jež budou součástí nové generace optických biosenzorů, významných pro lékařskou diagnostiku a kontrolu kvality potravin vzhledem k rychlé a extrémně citlivé detekci biologických látek. Však i na konferenci se očekávají zásadní příspěvky k diagnostice v medicíně. Vysvědčení, které Akademie takto uděluje, je její investicí do vlastní budoucnosti. Prémiových pět milionů korun, které ocenění badatelé na svých pracovištích každý rok po dobu šesti let čerpají, jistě vynahradí ve vědeckých výstupech. MARINA HUŽVÁROVÁ FOTO: STANISLAVA KYSELOVÁ, AKADEMICKÝ BULLETIN AKADEMICKÝ BULLETIN Vydává: Středisko společných činností AV ČR, v. v. i., Praha 1, Národní 3 ISSN , registrační číslo MK ČR E 8392 Šéfredaktorka: Mgr. Marina Hužvárová (HaM), tel.: , fax: , Redakce: Ing. Gabriela Adámková (srd), tel.: , Mgr. Luděk Svoboda (lsd), tel.: , fotografie Mgr. Stanislava Kyselová (skys), tel.: , tajemnice redakce Bc. Markéta Pavlíková (MaP), tel.: , Překlad resumé: Luděk Svoboda, John Novotney; jazyková korektura: Irena Vítková, tel.: , Redakční rada: předseda PhDr. Jiří Beneš; členové RNDr. Antonín Fejfar, CSc., Ing. Pavol Ihnát, PhDr. Antonín Kostlán, CSc., prof. RNDr. Ing. Michal V. Marek, DrSc., doc. RNDr. Karel Oliva, Ph.D., Ing. Karel Pacner, doc. RNDr. Eva Zažímalová, CSc. Grafická úprava: Zuzana Grubnerová Tisk: Serifa, s. r. o., Jinonická 80, Praha 5, Příspěvky přijímáme em na adresu Redakce si vyhrazuje právo příspěvky krátit. Za odborný obsah příspěvku ručí autor. Adresa redakce: Praha 1, Národní 3, 4. patro Viola; AB 7 8/2011 vychází 18. července ab\n4 t é m a m ě s í c e ODCHOD VĚDCŮ DO EXILU Československo jako opouštěná země Až do září 1938, respektive do března 1939 bylo Československo prostorem, do něhož se uchylovali vědci z různých zemí ohrožených totalitními režimy (zejména z Ruska a Ukrajiny po roce 1918 a z Německa a Rakouska po roce 1933). Německou okupací se to však změnilo; s výjimkou podivného trojletí se z Československa stala na víc než padesát let země, z níž se utíkalo Oba dva diktátorské režimy, které výrazně ovlivnily evropské dějiny ve 20. století, se tak velmi silně podepsaly i do přeryvů v československém intelektuálním vývoji. Nemůžeme jmenovitě uvádět všechny významné moci komunistickou stranou a v přetvoření této dosud vědce, kteří odtud odešli na prahu války či v jejím průběhu, a musíme se spokojit s několika signifizu. Únor 1948 otevřel zemi stalinskému teroru a v le- samostatné země v jeden ze satelitů Sovětského svakantními jmény. Patří mezi ně např. Einsteinův nástupce na pražské Německé univerzitě, fyzik Philipp Frank, Celkový podíl intelektuálů v této emigrační vlně však tech vyhnal ze země nejméně osob. který přesídlil do USA na Harvard University. Pražský nebyl tak vysoký, jak se obvykle soudí; můžeme předpokládat, že v jejím rámci odešlo asi předsta- rodák Felix Haurowitz se stal významným odborníkem v biochemii; azyl nalezl v Turecku a v roce 1948 se stal vitelů vědeckého a kulturního života. profesorem americké Indiana University. Biochemik Připomeňme si opět některé signifikantní postavy. Egon Hynek Kodíček, absolvent české Karlovy univerzity, zakotvil za války v Anglii a později se v Cambridvratu z koncentračního tábora prvním poválečným Lékař a fyziolog Jan Bělehrádek se stal po svém náge stal ředitelem MRC Dunn Nutritional Laboratory. rektorem Univerzity Karlovy a zároveň poslancem za Jako příklad vědce, pro nějž se Československo stalo sociálně demokratickou stranu. Po odchodu do exilu tranzitní zemí, můžeme uvést ředitele Einsteinova pracoval pro UNESCO v Paříži, ale po protestech ústavu v Postupimi astronoma Erwina Finlay-Freundlicha. Ten odešel v roce 1933 z Německa do Turecka, Anglie. Profesor Univerzity Karlovy Vladimír Krajina československé komunistické vlády musel odejít do odkud přijal v roce 1937 pozvání do Prahy na zdejší byl významným botanikem a za války sehrál důležitou Německou univerzitu; v roce 1939 byl však opět na roli v protinacistickém odboji. Po válce působil i jako útěku, tentokrát přes Nizozemí do Skotska, kde pak poslanec a generální sekretář České strany národně pracoval na University of St. Andrews. sociální. Po svém odchodu do Kanady v roce 1948 se Z asi 150 špičkových vědců, jejichž odchodu z českých zemí se snažila napomáhat londýnská Society ska, vedle toho však působil jako profesor University stal místopředsedou Rady svobodného Českosloven- for the Protection of Science and Learning, se jich do of British Columbia a zaměřoval se na výzkum tamníbezpečí dostala tak polovina; poměrně velký počet vědců však zůstal v protektorátu Böhmen und Mä- EXIL Z ČSAV PODLE VĚDNÍCH OBORŮ hren a byl podroben perzekuci. Z projektu Zmizelé elity, který řeší Kabinet dějin vědy Ústavu pro soudobé dějiny AV ČR, vyplývá, že nacistickému teroru padlo za oběť na 190 vědců na úrovni profesorů či docentů, a to nejen z rasových důvodů, ale i jako důsledek systematické nacistické snahy o likvidaci domácích elit. Únor 1948 je tradičně považován za zásadní přelom v československých dějinách. Právě tehdy totiž došlo k úplnému převzetí politické akademickýbulletin ab 2\n5 ho lesního ekosystému. Jak vidno, v této exilové vlně se vědecký exil velmi úzce prolínal s politickým. Pro druhou emigrační vlnu z komunistického Československa se můžeme opřít o výsledky projektu Čeští vědci v exilu , který je řešen v Kabinetu dějin vědy ÚSD AV ČR ve spolupráci s Masarykovým ústavem a Archivem AV ČR a některými dalšími pracovišti. Za základ výzkumu můžeme vzít Databázi pracovníků Československé akademie věd odešlých v letech do emigrace, která byla v tomto projektu vytvořena. V ní se podařilo shromáždit údaje o zhruba 720 osobách, které z této instituce emigrovaly mezi lety ; jejich celkový počet se však zřejmě pohyboval mezi 760 a 790. Mezi vědními obory, kterým se tito lidé věnovali, mají asi poloviční podíl vědy o životě a chemické obory, třetinu představují vědy o neživé přírodě a zbývající část společenskovědní a humanitní disciplíny. Naprostá většina z pracovníků ČSAV emigrovala po 21. srpnu 1968 nebo ve dvou následujících letech, než se hranice země opět dostaly pod přísnou kontrolu komunistických bezpečnostních složek. Spouštěcím momentem tedy byla invaze sovětských vojsk do země, mezi srpnem 1968 a listopadem 1989, kdy došlo k pádu komunistického režimu, odešlo z Československa asi lidí. Celkový počet vědců, kteří v této exilové vlně opustili Československo, a to jak z Akademie věd, tak i z vysokých škol a dalších institucí, můžeme odhadovat na 2000; představovali tedy asi jedno procento z celkové emigrace. K podrobnější charakteristice této emigrace dojdeme prosopografickým vyhodnocením životních údajů excelentních vědců, jejichž podrobné biografie se podařilo shromáždit v knize Sto českých vědců v exilu, která v rámci projektu vyšla v letošním roce v Nakladatelství Academia; na ni lze čtenáře odkázat, i pokud se chce seznámit s konkrétními, někdy velmi dramatickými osudy jednotlivých badatelů. Z hlediska data narození jsou v tomto vzorku odhlédnuto od starších či mladších jednotlivců významně zastoupeny zejména dvě skupiny. První z nich představují osoby narozené mezi lety , tedy z generace silně poznamenané událostmi druhé světové války včetně uzavření českých vysokých škol; najdeme mezi nimi i řadu lidí z rodin postižených přímou nacistickou perzekucí a z rodin, které tehdy utekly do exilu. Druhou výrazně zastoupenou skupinu představuje generace narozená v letech ; té se vysokoškolského vzdělání dostalo až po válce, tedy už většinou v komunistickém období. Již toto zjištění koriguje řadu apriorních tvrzení, která se někdy objevují v odborné literatuře, např. o okamžitém úpadku vzdělanosti po uchopení moci komunisty v roce Otázkou, kterou nesmíme opominout, je samozřejmě volba cílové země. Průzkum našeho vzorku ukázal, že se jí zhruba v polovině případů stala země na severoamerickém kontinentu (zejména USA, méně Kanada), v polovině druhé některá ze svobodných zemí v Evropě. Je pravděpodobné, že právě tyto státy byly častým cílem i pro další emigrující vědce, je však třeba předpokládat, že výrazné vědecké osobnosti působily i v jiných destinacích z nich je třeba jmenovitě uvést alespoň Austrálii a Izrael. Důležitým ukazatelem při studiu exilových skupin je stáří lidí v okamžiku jejich odchodu do emigrace; vždyť je to často mimo jiné i věk sám, který do značné míry ovlivňuje rozhodování o případném odchodu a možnostech dalšího uplatnění mimo zaběhané zvyklosti ve staré vlasti. Asi polovina osob ve sledovaném vzorku odcházela v rozmezí let, tedy ve vhodném emigračním období (v tomto věku, pro který je příznačná ještě jistá počáteční nezakotvenost a vyšší flexibilita, obvykle emigruje naprostá většina jedinců mimo vědeckou sféru). Velmi silně však byli zastoupeni i vědci mezi 40 a 50 roky, tedy v životní etapě, v níž odchod do emigrace nebyl z hlediska většinové populace již příliš typický; řada osobností odcházela již v pokročilém věku, resp. ve stáří nad 50 let. Československá společnost tak ztrácela špičkové vědce různých generací a dnes se můžeme jen dohadovat, o jaké hodnoty odchodem těchto mimořádných lidí naše země přišla. ANTONÍN KOSTLÁN, Ústav pro soudobé dějiny AV ČR, v. v. i. VĚDECKÝ EXIL PODLE DATA NAROZENÍ (výběr špičkových vědců ČSAV) 3 ab FOTO: MARINA HUŽVÁROVÁ, AKADEMICKÝ BULLETIN Blanka Říhová a Václav Pačes se stali kmotry encyklopedie Sto českých vědců v exilu (editoři Soňa Štrbáňová a Antonín Kostlán). Kniha byla představena na konferenci Vědci v exilu a diktátorské režimy dvacátého století, kterou v květnu uspořádal Kabinet dějin vědy Ústavu pro soudobé dějiny AV ČR.\n6 t é m a m ě s í c e LÍBÍ SE MI, ŽE V ČESKU MOHOU PRACOVAT I STARŠÍ VĚDCI Pouhých devíti ženských jmen se dopočítáte v obsahu knihy Sto českých vědců v exilu, ovšem jen čtyři z nich nepatří do manželské dvojice. Opustit rodnou hroudu, zázemí, navíc sama se dvěma dětmi, zorganizovat rodině nový styl života, k tomu se prosadit v konkurenčním prostředí světa vědy, to už představuje pořádně silnou osobnost. Světoví i čeští mikrobiologové ji dobře znají, setkali se s ní také účastníci letošní konference o vědeckém exilu matka, vědkyně, sokolka, skautka Helena Kopecká žije už od roku 1968 ve Francii. Od rodičů jste zřejmě získala do vínku odvahu a samostatnost. Oba byli hrdí a neohrožení, za okupace se angažovali v odboji. Matka, novinářka, musela v roce 1939 narychlo uprchnout před gestapem do Anglie, kde později zemřela. Otec, ředitel YMCA, profesor tělesné výchovy a docent na univerzitě, jeden z prvních skautů, byl za odbojovou činnost vězněn, tak jste se sestrou žily u prarodičů, kde vaše zájmy ovlivnil prastrýc Jaroslav Heyrovský. Moji rodiče byli cestovatelé. Dokonce se brali v Americe, kam otce poslali na studia skauti. Maminka se v 18 letech nalodila v Hamburku na zaoceánskou loď, a když přistáli v americkém přístavu, kapitán mé velice avantgardní rodiče oddal. Žili tam asi dva roky, vydělávali si na studia, myli nádobí, pracovali na farmách. Otec nám vyprávěl o indiánech, jak měl chřestýše pod postelí, jak jim mývalové chodili pít mléko. Babička byla nejstarší dcera Leopolda Heyrovského, rektora Karlovy univerzity (toho jsem ale neznala). Jaroslav Heyrovský byl jeho nejmladší syn, který se dost pozdě ženil, takže jsme vyrůstali s jeho dětmi Michaelem a Jitkou. Prastrýce jsem vždycky obdivovala, měl ohromný humor, jaký se málokdy vidí. Vždy se mluvilo o polarografii a on většinu života strávil v ústavu. Měl opravdu štěstí, že mu byla jeho manželka Marie skutečnou oporou. Jednou jsem řekla, že ona by si zasloužila půlku té Nobelovy ceny. Po gymnáziu jste nemohla studovat vysokou školu vysněnou medicínu. Byl to Jaroslav Heyrovský, kdo vám poradil, abyste nastoupila jako laborantka v pozdějším mikrobiologickém ústavu. Molekulární biologie jako obor teprve začínala, nahlédla jste do praxe Práce tam odpovídala mojí touze dělat medicínu, která pro mne byla nedostupná. Naštěstí! Později jsem si uvědomila, že bych byla špatná doktorka. V laboratoři jsem se naučila veškerým základům počínaje mytím nádobí, které musí být sterilní. Později jsem začala externě studovat spolu s kolegy, kteří také nesměli studovat. Všichni měli za sebou nějakou praxi. akademickýbulletin ab 4 To už jste byla vdaná a měla syna. Tehdy nebylo zvykem, aby muži příliš pomáhali v domácnosti. Jaké to bylo studovat externě s malým dítětem? Bylo to velice těžké období mého života. Neměli jsme prostředky, manžel neměl pro mé studium příliš velké pochopení, říkal, že mi stačí být laborantka. Musela jsem si vše velmi dobře zorganizovat: ráno prát a vyvářet plínky, odpoledne jsem se učila, když syn spal, na procházky s ním do Letenských sadů jsem si nosila skripta. Manžel nechtěl mít s mým studiem nic společného. Však také naše manželství po 14 letech ztroskotalo. Co vás na mikrobiologii nejvíc přitahovalo? Přestože říkáte, že byste se např. půdní biologii věnovat nechtěla, protože není spojená s lidmi, vaší zásluhou existují metodiky vypracované pro lékařské účely nebo techniky analýzy vody? Vždy mne přitahovaly lékařské aspekty chtěla jsem studovat medicínu, být doktorkou. Předmětem FOTO: LUDĚK SVOBODA, AKADEMICKÝ BULLETIN\n7 vaší otázky byly aplikace mých metod, které jsme vypracovali původně pro detekci hlavně meningitid u dětí. My jsme vypracovali rychlou metodu, jak vyloučit nebo zjistit, jestli jsou původcem enteroviry, na kterých jsem léta pracovala v Pasteurově ústavu. Když se prokázalo, že nemoc způsobily enteroviry, proti nimž lék nemáme, nechalo se děťátko v klidu. Když za tři čtyři dni horečka odezněla, bylo v pořádku. Nebála jste se, že byste mohla něco přinést domů a nakazit vlastní děti? To víte, že bála ale to by člověk nemohl vůbec nic dělat! Když si zpětně uvědomuju, že jsme pracovali pořád s radioaktivními látkami, bez nějaké velké ochrany jako se používá dnes žádné štíty a rukavice, nebyly digestoře. Barvili jsme gely, máčeli v tom ruce, nikdo nevěděl, že je látka karcinogenní. Připomeňme Marii Curie Stála jste u zrodu molekulární biologie, zažila jste ten ohromný překotný vývoj. Lze si vůbec představit, kam tento obor půjde a jak rychle? Druhá polovina dvacátého století v molekulární biologii byla opravdu revolučním obdobím. Restrikční enzymy usnadnily všechno, co se dnes běžně dělá. Molekulární genetika ustřihnete kousek DNA, vystřihnete špatný gen to všechno je molekulární biologie. Doufám, že její rozvoj bude jen k prospěchu. Samozřejmě by to mohlo být použito i jinak, ale přeci jen existuje etika. Víte, dnes vám reklama dokonce v televizi nabízí, že si můžete nechat udělat analýzu své DNA a vědět, jakou nemocí eventuálně můžete být ohroženi. To se mi zdá úplně zbytečné. Když v osmašedesátém obsadila vojska Varšavské smlouvy Československo, rozhodla jste se k emigraci. Byla jste sama se dvěma dětmi měla jste předem dohodnuté místo? Na kongresu jste vzpomínala, že Francouzi neměli povědomí, co se v Československu stalo. Vůbec ne. Už předtím jsem se dostala na kurz molekulární biologie do Francie a cestou zpátky jsem se stavila u profesora Giorgia Bernardiho, kterého jsem znala jenom z literatury a věděla jsem, že má ve Štrasburku laboratoř. Moje práce ho zaujala a nabídl mi, abych k němu po dokončení teze nastoupila na postdoktorandskou stáž. Pak přišla šedesátá léta a já se rozhodla odjet a proč ne k Bernardimu, o čemž on ale nevěděl. Tak jsem naložila do Trabanta děti, dva kufry a vyrazili jsme. V Rakousku nám všichni mávali, nabízeli mapy a ovoce, v Německu také; přijeli jsme do Francie tam nikdo nic nevěděl na líčení, co se u nás děje, odpovídali, že taky měli revoluci, ale to si jen studenti vykopali dlažební kostky a postavili barikády Francouze ostatní svět moc nezajímá. Žena, matka s dvěma dětmi, živitelka rodiny, vědkyně to vše v jedné osobě. Startovní čára, bod nula děti šly do francouzských škol; musela jste být přísná a pevná maminka Bylo to hrozné. Nedalo se jinak, než být konsekventní: jela jsem s pouhými 20 dolary v kapse, které mi půjčil kolega vrátivší se z Ameriky. Kluci viděli v Rakousku autíčka a žebronili, že je chtějí, ale nic se nekupovalo! Přijeli jsme do prostředí, které jsme neznali, někdo mi půjčil 500 franků; bylo záři, kluci nastoupili do místních škol. Starší syn, tehdy 12letý, na sebe vzal úlohu vůdce rodiny a ohromně mi pomáhal. Hledali jsme byt bez peněz to bylo obtížné procházeli jsme trapnými situacemi. Slíbené dvouleté stipendium představovalo asi 500 franků na měsíc, což bylo ubohé. Nelze vůbec srovnávat s dnešními podmínkami pro postdoktorandy. Jako žena jste musela odvést daleko více práce, abyste prokázala kvalitu. Jak dlouho trvalo, než jste se sžila s novým prostředím a prosadila se? Řekla bych dva roky, než mě začali uznávat, než jsem ukázala, že pracuji a umím, i když jsem odněkud z Československa. Moje laborantka v ústavu mi jednou prozradila, že ji překvapilo moje normální oblečení, protože čekala, že přijedu v kroji. Taky se divila, že jsem mluvila francouzsky i anglicky. Strašně mě podceňovali. Až postupně zjistili, že jsou Čechoslováci normální, že máme velký kulturní přehled a známe jejich zemi možná víc než kdokoli jiný. Člověk je musel pořád přesvědčovat. V Československu jsem posléze byla odsouzena na 18 měsíců, protože jsem odvezla dva potenciální vojáky. Obloukem jsme se vyhýbali vyslanectví v Paříži, kam teď chodím velmi ráda 5 ab Helena Kopecká mezi vyučujícími na kurzu molekulární virologie v Singapuru (říjen 1988) FOTO: ARCHIV HELENY KOPECKÉ\n8 t é m a Za totality založili krajané Ústředí čs. sokolstva v zahraničí, které uspořádalo na různých místech světa sedm sletů ( ). V červenci 1986 se konal VI. sokolský slet v Curychu a je považován za jeden z nejhezčích (foto z archivu Heleny Kopecké). m ě s í c e Od roku 1977 jste dva a půl roku působila u prof. Kaplana ve Stanfordu určitě vás lákalo zůstat v Americe proč jste tam nezůstala? Jistěže lákalo. Dostala jsem dokonce výjimečnou nabídku pětiletou smlouvu. Do USA mě profesor Henry Kaplan pozval, když mu jedna moje bývalá doktorandka vyprávěla, že se zajímám o otázku, zda existuje podobný systém u eukaryotních systémů jako u prokaryotních, restrikce modifikace jako ubakterií. Na Stanford university začal profesor Kaplan jako první léčit Hodgkinovu nemoc. Byl to nejlepší šéf, jakého jsem kdy měla, s osvíceným přístupem: Dělejte, co uznáte za vhodné, a ukažte mi, co to může dát. Když se po roce projevily výsledky, živě se zajímal, co jsem objevila. Jenže mi v té době přišla nabídka z Pasteurova ústavu, která pro mě byla lákavější a hlavně jistější. Ve Francii už jsem měla vybudovanou pracovní i životní pozici, což je strašně důležité. V Kalifornii se mi moc líbilo, ale nakonec zvítězilo, že byl starší syn ve Francii na vojně a měl nastoupit na vysokou školu. Profesně jste se etablovala, od roku 1972 jste se také stala členkou pařížského Sokola, kam jste chodila cvičit s dětmi každou sobotu odpoledne, ať chtěly nebo nechtěly. V Sokole jsem cvičila od malička. Byla jsem nadšená, když jsem asi tři roky po příchodu do Francie objevila tamní Sokol a dodneška jsem mu věrná. Máme asi stovku členů ti patří do druhé třetí generace Čechů, z nichž největší jádro tvořili ekonomičtí emigranti, kteří přišli mezi světovými válkami za prací. akademickýbulletin Zúčastnila jste se všech sokolských sletů, jak motivujete vaše pařížské sokoly? Slety jsou vždy zářným bodem, který shromáždí víc lidí a aktivuje je. Je to vlna, která vynese aktivitu, ale potom zase opadne. Na všech sletech jsme cvičili, organizovali jsme slety i v zahraničí tam vždy znamenaly velkou akci. Od roku 2000 jezdíme do Česka a už se těšíme na příští rok. Už asi deset let jste místostarostkou Sokola, ale do čela se neženete Náčelnicí jsem byla, ještě než jsem odjela do Ameriky. Pak jsem působila i jako náčelnice dorostu celého zahraničního Sokola. Mám Sokol ráda a mrzí mě, jak pomalu odumírá, asi se s tím nedá nic dělat. Máme už asi 10 let za člena jednoho Francouze, ab 6 který vypracoval internetový systém komunikace sokolských dětí v různých jazycích S.L.I.C.E. Teď hledáme někoho, kdo by o takové mezinárodní pojítko mezi dětmi měl zájem v češtině. Ve Švýcarsku působila velká skupina českých skautů, vy sama jste měla přezdívku Karlík. Skautovala jste ve Švýcarsku a dokonce letošní laureátka ceny SVU paní Dana Seidlová (viz AB 6/2011) je vaše velká přítelkyně. Měla přezdívku Pirátka. Její maminka byla Helena Guthová, její tchán Guth-Jarkovský báječná rodina. Danka a její manžel pořádali mezinárodní skautské tábory pro české děti, které se tam sjížděly z Rakouska, Anglie, Holandska, Švédska a jezdili tam i moji kluci. Když uplynul turnus pro děti, pokračoval tábor pro rodiče. Nyní vdůchodu pracujete pro WHO na eradikaci poliomyelitidy. O některých nemocech se předpokládalo, že byly vymýceny a teď se začínají znovu objevovat. Jak je to s dětskou obrnou? Dětská obrna je kontrolovatelná očkováním. Československo bylo mezi prvními zeměmi, kde se vyzkoušela Sabinova vakcína. Můj syn už byl v roce 1957 nebo 1958 očkován. V Československu není dětská obrna od roku Pokud jste očkována, cirkulující viry vám neublíží. Jsem velkou zastánkyní očkování! Je nesmyslné, aby se někteří lidé v Evropě proti očkování stavěli. Problémy s poliomyelitidou existují ještě v Indii, Africe, Afghánistánu a Pákistánu. V těchto zemích nemají přístup k informacím a nenechají děti očkovat. V Nigérii byl velký problém z náboženských důvodů, protože tvrdili, že se vakcínou přenáší AIDS, ženy se sterilizují a podobné nesmysly. Jakmile hlavní autorita nařídila, že se očkovat bude, poliomyelitida vymizela. Jsou to tedy všechno nejen otázky zdravotnické, ale hlavně ekonomické, náboženské, etnické V mé profesi je neustále nutné sledovat vývoj metod, očkování, vakcín. Ačkoli my jsme jen připravovali terén lékařům, myslím si, že teorie s praxí musí jít ruku v ruce. Je to velmi důležité, ale často se na to zapomíná. Někdo něco objeví, ale nejdůležitější je, zda to bude mít nějaký dopad, aplikaci. Musí se spolupracovat! Já jsem spolupracovala se spoustou lékařů, s mnoha nemocnicemi a lékařskými i jinými výzkumnými ústavy. MARINA HUŽVÁROVÁ\n9 S ÚCTOU K ČESKÝM UMĚLCŮM, VĚDCŮM I TRADICÍM Za novým životem, lepšími podmínkami nebo před politických útlakem emigrovaly do Kanady tisíce Čechů a Slováků. Mnozí se už od začátku minulého století sdružovali v různých spolcích a v Sokole a také si od 2. poloviny 30. let začali vydávat své noviny. V roce 1939 bylo původně pod názvem Československý Národní Svaz v Kanadě (Czechoslovak National Alliance in Canada) založeno České a slovenské sdružení, které se brzy rozrostlo na desítky poboček po celé zemi a jehož členové se každé dva roky pravidelně setkávají na celonárodních kongresech. Ten letošní Kongres českého a slovenského sdružení v Kanadě se konal na univerzitě ve Waterloo ve dnech května a byl již 63. v pořadí. Kongres je významnou krajanskou událostí a těší se všeobecné vážnosti. Letos se pořadatelství zhostila Pobočka pro oblast Kitchener Waterloo Guelph v jižním Ontariu a uspořádala jej na již zmíněné univerzitě ve Waterloo, kam se sjeli delegáti z poboček: Calgary, Edmonton, Kitchener-Waterloo-Guelph, London, Montreal, Ottawa, Toronto,Vancouver a Winnipeg. O významu akce svědčí také účast velvyslance České republiky v Kanadě Karla Žebrakovského, generálního konzula ČR v Torontu Richarda Krpače i přítomnost Petry Klobušiakové, tajemnice Politické sekce velvyslanectví. Na banketu pořádaném u příležitosti Kongresu nechyběli mezi hosty ani představitelé místní vládní správy. Kongresový program zahrnoval jedno z nejpalčivějších témat současných česko-kanadských styků, jímž je vízová povinnost pro návštěvníky Kanady z České republiky. Doporučení na její urychlené zrušení obsahují dvě rezoluce, které Kongres schválil a adresoval předsedovi vlády České republiky Petru Nečasovi a ministerskému předsedovi vlády Kanady Stephenu Harperovi. Delegáti jednali o způsobu, jak pomáhat novým imigrantům z Česka a Slovenska a diskutovali rovněž o popularizaci webových stránek. Téměř každá pobočka vydává své noviny nebo časopis. Pro účastníky Kongresu ve Waterloo připravila redakce Akademického bulletinu výstavu fotografií významných vědců spjatých s Akademií věd ČR, které buď totalitní režim vyhnal z bývalého Československa do emigrace, anebo byli ve své práci perzekvováni či mohli nejvyšších vědeckých hodností dosáhnout až po pádu totality v 90. letech minulého století. Výstavu inicioval při své návštěvě Prahy prof. Tony Martinek (viz rozhovor AB 6/2010), který také kolekci snímků z fotoarchivu Akademického bulletinu osobně dopravil do Waterloo doslova v předvečer kongresu. (Totožný výběr osobností posléze doprovodil i mezinárodní konferenci o vědeckém exilu v Praze.) Mnoho Čechů a Slováků zahnala do Kanady druhá světová válka. Tito lidé podporovali boj proti nacistickému Německu a jeden z organizátorů Kongresu, Jiří Karger ze St. Jacobs, zavzpomínal na Vánoce roku 1942, kdy před kostelem v Torontu vybíral s dalšími českými chlapci peníze na podporu českých letců v Anglii. Kanada poté velkoryse přijala tisíce českých a slovenských emigrantů ve dvou velkých emigračních vlnách v roce 1948 a opět v roce Jednou z největších zásluh Českého a slovenského sdružení v Kanadě je a navždy zůstane nezištná organizační i materiální pomoc nově příchozím do Kanady. V Ontariu se nedávno členové sdružení zúčastnili oslavy tří českých vojáků, které vyznamenal ministr obrany ČR medailí Záslužný kříž. Bohužel, aktivních členů neustále ubývá se stárnutím se nedá nic dělat. Druhá a zejména třetí generace původních emigrantů se dokonale asimilovala v kanadské společnosti a přesto, že mnozí stále ještě mluví česky nebo slovensky, na aktivních činnostech ve Sdružení se již nepodílejí. Proto se téměř všechny kongresy zabývají myšlenkou, jak přilákat mladé lidi. V současnosti má Sdružení v celé Kanadě asi 550 členů, z toho 170 v Ontariu (odhaduje se, že v zemi žije kanadských Čechu a Slováků), z desítek poboček jich však nyní funguje již jen devět. Přesto má práce kanadských Čechů a Slováků příznivé ohlasy. Jedním z nich je postřeh čtenáře krajanského časopisu z České republiky, který napsal: Vždyť vy jste tam větší vlastenci než my doma proto rád čtu váš časopis. Má asi pravdu mnozí tady v Kanadě žijeme v české minulosti, z níž si vybíráme to krásné a šlechetné Pokračujeme v úctě k velkým českým umělcům či vědcům a pokorně se hlásíme k českým tradicím. EVA KRATOCHVÍLOVÁ, Guelph, TONY MARTINEK, Kitchener, MARINA HUŽVÁROVÁ, Praha 7 ab\n10 z a h r a n i č n í Věhlas Německa jako země vysokého školství a země básníků a myslitelů založily osobnosti, jako byli Wilhelm von Humboldt, Albert Einstein, Wilhelm C. Röntgen či Max Planck. Po univerzitní reformě Wilhelma von Humboldta ( ) se německé vysoké školy dokonce staly ideálem náročného akademického světa. Humboldt také vytvořil koncepci univerzity jako místa nezávislého hledání poznání; výuka a výzkum zde měly tvořit jednotu. Před rokem 1871, v době neexistence společného německého státu, byla německá kultura a věda důležitým prvkem německého národního uvědomění. Na počátku 20. století již byli Němci význačným vědeckým a kulturním národem dalo by se říci Mekkou vědy. Nástup nacismu a následná emigrace německých vědců a spisovatelů však zapříčinily úpadek. Po 2. světové válce se začalo rozvíjet vědecké prostředí, které je dnes rozvětvené jako nikdy předtím, mimo jiné i v důsledku německého sjednocení v roce V současnosti patří Německo ve vědě mezi celosvětově nejlépe hodnocené země vzdělání, věda, výzkum a vývoj totiž mají ústřední význam. Vědecký výzkum se ve Spolkové republice Německo pěstuje na vysokých školách, v samostatných vědeckých ústavech nebo v hospodářských podnicích. Globalizace staví současnou německou vědu a oblast vysokých škol před nové úkoly; jak na politické úrovni, tak i na vysokých školách proto vznikla iniciativa pro reformy, které mají vysokoškolský systém přizpůsobit mezinárodním požadavkům. Reformy se týkají různých stupňů zakončení studia, jako jsou bakalář nebo magistr, či zavedení školného a výběrových testů, vzniku soukromého akademického vzdělání a také vyššího počtu strategických partnerství vysokých škol a mimouniverzitních ústavů. Cílem je posílit postavení německého výzkumu a výuky ve stále ostřejší mezinárodní konkurenci. Tomuto cíli slouží také nová iniciativa excelence, která se od roku 2006 na německých vysokých školách úspěšně aplikuje a zaměřuje se na podporu špičkového výzkumu. Hlavní odpovědnost za organizaci této iniciativy nese Německá výzkumná společnost (Deutsche Forschungsgemeinschaft DFG), která je významným donátorem vědy a ústřední organizací pro podporu výzkumu na vysokých školách a veřejně financovaných výzkumných ústavech. Podporou nových badatelských struktur a interdisciplinární spolupráce nejen v rámci univerzity, akademickýbulletin ab 8 s t y k y NĚMECKO VZDĚLÁNÍ, VĚDA ale také mezi univerzitami, mimouniverzitními výzkumnými ústavy a hospodářským sektorem dosáhla iniciativa excelence velké strukturní účinnosti; podporovány jsou vysoké školy s doktorským studiem pro mladé vědce, vynikající centra v určitých výzkumných disciplínách (klastry excelence) a badatelský profil devíti špičkových univerzit. K této elitě patří Ludvíkova-Maxmiliánova univerzita a Technická univerzita v Mnichově, Technická vysoká škola v Karlsruhe, Porýnsko-Vestfálská technická vysoká škola v Cáchách, univerzity v Kostnici, Göttingenu, Heidelbergu, Freiburgu a Svobodná univerzita v Berlíně. Tyto majáky vědy mají svým výzkumem zářit až do zahraničí. V Německu je celkem více než 370 univerzit s rozmanitým studijním zaměřením. Univerzity, technické univerzity a vysoké odborné školy jsou institucemi vědeckého výzkumu a jsou zároveň oprávněny vydávat tituly doktor věd a docent. Akademické vzdělávání se vyznačuje úzkým propojením nauky a výzkumu. Spolkové i zemské vlády podpořily vznik iniciativy excelentních univerzit, jejímž cílem je rovnoměrná podpora špičkového výzkumu a zvýšení kvality široké vysokoškolské a vědecké sféry, a tudíž trvalé posílení Německa jako země s vysokým vědním potenciálem. Zatímco klasické univerzity jsou zasvěceny čisté vědě a nabízejí různé obory od věd antického starověku až po současnou ekonomii, technické univerzity se zaměřují na inženýrské a přírodovědné obory. Mimo to se od konce šedesátých let systematicky rozvíjí specifický typ vysoké školy, který má ivzahraničí mnoho napodobitelů vysoké školy odborné. Okolo dvou set vysokých škol odborných se věnuje také výzkumu, většinou však aplikaci vědy ve spolupráci s průmyslem.\n11 A VÝZKUM Německo je jednou z nejoblíbenějších destinací studentů z různých zemí, místem mezinárodního špičkového výzkumu a rozvoje patentů; na vysokých školách studuje přibližně cizinců. Kromě toho zde působí okolo zahraničních vědců v roli vědeckých spolupracovníků, německé stipendijní organizace podporují dalších vědců z celého světa. Úspěch internacionalizace německého vysokého školství je výsledkem společného úsilí univerzit, výzkumných ústavů a politické sféry. Mezinárodní výměny studentů, doktorandů a vědců s cílenými projekty podporují stipendia a pravidelně udělované ceny. Tyto iniciativy mívá často na starost Deutscher Akademischer Austauschdienst (Německá akademická výměnná služba DAAD). Rovněž Nadace Alexandera von Humboldta (Humboldtova nadace AB 3/2011) patří k důležitým podporovatelům přeshraniční vědecké spolupráce. Vědci z institutů Maxe Plancka získali sedmnáct Nobelových cen a mnoho dalších mezinárodních vyznamenání; v roce 2007 získal Nobelovu cenu za chemii Gerhard Ertl, bývalý ředitel Ústavu Fritze Habera MPG. Atraktivitu MPG garantuje především pojetí výzkumu ústavy si samy určují zaměření své činnosti, mají nejlepší pracovní podmínky a volnou ruku při výběru spolupracovníků. Stát se ředitelem některého z ústavů Maxe Plancka znamená pro mnohé vědce vrchol profesní kariéry. Spolupráce s průmyslem je ve Společnosti Maxe Plancka ojedinělá, zatímco pro ústavy Fraunhoferovy společnosti jde o životní nutnost. Fraunhoferova společnost (Fraunhofer-Gesellschaft FhG) je vedoucí organizací pro aplikovaný výzkum pro veřejné a soukromé podniky, stejně jako výzkum ve veřejném zájmu. S více jak 80 výzkumnými zařízeními a zaměstnanci s převážně přírodovědným a inženýrským vzděláním je Fraunhofer největší organizací, která se zabývá aplikovaným výzkumem v Evropě. Oblasti výzkumu se orientují na potřeby společnosti: zdraví, bezpečnost, komunikace, mobilita, energie a životní prostředí. Výzkum FhG financuje ze dvou třetin z vlastních příjmů za zakázky, zbývající část pokrývá z 90 % spolková vláda (i tento příspěvek je ale závislý na výsledcích výzkumů). Mezinárodní spolupráce FhG se prohlubuje prostřednictvím poboček v USA a Asii. Leibnizova společnost (Wissenschaftsgemeinschaft Gottfried Wilhelm Leibniz e.v. WGL) sdružuje 86 vědeckých institutů, které se dělí do pěti vědeckých odvětví. Vědecké cíle organizace leží mezi základním výzkumem s orientací na získání nových poznatků a aplikovaným výzkumem, a vytvářejí tak spojení těchto dvou protilehlých pólů. Leibnizova společnost se výrazně uplatňuje nejen v přírodních vědách, ale také v oblasti humanitních, sociálních a hospodářských věd; zahrnuje také výzkumná cent- 9 Zatímco za studium odpovídají jen vysoké školy, výzkum se realizuje také mimo univerzitní sféru, na stovkách vědeckých ústavů, které se sdružují v organizacích, jako jsou Helmholtzova společnost, Fraunhoferova společnost nebo Leibnizova společnost. Ve výzkumných ústavech mají špičkoví vědci optimální pracovní podmínky, jaké může nabídnout jen málo ústavů na světě; pracují v nich nejproduktivnější němečtí vědci a vznikají zde originální publikace. Platí to zvláště o 77 ústavech Společnosti Maxe Plancka (MPI), které jsou ve hře vždy, kdykoli se věda vydává na nový, dosud neprozkoumaný terén ať už se jedná o hledání vody na Marsu, výzkum lidského genomu nebo zkoumání lidského chování. Společnost Maxe Plancka (Max-Planck-Gesellschaft zur Förderung der Wissenschaften e.v. MPG) je nezávislou neziskovou výzkumnou organizací pro podporu vědy. Zabývá se základním výzkumem v oblasti přírodních a společenských věd, čímž doplňuje univerzitní výzkumné projekty. MPG vznikla v roce 1948 jako nástupnická organizace Společnosti císaře Wilhelma z r V současné době disponuje 81 výzkumnými ústavy, které se anga- žují v inovativních, finančně a časově náročných vědních oborech a jejich spektrum výzkumu se neustále rozšiřuje. ab FOTO: LUDĚK SVOBODA, AKADEMICKÝ BULLETIN\n12 z a h r a n i č n í Pražské informační centrum Německé akademické výměnné služby (DAAD) oslavilo v říjnu loňského roku desáté výročí své existence. Na sympoziu Perspektivy výzkumné a vědecké spolupráce v srdci Evropy, které se uskutečnilo v budově AV ČR, mj. vystoupili ředitelka berlínské kanceláře DAAD Annette Julius, předseda AV ČR Jiří Drahoš, německý velvyslanec v ČR Johannes Haindl a zástupce Ministerstva školství, mládeže a tělovýchovy Jindřich Fryč. ra, jako jsou Ústav pro hospodářský výzkum, který pravidelně publikuje index obchodního prostředí, nebo Německé muzeum v Mnichově, jež je jedním z nejvýznamnějších přírodovědně a technicky zaměřených muzeí na světě. Dále také Ústav Bernharda Nochta pro tropickou medicínu v Hamburku či Ústav německého jazyka v Mannheimu, který se vědecky zabývá vývojem německého jazyka. Helmholtzova společnost sdružení výzkumných center s názvem Hermann von Helmholtz- -Gemeinschaft Deutscher Forschungszentren HGF se věnuje výzkumu a vývoji v oblasti přírodovědecko-technické i biologicko-lékařské. Helmholtzova společnost zahrnuje 17 ústavů se špičkovým německým výzkumem; je největší vědeckou organizací v Německu. Jejím úkolem je sledovat dlouhodobé výzkumné cíle státu a společnosti. Zpracovává velké a naléhavé společenské, vědní a ekonomické otázky prostřednictvím strategicky a programově zaměřeného špičkového výzkumu v šesti výzkumných oblastech: energie, Země a životní prostředí, zdraví, klíčové technologie, materiální struktury a doprava, letectví a kosmonautika. Velké, často velmi finančně nákladné instituce jsou známé po celém světě: např. Společnost pro výzkum těžkých iontů (GSI), Německé centrum výzkumu rakoviny (DKFZ), Německý elektronový synchrotron v Hamburku (DESY) nebo Ústav Alfreda Wegenera pro polární výzkum a výzkum moří. Každým rokem do ústavů Helmholtzovy společnosti přijíždějí tisíce zahraničních vědců, kteří zde využívají jedinečná světová zařízení pro své fyzikální a lékařské pokusy. akademickýbulletin ab 10 s t y k y Hlavní úkol německých akademií věd spočívá v koordinaci a podpoře dlouhodobých výzkumných projektů a v rozvoji a udržování dialogu mezi jednotlivými disciplínami. Kromě toho poskytují veřejnosti konzultace ve všeobecných i specializovaných vědeckých záležitostech. Akademii blízkými institucemi jsou Národní vědecká akademie Leopoldina a Unie německých akademií. Nadace Alexandra von Humboldta je nezisková nadace založená Spolkovou republikou Německo s cílem podporovat mezinárodní spolupráci v oblasti výzkumu. Tato instituce umožňuje vysoce kvalifikovaným zahraničním vědcům dlouhodobé výzkumné pobyty v Německu a podporuje takto vzniklé vědecké a kulturní kontakty. Nadace Volkswagen je rovněž nezisková nadace založená na základě soukromého práva se sídlem v Hannoveru a je největší svého druhu v Německu. Jejím posláním je podpora vědy a techniky ve výzkumu a vzdělávání. Tato nadace umožňuje realizaci výzkumných projektů v perspektivních oblastech a pomáhá vědeckým institucím zlepšit strukturální předpoklady pro jejich činnost. Zvláštní pozornost věnuje nejen mladým vědcům, ale také spolupráci badatelů, jež překračuje hranice oborů i států. Nadace může finančními prostředky podporovat všechny oblasti vědy, a to činí jak v případě věd humanitních a společenských, tak věd přírodních, technických a lékařských. Na rozdíl od podnikového, resp. firemního výzkumu jsou náklady vysokých škol a ústavů mimouniverzitního výzkumu převážně hrazeny státem. Na financování mimouniverzitního výzkumu se v různém FOTO: LUDĚK SVOBODA, AKADEMICKÝ BULLETIN\n13 poměru podílí Spolkové ministerstvo pro výzkum a technologii (BMFT) a vláda příslušné spolkové země. Tzv. Velký výzkum je zvláště charakterizován dlouhodobými projekty, při nichž se využívají vysoce náročné a nákladné aparatury a zařízení. Na financování Velkého výzkumu se BMFT podílí 90 %. Uvedené typy mimouniverzitního výzkumu vždy spolková i zemská vláda podporovala. Výzkum je důležitým klíčem k inovaci a inovace zase motorem růstu. Dotacemi se spolková vláda snaží posunovat vědu a výzkum dále dopředu. V letech plánuje navýšit výdaje na vývoj a výzkum o 12 miliard eur. Cílem je nejpozději do roku 2015 investovat v této oblasti 10 % hrubého domácího produktu. V Německu kromě toho existují ještě další výzkumné ústavy, které podporuje pouze spolková nebo zemská vláda či jiná instituce např. Bavorská akademie věd. Někdy zadávají ministerstva vlastní výzkumné úkoly, většinou mezioborové. Pracovní společenství výzkumných zařízení tzv. Modrého seznamu (AG-BL) představuje sdružení nadregionálních ústavů. Modrý seznam, nazvaný podle barvy papíru, na němž ústavy poprvé vystupovaly společně při jednání s vládami, obsahuje 82 výzkumných ústavů a servisních zařízení. Náklady každého ústavu jsou hrazeny stejným dílem spolkovou a zemskou vládou. Aktivita německého hospodářství v oblasti výzkumu je velká: Německo zaujímá v rámci celosvětově platných patentů po USA a Japonsku třetí místo. S více než patenty přihlášenými u Evropského patentového úřadu je Německo evropským hráčem číslo jedna. Siemens, Bosch a BASF s celkem 5000 přihlášenými patenty v roce 2008 patří k pětici nejvýznamnějších z více než přihlašovatelů patentů. V počtu přihlášených patentů v oblasti nanotechnologií, biotechnologií, nových technologií a obnovitelných energií patří Německo společně s USA a Japonskem k nejaktivnějším národům na světě. Celosvětový primát (téměř třetina patentů) obhájilo Německo i v oblasti snižování výfukových zplodin pro automobily. Spolupráce Akademie věd ČR s vědeckými institucemi v SRN Kontakty Akademie věd ČR a jejích ústavů s vědeckými pracovišti v SRN jsou velmi bohaté a mají dlouhou tradici. V současné době má AV ČR v rámci dvoustranné spolupráce zajištěny tři smluvní partnery: DFG (Deutsche Forschungsgemeinschaft) spolupráci v rámci společných projektů lze realizovat ve všech vědních oborech, s kteroukoli vědeckou institucí v SRN, která pro svůj projekt získá roční finanční podporu DFG; DAAD vzhledem k zaměření DAAD, která přednostně podporuje výzkum a výměnnou spolupráci vysokých škol, byl program spolupráce s DAAD začleněn do Prováděcího plánu ke Kulturní dohodě mezi Českou republikou a Spolkovou republikou Německo a účastní se jej i neakademická výzkumná pracoviště ČR, tj. vysoké školy a veřejné výzkumné instituce. Program společné podpory výměn vědců spolupracujících na vědeckých projektech (tzv. PPP program) vznikl z iniciativy DAAD a jejího přání nabídnout především mladým vědeckým pracovníkům možnost zahájení nové spolupráce v rámci projektů. Dohodu s DAAD v roce 2003 podepsala AV ČR, která ji také administruje a finančně podporuje projekty z pracovišť AV ČR. Ministerstvo školství, mládeže a tělovýchovy ČR poskytuje institucionální podporu formou dotace ze státního rozpočtu projektům předkládaným veřejnými vysokými školami a veřejnými výzkumnými institucemi. Na základě Programu podpory výměn vyhlašují AV ČR a DAAD každoročně výzvu k podávání návrhů česko-německých výzkumných projektů s dobou řešení dva roky. V současné době je vyhlášeno výběrové řízení Programu PPP na projekty na léta ; Akademie věd a literatury, Mainz (AVL) z popudu Etnologického ústavu podepsala AV ČR v roce 2008 Memorandum o spolupráci mezi AV ČR a AVL Mainz. Základem této spolupráce jsou čtyři společné projekty z oblasti společenských věd, z nichž nejvýznamnější je projekt The New Complete Edition of the Works of Antonín Dvořák, jenž na české straně řeší EÚ AV ČR. Kromě spoluprací, které zastřešují meziakademické dohody, se realizuje mnoho společných projektů a dvoustranných kontaktů a společných vědeckých setkání, kongresů a konferencí na úrovni výzkumných pracovišť AV ČR a univerzit a výzkumných pracovišť v SRN. Příkladem je spolupráce s Max-Planck-Gesellschaft, která má obdobnou strukturu jako AV ČR a vlastní síť výzkumných pracovišť (viz výše). JITKA TESAŘOVÁ, Referát zahraničí SSČ AV ČR, v. v. i. 11 ab\n14 v ě d a a v ý z k u m ČEŠI A VĚDECKÉ NOBELOVY CENY Nobelovy ceny představují dozajista nejvyšší uznání tvůrčí činnosti fyziků, chemiků, fyziologů a lékařů, literátů, mírotvorců a od roku 1969 i ekonomů. Každá země, z níž laureáti pocházejí, je na ně patřičně hrdá. Do Československa dodneška putovaly Nobelovy ceny pouze dvě: za chemii ji roku 1959 obdržel Jaroslav Heyrovský a za literaturu v roce1986 Jaroslav Seifert. Je to tedy chudá bilance ve srovnání s početně stejně velkými zeměmi. Švédský chemik a vynálezce dynamitu Alfred Nobel, díky jehož odkazu se od roku 1901 uděluje Nobelova cena. ONobelových cenách existuje poměrně bohatá cizojazyčná i česká literatura, z níž se lze dozvědět mnohé o životě a díle laureátů. V této stati pojednáme Čechy, kteří byli navrženi na Nobelovy ceny za fyziku, chemii a fyziologii a lékařství. Celkem jich bylo šest, z toho Jaroslav Heyrovský byl navržen pro tři disciplíny. Článek pokrývá období let , protože oficiální materiály uložené v Nobelově archivu ve Stockholmu jsou přístupné až po 50 letech od jejich vzniku. Alfred Nobel, vynálezce dynamitu, ve své závěti sepsané v Paříži v listopadu 1895 rozhodl, aby byl z části jeho obrovského jmění vytvořen fond, z jehož úroků mají být každoročně odměňováni ti, kteří v uplynulém roce učinili nejdůležitější vynález nebo objev v oboru fyzika, chemie, fyziologie či medicína, dále ti, kteří vytvořili v literatuře vynikající dílo, či se zasloužili o sbratření národů. V závěti stanovil, že ceny za fyziku a za chemii bude udílet Švédská královská akademie věd, ceny za fyziologii a medicínu stockholmský Karolinska Institutet, ceny za literaturu Švédská akademie a ceny za mír norský parlament. Nobelovým přáním bylo udělovat ocenění bez ohledu na národnost kandidátů. Založení a statut Nobelovy nadace schválil švédský král v roce 1900; první ceny byly rozděleny hned o rok později. Tvoří je peněžní odměna, zlatá medaile a diplom. Ceny za fyziku, chemii, fyziologii a lékařství a za literaturu předává laureátům vždy 10. prosince v den Nobelovy smrti panující švédský král ve Stockholmu, cenu za mír norský král v Oslo. Stanovy Nobelovy nadace a její zvláštní předpisy upravují přístup k cenám. Celý proces začíná výběrem kandidátů. U cen za fyziku a za chemii, podobně i za medicínu, může být podle stanov akademickýbulletin ab 12 nadace navrhovatelem pouze náležitě kvalifikovaný vědec. Navrhovatelé jsou rozděleni do dvou skupin: stálí, k nimž patří švédští a zahraniční členové Královské akademie věd, členové Nobelových komitétů pro fyziku a chemii, nositelé Nobelových cen za fyziku a za chemii, činní profesoři fyziky a chemie na univerzitách a v analogických institucích ve Švédsku a v Karolinska Institutet; druhou skupinou jsou navrhovatelé ad hoc pro daný rok, tedy vedoucí kateder fyziky a chemie na šesti nebo více zahraničních (nikoli švédských) univerzitách, které Švédská akademie věd vybírá tak, aby byla zajištěna široká zeměpisná reprezentace. Do této skupiny náleží i vědci přizvaní k nominacím individuálně. Nobelovy komitéty pro fyziku a chemii (každý zvlášť) rozesílají koncem léta vybraným navrhovatelům dopisy, v nichž jménem Švédské královské akademie věd adresáta vyzývají, aby navrhl vhodné kandidáty. Návrhy s odůvodněním a přílohami musí být doručeny komitétům před 1. únorem příštího roku. Už jen vyzvání komitétem k podání návrhu je pro navrhovatele velká čest, což mnozí z nich také v odpovědích komitétu uvádějí. Lze to chápat tak, že je Akademie považuje za skutečně velké odborníky ve fyzice a chemii a že jsou všeobecně známí ve světové vědecké obci. Po uzávěrce návrhů hodnotí pětičlenné komitéty složené výhradně ze Švédů došlé návrhy, k nimž nechávají vypracovat (nikoli ke všem, jen k těm nadějným) posudky švédskými odborníky. U cen za fyziologii a lékařství je postup podobný. Padesát zvolených profesorů vytváří Nobelovo shromáždění, jež jmenuje příslušný Nobelův komitét, který návrhy roztřídí do šesti skupin: anatomie a histologie, všeobecná bio- FOTO: WIKIMEDIA COMMONS\n15 logie, fyziologie a fyziologická chemie, patologie a patologická anatomie, lékařství, chirurgie a terapie, bakteriologie, etiologie a hygiena a imunologie. Komitét po zhodnocení posudků od švédských expertů podá Nobelovu shromáždění souhrnnou zprávu a doporučí vhodné kandidáty na cenu, o níž shromáždění rozhodne. Podle stanov jsou nominace, hodnocení kandidátů a zprávy komitétů tajné; odtajňují se až po 50 letech. Znamená to, že o kandidátech z let není oficiálně nic známo. Čeští kandidáti na Nobelovy ceny za fyziku Na cenu za fyziku byl v roce 1940 navržen profesor fyzikální chemie Univerzity Karlovy Jaroslav Heyrovský za polarografii. Polarografii jako novou elektroanalytickou metodu Heyrovský objevil v roce Jde o elektrolýzu se rtuťovou kapkovou elektrodou, při níž se na elektrodu postupně a kontinuálně vkládá rostoucí napětí. Z polohy a výšky křivky proud napětí lze stanovit, o který prvek v analyzovaném roztoku jde, a určit jeho koncentraci. Metoda je neobyčejně citlivá i na nejmenší množství rozpuštěných látek. K automatickému záznamu křivek sestrojili Heyrovský a jeho japonský spolupracovník Masuzo Shikata v roce 1925 přístroj a nazvali jej polarograf; od něj vznikl i název metody. Heyrovského navrhla pětice profesorů fyziky z Univerzity Karlovy: František Záviška, Leopold Šrámek, Viktorin Vojtěch, Miloslav Valouch a Václav Dolejšek. V důkladně připraveném návrhu mj. uvedli, že od kolegů-chemiků vědí, že i oni podávají stejný návrh na cenu za chemii. Polarografie podle fyziků patří jak do chemie, tak do fyziky. Nobelův komitét pro fyziku doporučil Akademii cenu za rok 1940 neudělovat (důvodem byla právě probíhající druhá světová válka). Škoda, že na cenu za fyziku nikdy nebyl navržen profesor V. Dolejšek, spektroskopista a objevitel N-linie ve spektru uranu, thoria a bismutu. Čeští navrhovatelé na udělení cen za fyziku Kromě zmíněných fyziků podal v roce 1934 Václav Posejpal, profesor fyziky a ředitel Fyzikálního ústavu Univerzity Karlovy, návrh na cenu pro profesora pařížské univerzity Aime Cottona za objev rotačního dichroismu a dvojlomu v magnetickém poli ač jej na cenu navrhovali také další fyzici, nikdy ji nezískal. Čeští kandidáti na cenu za chemii V letech se mezi stovkami kandidátů objevili pouze dva Češi: Emil Votoček a J. Heyrovský. E. Votočka, profesora Vysoké školy chemicko- -technologického inženýrství (VŠCHTI) v Praze, navrhli společně profesoři UK Bohuslav Brauner, Jan S. Štěrba-Böhm a J. Heyrovský v roce 1933 za práce o barvivech, uhlohydrátech a za práce analytické. Nobelův komitét však návrh nedoporučil a uvedl, že je založen na velkém počtu Votočkových prací různé tematiky a že nejde o žádnou velkou konkrétní práci, nýbrž o celoživotní vědeckou Votočkovu činnost, která je kromě toho heterogenní povahy. Komise nakonec navrhla Akademii cenu za rok 1933 nikomu neudělovat. V roce 1934 bylo na cenu za chemii navrženo 32 kandidátů, mezi nimiž se prvně objevil J. Heyrovský. Za konstrukci polarografu a za četné polarografické práce jej navrhl lipský profesor Wilhelm Böttger, který v návrhu mj. uvedl, že polarografie je nový prostředek k řešení obtížných analytických problémů. Nobelův komitét však na základě posudků usoudil, že Heyrovského práce by zatím neměly být Nobelovou cenou oceněny; své důvody ale neuvedl. Podruhé byl J. Heyrovský nominován na cenu za rok 1938 holandským profesorem Cornelem J. van Nieuwenburgem za práce v oblasti polarografie. Ani tentokrát návrh neprošel. V roce 1940 byl J. Heyrovský nominován potřetí; seznam kandidátů čítal 16 jmen. Heyrovského nominaci zaslali jednak profesoři VŠCHTI Emil Votoček, Emil Švagr, Jaroslav Milbauer, Vladimír Křepelka, Cyril Krauz a Jaroslav Chloupek, jednak profesoři Přírodovědecké fakulty UK František Plzák a Oldřich Tomíček. Přidali se k nim i profesoři brněnské Masarykovy univerzity Antonín Šimek, Jiří Baborovský a Jan V. Dubský. Kromě brněnských profesorů, kteří doporučovali Heyrovského na cenu za průkopnické práce na poli elektrochemie, všichni ostatní jako důvod uváděli polarografii. Z textů návrhových dopisů vyplývá, že se v prosinci 1939 a v lednu 1940 čeští fyzici a chemici dohodli prosadit Heyrovského kandidaturu na Nobelovu cenu za polarografii. Švéd- 13 ab Emil Votoček roku 1938 ve své vile v Senohrabech s Ottou Wichterlem FOTO: MÚA AV ČR OSOBNI FOND OTTO WICHTERLE\n16 v ě d a a v ý z k u m Od roku 1934, kdy byl Jaroslav Heyrovský poprvé mezi kandidáty Nobelovy ceny, uplynulo celé čtvrtstoletí, než Královská švédská akademie věd rozhodla udělit ocenění právě jemu. Na snímku z výstavy Příběh kapky je zachycena polarografická souprava komerčně dodávaná v letech firmou Nejedlý z Prahy-Vokovic. Vladimír Nejedlý byl žákem Jaroslava Heyrovského. bulletin chemik Wilhelm Palmaer pro Nobelův komitét vypracoval na uvedené návrhy záporný šestnáctistránkový posudek. Palmaer mj. uvedl, že polarografii zbývá ledacos k objasnění. Nelze ji proto podle něho považovat za tak důležitou, aby si její autor Nobelovu cenu zasloužil. Komitét se k jeho názoru přiklonil a návrh Akademii nedoporučil. V roce 1940 však nebyly Nobelovy ceny vůbec udělovány, takže Heyrovský o nic nepřišel. Ovšem Palmaerův posudek ovlivnil komitét i pro další roky, takže o mnoho let Nobelovu cenu pro Heyrovského oddálil. U Palmaera šlo zřejmě o projev hořkosti, že mu polarografie unikla, protože se rtuťovou kapkovou ním z nich byl opět Heyrovský. Bylo to v podstatě elektrodou pracoval již na sklonku 19. století v Berlíně tedy o zhruba 20 let dříve než J. Heyrovský. uvedeno neobvyklé rozšíření polarografické meto- opakování návrhu z r V novém zdůvodnění je Dne 26. ledna 1944 došel do Stockholmu dopis dy. Nobelův komitét se ve zprávě Akademii k návrhům z Prahy opět vyjádřil záporně. profesora Raymonda Breckpota z lovaňské univerzity s návrhem na udělení ceny za chemii pro J. Heyrovského za objev polarografie a teoretické polaro- Heyrovského nominaci; podali jej nizozemský ana- O tři roky později obdržel komitét další návrhy na grafické práce včetně praktických aplikací metody lytik Jan Gillis a polský chemik Wojciech Swiatoslawski. Oba uvedli jako důvod k udělení ceny polarogra- v analytické chemii. Ani v tomto případě však návrh neuspěl: komitét se vyjádřil ve smyslu, že od posledního návrhu z roku 1940 se neobjevilo nic no- stále platil Palmaerův negativní posudek z roku fii. Návrhy byly sice nově posuzovány, avšak zřejmě vého, co by ho vedlo ke změně dřívějšího rozhodnutí. I po smrti Palmaera zřejmě jeho negativní cen, Theodor Svedberg a Arne Tiselius, fyzikální che- Přitom v komitétu zasedali dva laureáti Nobelových posudek stále platil. mici, kteří museli polarografii znát a být si vědomi V roce 1947 obdržel Nobelův komitét pro chemii důležitosti této metody v chemickém výzkumu. 28 nominačních dopisů s 19 jmény kandidátů. Jed- V lednu 1952 přišel z Curychu komitétu nominační dopis laureáta Nobelovy ceny Leopolda Růžičky, který Heyrovského navrhl na cenu za jeho vynález polarografu a zásluhy o vývoj polarografické metody. Heyrovský se ocitl ve skupině 18 kandidátů, kteří byli nominováni již v minulých ročnících a nebyli komitétem doporučeni. Růžička opakoval svůj návrh ještě dvakrát: v letech 1953 a Jeho návrhy ale také neuspěly. Ze stejné curyšské vysoké školy navrhl Heyrovského na cenu za rok 1953 profesor Vladimir Prelog, sám později nositel Nobelovy ceny. Ten v návrhu uvedl známý fakt, že Heyrovský je zakladatelem polarografie, která má velký význam i pro teoretickou a praktickou chemii. Počátkem r odeslal návrh na Heyrovského ocenění za polarografii budapešťský profesor Eduard Pflüger Schulek; jeho návrh, jak jinak, neuspěl. Na podzim roku 1955 odeslal Chemický komitét výzvu do Prahy, aby z pražské univerzity a VŠCHT poslali návrhy na kandidáty ceny pro rok Obě české instituce se rády úlohy nominátorů ujaly avlednu 1956 odeslaly společný návrh na cenu pro Heyrovského za polarografii. Návrhový dopis podepsali profesoři UK Mirko Kalousek, Rudolf Brdička (oba žáci Heyrovského), Stanislav Škramovský a Josef Koštíř a profesoři VŠCHT A. Ernest, J. Milbauer, FOTO: STANISLAVA KYSELOVÁ, AKADEMICKÝ BULLETIN akademickýský fyzikální ab 14 FOTO: ARCHIV AKADEMICKÝ BULLETIN\n17 E. Švagr, Rudolf Bárta, Otakar Quadrat, František Čůta a Jaromír Bulíř. Jejich návrh byl důkladně zdůvodněn a doložen přílohami (jen Heyrovského bibliografie čítala 190 položek) včetně odděleně zaslaných šesti balíků knih a separátů Heyrovského prací. Navrhovatelé na deseti stranách uvedli důvody k návrhu. Ten posuzoval tajemník komitétu Arne Ölander, který sepsal 14stránkový rozbor. Závěr Ölanderovy zprávy pro komitét byl pro Heyrovského příznivý, vždyť Ölander poprvé Heyrovského na Nobelovu cenu doporučil. Ovšem názor komitétu byl jiný a J. Heyrovský ani tentokrát cenu nezískal. J. Heyrovský se stal kandidátem na cenu i za rok 1957, když jej navrhli Američan Isaak M. Kolthoff, Angličan Richard L. M. Synge (laureát Nobelovy ceny za chemii v roce 1952), Polák Wiktor Kemula (Heyrovského žák a zakladatel polské polarografické školy) a Čech O. Quadrat. Všichni nominátoři shodně uvedli důvod návrhu polarografii. Kupodivu Nobelův komitét Heyrovského nedoporučil, ale příznivý posudek A Ölandera z roku 1956 zvyšoval naděje na získání ceny. Profesor E. Schulek svůj návrh zopakoval i v roce 1958, ovšem bez úspěchu. V září 1958 byly vyzvány bratislavské vysoké školy, aby se zúčastnily nominací na udělení Nobelových cen pro rok Skupina 12 nejvýznamnějších slovenských chemiků a chemických technologů se shodla na jediném kandidátu J. Heyrovském. Návrh podepsali profesoři Dimitrij Ivančenko, Josef Vašátko, Juraj Gašperik, Mikuláš Gregor, František Kozmál, Václav Kubelka, Pavol Nemec, Dobroslav Prístavka, Samuel Stankoviansky, Vítězslav Veselý a Jiří Hostomský a Miroslav Dillinger (Heyrovského žáci). Bratislavský návrh byl důkladně propracován; v podstatě šlo o inovovaný návrh z Prahy z roku Druhý návrh poslal z Marseille profesor Georges Carpéni, který mj. uvedl, že si J. Heyrovský cenu zaslouží za vynález s humanitním charakterem a že polarografii propadla kromě vynálezce i celá jeho rodina. Dne 26. října 1959 rozhodla Královská švédská akademie věd na základě doporučení Nobelova komitétu pro chemii, že cena bude Jaroslavu Heyrovskému udělena, což vyvolalo nadšenou odezvu jak v Československu, tak v zahraničí. Cenu J. Heyrovský převzal od švédského krále Gustava Adolfa VI. v tradiční den předávání cen, 10. prosince Dlouhodobá Heyrovského kandidatura na Nobelovu cenu není ojedinělá. Například Albert Einstein kandidoval desetkrát, Max Planck dvanáctkrát, Otto Stern dokonce sedmnáctkrát. Mezi chemiky drží prvenství Otto Hahn (navržen patnáctkrát), Robert Robinson (čtrnáctkrát) a Walther Nernst (třináctkrát), než ceny obdrželi. Jen málokdy kandidáti získali Nobelovy ceny napoprvé (mj. Wilhelm C. Röntgen, Hendrik A. Lorenz, Niels G. Dalén). Čeští navrhovatelé na udělení ceny za chemii Vůbec první návrh zaslaný z Prahy pocházel od B. Braunera, který navrhl na cenu pro rok 1904 Williama Ramsaye, jenž ji také získal. Opakovaně navrhl v letech 1905, 1909, 1912, 1913 a 1914 také Američana Theodora W. Richardse, který se laureátem stal v roce B. Brauner dále několikrát (1916, 1923 a 1926) navrhl na cenu Francouze Georgese Urbaina, který však cenu nikdy nezískal, ač jej navrhli též J. Heyrovský, F. Plzák, J. Štěrba- -Böhm a V. Vojtěch (1926). Posledního, koho navrhl, byl v roce 1933 E. Votoček. Dalším českým navrhovatelem ještě z období rakousko-uherského mocnářství byl Antonín Bělohoubek, jenž v roce 1905 nominoval Francouze Henri Moissana (cenu získal o rok později). Třetím navrhovatelem byl J. Baborovský, který v roce 1916 nominoval W. Nernsta (laureát z roku 1920). Navrhovatele na cenu pro J. Heyrovského jsme již zmínili; někteří z nich Heyrovského navrhovali opakovaně. Čeští kandidáti na Nobelovy ceny za fyziologii a lékařství Prvním českým kandidátem se stal profesor české lékařské fakulty Jan Horbaczewski, původem Ukrajinec. Většinu života strávil v Praze, takže jej lze 15 ab Jan Horbaczewski ve své laboratoři FOTO: MÚA AV ČR, OSOBNÍ FOND JAN HORBACZEWSKI\n18 v ě d a a v ý z k u m FOTO: MÚA AV ČR, OSOBNÍ FOND F. STUDNIČKY František K. Studnička Jan Wolf Karel Šulc FOTO: do tohoto výběru zahrnout. Návrh podal v roce 1911 Horbaczewského kolega z fakulty profesor Vítězslav Janovský za jeho syntézu kyseliny močové z r V. Janovský považoval objev a důležitost kyseliny močové za tak významné, že svůj návrh detailně nezdůraznil. Návrh u Nobelova komitétu tedy neprošel. Prvním nezpochybnitelným českým kandidátem na cenu za rok 1934 se stal František K. Studnička, profesor histologie brněnské univerzity. Návrhy jednotlivě podali profesoři brněnské lékařské fakulty Vilém Laufberger, František Ninger, Rudolf Vanýsek, Václav Neumann, Antonín Trýb a profesor pražské univerzity Antonín Hamzík. Cenu měl podle navrhovatelů dostat za své objevné histologické práce. Posuzovatel pochválil Františka K. Studničku za obohacení histologie novými fakty, ale Studničkův přístup nepovažoval za jeho vlastní. Na základě vyjádření Nobelova komitétu Nobelovo shromáždění rozhodlo, že Studničkovy práce nemají hodnotu k udělení ceny. F. K. Studničku znovu navrhl v roce 1953 profesor olomoucké univerzity Jan Kabelík, který rozšířil zdůvodnění o nové Studničkovy studie o intramolekulární substanci. Nobelův komitét však i tentokrát návrh vyloučil. V roce 1948 byli mezi 48 kandidáty dva Češi: J. Heyrovský a Jan Wolf. Heyrovského navrhli profesoři lékařské fakulty UK Jiří Trapl, Karel Gawalowski, Jiří Scheiner, Josef Švejcar, Jaroslav Šafránek, Jan Wolf a František Karásek. O rok později poslali návrh Heyrovského profesoři Ladislav Borovanský a Miloš Netoušek. Nominátoři zdůraznili vědecký přínos Heyrovského polarografie pro biochemii a medicínu. Návrhy však u Nobelova komitétu neuspěly, tedy ani u Nobelova shromáž- akademickýbulletin ab 16 FOTO: ARCHIV MÚA AV ČR dění. Ani třetí Heyrovského kandidatura na cenu za rok 1953 (návrh vzešel od olomouckých profesorů J. Kabelíka a V. Vejdovského) nebyla úspěšná. Podobný osud měly i návrhy Arnolda Jiráska, Otakara Teyschla a Ludvíka Drasticha v roce Ale zpět k roku Na poslední chvíli došel do Stockholmu návrhový dopis profesora Karla Hübschmanna, v němž navrhl Jana Wolfa, profesora histologie UK, na cenu za mikroreliefní metodu. Švédský posuzovatel ovšem napsal, že Wolfova metodika nemá sama o sobě takový význam, aby mohla připadat v úvahu pro eventuální udělení Nobelovy ceny. Metoda podle posuzovatele nevedla ani k vědeckým výsledkům významné hodnoty. Čtvrtý, resp. pátý Čech, který byl navržen na Nobelovu cenu, byl Karel Šulc, profesor Vysoké školy zvěrolékařské v Brně, v roce Spolu s dalšími kandidáty jej navrhli profesor Hans Harmsen z Hamburku za výzkum intracelulární symbiózy. V posudku návrhu ale stálo, že Šulcův výzkum nedosahuje takové úrovně, aby si zasloužil Nobelovu cenu; o rok později jej navrhl ještě profesor R. Müller z Kolína nad Rýnem jeho návrh však nebyl ani hodnocen. Čeští navrhovatelé na udělení Nobelovy ceny za fyziologii a lékařství Kromě navrhovatelů českých kandidátů v roli nominátorů vystoupili profesoři František Mareš (návrh na Eduarda Pfluegera; 1902), Jan Hlava (na Ijiu Mečnikova; 1902, 1905), Vítězslav Janovský (na I. Mečnikova a Alberta L. S. Neissera; 1908), František Berka, Otomar Völker, Eduard Babák, Václav Neumann a Rudolf Vanýsek (na Felixe d Hérella; 1926), F. K. Studnička (na Alexandera Gurviče; 1934), Kamil Henner (na André Thomase 1949) a Heřman Šikl (na Alexandera S. Wienera). Z uvedených kandidátů Nobelovu cenu získal jen I. Mečnikov (1908). Lze jen doufat, že do České republiky dorazí nová vědecká Nobelova cena. Čeští nominátoři by měli velmi pečlivě vybírat z úspěchů české vědy a do Stockholmu posílat důkladně zdůvodněné návrhy. JIŘÍ JINDRA, Ústav pro soudobé dějiny AV ČR, v. v. i.\n19 KŮROVEC NA ŠUMAVĚ Vědci versus politici FOTO: STANISLAVA KYSELOVÁ, AKADEMICKÝ BULLETIN Vědci prosazují hubení lýkožrouta pouze v zásahových oblastech, nikoli v přirozených lesích, a použití insekticidů zavrhují. Navrhují, aby se spojily bezzásahové zóny, dosud roztroušené v enklávách uprostřed zón zásahových, do velkých celistvých území škůdce by se mechanicky likvidoval jen za hranicí takto vzniklých pásem. Centrum pro výzkum biodiverzity, které coby centrum excelence zastřešuje bádání v oblasti biodiverzity v rámci pěti ústavů AV ČR a tří univerzit a čítá 115 vědců, proto zveřejnilo expertní stanovisko, v němž analyzují kůrovcovou gradaci a navrhují možnosti její regulace. O podrobnostech jsem hovořil s prof. Pavlem Kindlmannem, vedoucím Centra. Vysvětlil byste podstatu vašeho stanoviska? Ve stanovisku, které je veřejně dostupné na vycházíme z vědeckých argumentů založených na empirických datech a jejich nestranné, vědecky fundované a objektivní analýze. Uvádíme, že při úvahách o lesních porostech na Šumavě je třeba důsledně rozlišovat relativně původní ekosystémy horských smrčin, jež se vyskytují ve výškách nad zhruba 1200 m n. m., od člověkem přeměněných ekosystémů v nižších nadmořských výškách, kde původní stromové patro tvořily Spor o filozofii a použitou metodu boje s lýkožroutem smrkovým z podčeledi kůrovců, který stále intenzivněji napadá lesní porosty Národního parku Šumava, se v poslední době značně vyhrotil. Ředitel parku Jan Stráský totiž oznámil, že je proti škůdci třeba tvrdě zasáhnout kácet napadené stromy v dosud chráněných bezzásahových zónách a používat insekticidy. Odborná veřejnost takto radikální postup vesměs neschvaluje. Vidí za ním možné riziko, že dřevařská lobby povolené plošné kácení zneužije. Pak by už nešlo ani tak o kůrovce jako o zisky dřevařů i developerů. jedlobučiny s menší příměsí smrku a dalších druhů. Tato tzv. zonace má jasné biologické vysvětlení. V nejvyšších polohách Šumavy je ostatním druhům schopný nejlépe konkurovat odolný smrk, proto zde již odpradávna ve stromovém patře silně dominoval a dodnes dominuje. V nižších polohách se ke slovu dostávají buk a jedle; smrk jim zde není schopný tak dobře konkurovat a stává se pouze jedním z druhů. Významnou roli v této problematice měl či má bezpochyby člověk Člověk při své expanzi logicky postupoval od údolí směrem k horám nejdříve osídlil údolí a teprve poté, když mu již území nestačilo, expandoval do vyšších nadmořských výšek. Na Šumavě mu tedy padly v plen především původní jedlobučiny v nižších polohách (zhruba dnešní zásahové zóny), jež lidé intenzivně těžili především pro otop a jako palivo do sklářských pecí. Po vichřicích a kůrovcové gradaci v sedmdesátých letech 19. století tyto porosty člověk nahradil smrkovými monokulturami jejich pěstování se tehdejším lesníkům jevilo jako ekonomicky nejvýhodnější. Při tehdejším stavu techniky, absenci motorových pil a přibližování dřeva povětšinou sáňkováním s kopce v zimě, případně pomocí koní či splavováním, však člověk nebyl schopen nijak výrazně 17 ab Profesor ekologie na Přírodovědecké fakultě UK a vedoucí Centra pro výzkum biodiverzity Pavel Kindlmann se zaměřuje také na výzkum orchidejí.\n20 v ě d a a v ý z k u m Vliv jednoho faktoru (druhová skladba, stáří porostu, imise) na počet kůrovcem napadených stromů na jednotku plochy (zvětšuje se zleva doprava). Počet kůrovcem napadených stromů na jednotku plochy je největší ve smrkových monokulturách (vpravo nahoře), v porostech, kde je mnoho starých stromů (vpravo uprostřed), a tam, kde je mnoho oslabených stromů především imisemi (vpravo dole). ovlivnit odlehlé ekosystémy horských smrčin ve vyšších polohách potvrzují to jak nálezy několik set let starých stromů, tak i naprostá absence historických údajů o nějaké masivní těžbě v těchto místech. Uvědomme si, že nejvýznamnějším technickým výdobytkem na Šumavě devatenáctého století byla stavba Schwarzenberského kanálu, která však také umožnila jen přiblížení dřeva z jeho nejbližšího okolí. A právě tyto člověkem relativně nedotčené horské smrčiny, které existují pouze ve výškách nad cca 1200 m n. m. v přibližně stejném druhovém složení, v jakém tu žily po tisíce let, jsou dnes společně s rašeliništi nejcennějším prvkem Šumavy a součástí bezzásahových zón. Tedy kácet nebo nekácet? Poslední zbytky relativně původní přírody, mezi něž horské smrčiny patří, pokrývají méně než jedno procento rozlohy našeho státu. Jakýkoli zásah do těchto ekosystémů a přerušení jejich tisíciletého, nikým nerušeného vývoje je proto čirým barbarstvím. Pokud se totiž dopustíme masivní intervence do těchto posledních zbytků celoevropsky unikátních ekosystémů, pak to již nikdy nebudou originály systémy člověkem nikdy podstatně neovlivněné. Taková intervence by byla nevratným procesem, který již nikdy nepůjde vzít zpátky; z kopie již nikdy nevytvoříte originál. Zásahová území na Šumavě se naproti tomu skládají z člověkem přeměněných, tedy ochranářsky nepříliš cenných ekosystémů. Zdejší smrkové monokultury jsou nepůvodní, a právě proto, že jde o monokultury, brouk nemusí hledat živný strom tak složitě, jak by tomu bylo, kdyby zde rostl les smíšený má jej hned vedle. Vykácení nepůvodních, notabene kůrovcem napadených smrků a jejich postupné nahrazování původními druhy (buky, jedlemi apod.) je zde akademickýbulletin ab 18 ZDROJ: CENTRUM PRO VÝZKUM BIODIVERZITY proto naopak žádoucí z několika důvodů: druhové složení lesa se bude postupně přibližovat složení původnímu, přirozenému, zároveň se bude snižovat pokryvnost smrku, čili potravy pro kůrovce, a konečně se při správně načasovaném kácení bude působit proti růstu populační hustoty kůrovce. Je přitom nutné se pokud možno vyhýbat vytváření holin, neboť badatelé prokázali, že jejich opětovné zalesňování je problematické. Přesto někteří vědci kácení podporují i v zásahových zónách To je pustá dezinformace. Jde jen o pár lesníků, snad dobrých odborníků na pěstování hospodářského lesa, kteří však s ochranou přírody nemají nic společného. Pro ně je jediným kritériem maximální produkce dřeva a zdravý les rozumějme les, v němž neexistují škaredé uschlé či mrtvé stromy. Jistě, tito lidé mluví o svých oponentech jako o několika vědcích z Jihočeské univerzity, aby vzbudili zdání, že s nimi nesouhlasí jen několik jedinců, byť opak je pravdou. Pokud je mi známo, názor, který jsem uvedl výše, zastávají všichni badatelé, kteří se v Česku biodiverzitou zabývají. Neznám výjimku. Mluvím o stovkách vědců botaniků, entomologů, ekologů, hydrobiologů, půdních biologů, populačních ekologů a dalších specialistů z mnoha ústavů Akademie věd a všech důležitých univerzit jen samo Centrum pro výzkum biodiverzity těchto lidí sdružuje přes stovku. Například ale jeden z nejhlasitějších zastánců kácení v bezzásahových územích, doc. Petr Zahradník, úlohu vědců zpochybňuje. Ve svém recentním článku v Lesnické práci (dostupném na pod názvem Kůrovcová a názorová kalamita na Šumavě) uvádí: [ ] často je,vědec hodnocen publikacemi v časopisech s impakt faktorem (IF). Ovšem pro vědce aplikovaného výzkumu je prioritou aplikace výsledků v praxi [ ]. K tomuto vyjádření Petra Zahradníka mám následující poznámky. Za prvé: je pravděpodobné, že vědec s mezinárodním renomé a zkušenostmi, publikující v časopisech s IF, tedy časopisech s tvrdou recenzí, která nepustí k publikaci neopodstatněné nebo vědecky či odborně chybné výroky, bude mít větší rozhled i nadhled nad věcí než ten, jehož veškerá tvorba sestává z článků v časopisech bez recenze, kde lze napsat cokoli. Za druhé: unikátní ekosystémy, o nichž mluvíme, jsou tvořeny složitým propletencem mnoha druhů a mezidruhových vazeb, mezi nimiž smrk je jen jedním z mnoha hráčů. To, co je zde cenné, je právě celý ekosystém včetně těchto vazeb, nikoli smrk jako takový to je přece druh všeobecně hojný, který vyhynutím určitě ohrožen není. Vysvětlujete, že jde o ochranu ekosystému, nikoli jen jednoho druhu v tomto případě smrku. Jak k ní ale zodpovědně přistupovat? Z předchozích dvou poznámek podle mě vyplývá, že ochraně přírody a managementu chráněných území,


Začátek školního roku je po tornádu na Hodonínsku v ohrožení. Vedení doufá, že stihnou opravy | iROZHLAS - spolehlivé zprávy\nKde se nacházíte: iROZHLAS.cz / Zprávy z domova | Související témata: tornádo Moravská Nová Ves základní škola okres Hodonín Česko Brno školní rok tornádo na Hodonínsku\nZačátek školního roku je po tornádu na Hodonínsku v ohrožení. Vedení doufá, že stihnou opravy\nZákladní a mateřské školy v tornádem poničených Hruškách a Moravské Nové Vsi utrpěly rozsáhlé škody. Přišly o střechy i okna. Rekonstrukcím brání nedostatek materiálu a vytíženost stavebních firem. V Moravské Nové Vsi věří, že stihnou školu opravit do začátku školního roku. Ředitelka Základní školy Hrušky tak optimistická není.\nBrno 10:37 12. července 2021 Sdílet na Facebooku Sdílet na Twitteru Sdílet na LinkedIn Tisknout Kopírovat url adresu Zkrácená adresa\nObec Hrušky po zásahu tornádem | Foto: René Volfík | Zdroj: iROZHLAS.cz\n„Střechu máme celou pryč, stropy protečené, šest let stará tělocvična je v hodně špatném stavu. Jakž takž jsou na tom některé třídy, u kterých je jen vymlácené sklo. To se dá zachránit,“ říká ředitelka základní školy v Hruškách Svatava Bradávková. Tu doplňují žáci, že je tornádo připravilo i o nový altán na zahradě školy.\nOpravy budov brzdí nedostatek stavebního materiálu a vytíženost stavebních firem. Základní škole Hrušky se sice řemeslníky domluvit podařilo, ale ti vedení narovinu sdělili, že rekonstrukci do začátku nového školního roku nestihnou.\nPodobně je na tom v Hruškách i mateřská škola. „Co se týče školky, tak by mělo být vše hotovo do konce září. Žáci by se tak mohli vrátit do svých vnitřních prostor v průběhu října,“ informuje místostarosta Hrušek Marek Babisz (za KDU-ČSL).\nStejně zdevastovaná je i Základní škola v Moravské Nové Vsi. Té chybí střecha, má vytlučené okna a zatlučené části vchodových dveří. „Staré, dubové, bytelné dveře, které jsme tu měli, tu nejsou. Nikde jsme je ani nezahlédli. Prostě zmizely,“ říká ředitelka ZŠ v Moravské Nové Vsi Hana Grossmanová. „Když se nám podaří, aby měly třídy střechu, okna a výmalbu, tak věřím, že žáci do svých lavic usednou normálně v září,“ dodává.\nTornádo postihlo Hodonínsko 24. června a způsobilo rozsáhlé škody. Na místě zasahují i nadále hasiči a armáda. Po katastrofě na místo vyrazili dobrovolníci a organizace založily veřejné sbírky.\nOrganizace Člověk v tísni shání řemeslníky, kteří by pomohli v moravských obcích poničených tornádem\nHospodský z Hrušek přisel o krčmu. Plánuje, že ji obnoví. Zatím vaří v kotli pro dobrovolníky


Tajemství osudu - Život Věčný | Věčný život, povznesení, osvícení, život po životě, život po smrti, bůh a víra v něj, svatí a andělé, hra na bohy, hra pro povznesené, hra pro osvícené. Jak žít věčně? Jak žít zdravě? Jak žít? Co udělat proto abych žil věčně? Jak žít a nezemřít? Jak být navěky? Pramen věčného mládí. Svatá písma, Bible, Korán, Satanská Bible, Jidášovo Evangelium, Bhagavadgíta.\n← Čas tu není\nVěčný život →\nOsud je pralátkou života, složen ze všech skutků, obrazů, slov a myšlenek utváří podstatu toho, kým jsme za života, v zásadě na tom co jsme ve víře požily, neboť požít znamená uvěřit a konat dle této víry. Nepožít pak neuvěřit a konat dle víry jiné, byť by podobné, ale vlastní.\nProjekcí osudu je nám to čemu jsme uvěřili a v přítomném čase a vykonali z toho, co nám bylo podáno, nebo jsme sami kázali, či již věříme v místech, kde čas není.\nVždy máme, právo odmítnout podávaný pohár, neb nejsme povinni z cizího poháru pít.\nHybateli osudu jsou nám informace v různých podobách, jako jsou například kázání, zprávy, promluvy a soudy jak v čase budoucím tak v minulosti, neb čas tu není.\nOním svobodným rozhodnutím je nám hlas srdce, které se mnohdy ohýbá pod tíhou argumentů svého okolí, čímž je manipulováno a nešťastné neb ztrácí svobodu, což je peklo.\nNenechat se vtáhnout do pekla, pak znamená být pevnější ve víře a věřit citům vlastním nežli cizím, nepít co nám káží, není li to v souladu s naším srdcem, byť bychom nezradili sami sebe a neocitli se na scestí, nedodržení slibů a smluv.\nV čase přicházejí změny, proto i zprvu výhodné smlouvy je možno vypovědět bez udání důvodu. Dodržování slibů, však tříbí charakter a je ctností.\nVšechna přání jsou vyslyšena, je to zákon přitažlivosti, který to umožňuje, kde na jedné straně stojí poptávka a na straně druhé nabídka, střetajíc se ve skutku každého splněného přání a snu.\nNeuchytí li se přání a není li zobecněno místem a časem je, vždy se začlení mezi nabídku a poptávku jako jejich spojnice, která je onou magickou energii, jenž se realizuje na základě zákonů přitažlivosti, právě tam kde nabídka a poptávka existují, místo, čas, pořadí, opakování se tímto nevylučuje, když někomu sdělím jaké přání mám ať již se splnilo či doposud nikoliv může si jej přát také jak pro sebe tak pro vás čímž posílí energii vloženou do přání, protože v množství je síla.\nBuďte, však obezřetní komu toto přání sdělujete, musíte si být jisti, že energie vložená bude mít logickou podstatu pozitivní. Bude v dobrém duchu. Nejlepší jsou přání intuitivní, vytušená a nevyslovená.\nMlčeti zlato mluviti stříbro. Kdy na jedné straně hledáme poptávky, na druhé jsme sami nabídkou, kde odměnou „ziskem“ je ona energie, která vzniká při splněném přání, jenž nebylo vysloveno. Úžas, blaženost, láska a štěstí mají opravdu omlazující účinek a jsou pramenem mládí jak pro tělo, tak pro duši.\nVytvoření nabídky, je cestou uvědomění si odpovědi na otázku, to by potřebovalo?\nI když je to jeho nejmenší forma milosrdenství a daru, je přesto úžasné jej zažívat znovu a znovu.\nZázrakem je zde projevení milosrdenství a lásky, každým opakováním oživujeme tyto dary, pro které má každý z nás místo v srdci, jen je třeba cvičit, cvičit a cvičit.\nÚžasem vám pak bude zjištění, že mládnete. Kdo komu jak, tomu taky tak. Ke všemu je třeba se umět postavit, „Oko za oko, zub za zub“\nV případě pekla pak, on po mě kamenem já po něm chlebem. Všechno je dialog a rozmluvou na téma nabídky a poptávky s cílem hledání harmonie, uspokojení potřeb obou stran, uskutečnění je pak dosáhnutím dohody.\nProto existují různé druhy smluv, které nás drží v osudu, tak jak jsme si je ustanovili. V zásadě pak čtyři druhy smluv, smlouva se samým sebou, jejíž porušení je nejbolestivější, neb platí nezraď sám sebe. V odpuštění si, obrácení v pravdu a nápravě v pokoře pak nalezneme lék od této bolesti, mnohdy dříve než nastane, čemuž se říká přemýšlení.\nV upřímném srdci má však bůh větší zalíbení, neb nám umožňuje dokázat si, v čem jsme pochybili a zažít pokání, avšak ne vždy je to myšleno v dobrém duchu, zlořádi a posmívači živí se z neštěstí druhých byť by se dopouštěli svévole, což je peklo, které stvořily. Smlouva mezi ty a já, tedy já k ty a ty k já, smlouva mezi, já a Bohem, tedy já k Bohu a Bůh ke mě a smlouva Boží, jenž nám byla dána darem, ta je mezi vším tvorstvem Bohem k nám. Boží smlouva vznikla z prostoty a podstaty prostoty Boha živého. Příkladem Boží smlouvy je dar života, jenž je bez podmínek, v čemž nám byla dána možnost volby a jejímž účelem a podstatou je život sám. Což je v obecnosti ve prospěch boha živého, neb je sám životem, jímž dal a darem v jedné smlouvě.\nDá se rovněž říci, že se protiklady přitahují, jimiž jsou strany nabízejících a poptávajících. Je třeba jít tomu štěstíčku trochu naproti a mnohdy dopomoci vzniku nabídky i poptávky, skutky vše urychlíte a dáte běhu událostí rychlejší rytmus.\nJsou li přání globální a obecné, jsou pak pojidlem pro nabídky a poptávky všudy přítomné, přání míru a lásky.\nKaždé přání, je možné posílit dodáním energie, jež spočívá v době trvání myšlenky, skutků a jejím udržení v absolutnu, udržením snu jako nevysloveného přání. Zvýšením intenzity pak přivoláváme buď obecné, nebo konkrétní nabídky a poptávky, častěji a silněji.\nLáska je silnější než nenávist a hněv. Potřebujeme li vystoupit ze špatné reality, je třeba se vždy obrátit v myšlení k lásce a přivolávat si jiné nám příjemné situace, které milujeme.\nOny špatné pak sami pominou v místa nabídky a poptávky, neb již nejsou, kde jsem já.\nOčištění světa či života od zla, pak znamená vymýcení všech špatných nabídek a poptávek v přáních našich i druhých, což je prostorem pro realizaci lásky v jakékoliv její podobě.\nVždy co milujeme je k nám přitahováno silněji a co nesnášíme rychleji odpuzeno, neb zlu jsme se láskou vyhnuli, tím že jsme láskou, naplnili svůj čas.\nVšechny informace k nám putují, napříč časem a prostorem, z času minulého, budoucího i přítomného.\nRealizují se pak v sekvenci mezi umíráním a rozením, vždy v zásadě na tom zda v našem přítomném čase a místě rovněž existuje nabídka i poptávka, na straně já i ty, či pouze já, chceme li si přání splnit sami, například tvořením.\nDěje se tak vždy dle našeho rozhodnutí pod tíhou argumentů vnitřních i vnějších. Těm vnitřním věř, těm vnějším naslouchej, ale buď připraven i přijímat i dávat, nenechat se uvést v pokušení a správně se rozhodnout, byť bys nebyl vtažen do cizích pekel.\nIntenzitu energie vložené do přání, jenž je bohu modlitbou, zvýšíme buď skutky, což je nejvyšší možná forma energie, opakováním myšlenky a jinými prostředky. Přání je pak přitahováno o to intenzivněji, čím více životní energie do něj vložíme.\nPříkladů zvyšování intenzity, onoho pomyslného šlápnutí na plyn, existuje mnoho.\nJedním ze základních je představa či zhmotnění myšlenky v podobě fotografie, obrázku, malby, náčrtu, poznámky nebo jiné mnemotechnické pomůcky, která nám ono přání připomíná. Jako bychom neustále bušily bohu vrata s každým pohledem, vyslovíme k bohu přání, které v opakování nabývá intenzity neb obraz je za tisíc slov.\nBuďte přesní, přejte cíleně, konkrétně a vaše stezky budou napřímeny ze své podstaty vašeho já. Kdo sám druhým dopřeje, ten jistě dočká se, že bude dopřáno i jemu.\nAč dává a neočekává, stejně jednou nalezne podobného, kterémuž napověděla láska k bližnímu, že stejného se mu dostalo. V tomto jsou si bližní. Miluj bližního svého tak jako sám sebe a vždy se ti dostane lásky.\nMatouš 7:- „7 Neustále proste, a bude vám dáno; neustále hledejte, a naleznete; neustále klepejte, a bude vám otevřeno.\n8 Každý totiž, kdo prosí, dostává a každý, kdo hledá, nalézá a každému, kdo klepe, bude otevřeno.\n9 Kdo je vskutku mezi vámi takový, kterého jeho syn prosí o chléb – přece mu nepodá kámen?\n10 Nebo ho snad poprosí o rybu – přece mu nepodá hada?\n11 Jestliže tedy vy, ačkoli jste ničemní, umíte dávat dobré dary svým dětem, oč více váš Otec, který je v nebesích, dá dobré věci těm, kdo jej prosí!“\nVaše činy jsou zárodkem osudu.


Tipy na dovolenou v roce 2017 | iMAMKA.cz\nwww.imamka.cz :: Tipy na dovolenou v roce 2017 (20.01.2019 - 06:52)\nposlední aktualizace: 29.07.2017 - 20:31,\nSezóna letních dovolených se pomalu, ale jistě blíží. Už jste si stihli vybrat místo, kde ji budete trávit Vy? Přinášíme Vám několik tipů z nejoblíbenějších turistických destinací.\nBulharsko navštěvují v letních měsících až statisíce Čechů. Největším pobřežním letoviskem je Slunečné pobřeží, které ocení zejména rodiny s dětmi. Mořské dno se totiž svažuje pozvolna. Pokud vás láká luxusně strávená dovolená, zkuste navštívit Zlaté písky, které představují symbol luxusní dovolené v bulharských podmínkách. Okolí navíc obklopují diskotéky. Pokud vás láká spíše historie, zabrouzdejte do Nesebaru, které je přes tři tisíce staré antické město a součást kulturního dědictví UNESCO.\nEgypt bude letos patřit k nejlevnějším dovoleným zejména díky tamější ekonomické reformě. Můžete si tedy vychutnat týden v luxusním hotelu s all inclusive zhruba za deset tisíc Kč. Během pobytu na dovolené v Egyptě stojí za návštěvu Údolí králů nebo proslulý Luxor. Mezi oblíbené oblasti paří Hurghada nebo Marsa Alam.\nFrancouzská riviéra patří k nejluxusnějším pobřežním oblastem v Evropě. Nejznámější oblastí pro dovolenou ve Francii je město Nice. Nabízí širokou kulturní nabídku a zároveň oceníte italský šarm malebných domků s fasádami v pastelových barvách – město bylo totiž dlouhou dobu součástí Itálie. Za návštěvu stojí Chagallovo muzeum a hlavní pláž Promenade des Anglais.\nChorvatsko se stalo jednou z nejproslulejších destinací českých dovolenkářů. Pokud chcete zažít Karibik na Jadranu, navštivte Rab. Zde si můžete pronajmout lodní taxi a zamířit na ta nejlepší místa na koupání.\nNejslavnější pláží, kterou můžete navštívit během dovolené v Chorvatsku je Zlatni rat na ostrově Brač. Doporučujeme pláž navštívit krátce před západem slunce, kdy už není tolik naplněna turisty.\nPokud vás láká romantická dovolená, Itálie je pro ni jako stvořená. Navštívit můžete například Veronu, historické Benátky, koloseum v Římě nebo šikmou věž v Pise. Za zmínku stojí zejména poloostrov Gargano, kde se po večerech můžete procházet na promenádách lemovaných palmami.\nKypr vás zaujme svou různorodostí – najdete zde jak řecké prvky, tak pozůstatky turecké a britské kultury. Zároveň oceníte čisté moře – vody jsou na tomto místě tak čisté, že nesou i ocenění UNESCA. Ty nejčistší pláže najdete zejména v Agia Napa. Pokud patříte mezi snílky a romantiky, je pro vás Kypr jako stvořený.\nBěhem dovolené v Řecku vás jistě zaujme jeho typická architektura i nespočet památek. Zároveň si můžete užít nádherné čisté pláže a ochutnat pravou řeckou kuchyni. Jedním z nejkrásnějších a nejzelenějších ostrovů je Zakynthos, který je rovněž proslulý výskytem želvy karety obecné.\nNejnavštěvovanější oblastí Španělska je bezpochyby Costa Brava, pobřeží nacházející se v oblasti Katalánska. Krásnou dovolenou můžete prožít i na Slunečném pobřeží, tedy Costa del Sol. Jeho centrum představuje přístavní město Malaga, které vás okouzlí svými historickými památkami. Mimo jiné se zde nachází jeden z nejkrásnějších stadionů, kde je provozována slavná corrida.\nOblíbeným střediskem v Tunisku je město Hammamet s desítkami hotelů podél dlouhé písečné pláže. Za perlu země je také označováno město Sousse. Za návštěvu stojí i turistická zóna Skanes, kde si můžete vychutnat nespočet kaváren, restaurací i barů.\nTurecko nabízí nádherné pláže s překrásným čistým mořem a širokou nabídkou ubytování, která uspokojí prakticky každého. Každá část Turecka je jiná, proto doporučujeme si prohlédnout více letovisek. Najdete zde jak dlouhé písečné pláže, tak malé oblázkové. Mezi nejproslulejší pláže patří zejména pláž u Ölüdeniz. Nechybí ani historická centra měst plná zajímavých tržišť.


Kiss My Dress dámské šaty - levně, slevy | Šaty Online\nKiss My Dress dámské šaty – levně, slevy\nVýprodej a slevy na nepostradatelnou součást šatníku, dámské šaty Kiss My Dress levně z e-shop kolekcí, zařazené do přehledného online lookbooku (katalogu) dámského oblečení. Dostupné značkové oblečení, dámské šaty Kiss My Dress ve slevě, zařazujeme ze slevových akcí a sezónních výprodejů pro snadné porovnání a inspiraci.\nŠaty Kiss My Dress slevy\nŠaty Kiss My Dress slevy / akce jsou součástí nabídky nejrůznějších e-shopů, které potřebují doprodat zásoby pro naskladnění nové kolekce (jarní, zimní). Slevy na dámské šaty Kiss My Dress se pak pohybují v různých hladinách, většinou desítek procent. Nevýhodou je na druhé straně nestálost nabídky, dostupnost jen určitých velikostí, barev a střihů. Slevové akce na větší výběr dámského oblečení jsou často časově omezené a vázané k nějaké události (povánoční výprodeje, Black Friday).\nChcete si projít slevy na dámské šaty Kiss My Dress v konkrétním eshopu?\nElegantní a přitom levné dámské šaty s puntíky, se vzory, v různé barvě i střihu neznamená odepřít si kvalitní značkové oblečení. Šaty Kiss My Dress levně lze pořídit prakticky neustále a i my řadíme slevové nabídky jednotlivých obchodů do online galerie ke snadnému porovnání a inspiraci. Zobrazeny jsou zde poslední kusy, které jsme do galerie začlenily a které jsou konkrétním nebo příbuzným zbožím v dané kategorii.\nŠaty Kiss My Dress v této online galerii nepatří mezi kousky, které by vás oslovily? Koukněte taky na dámské šaty Lacoste nebo dámské šaty Lee, případně na celý online katalog.


Muži nakupují dárky praktické, ženy emočně a hlavně samy pro sebe | Slevomat.cz\nMuži nakupují dárky praktické, ženy emočně a hlavně samy pro sebe\nVánoce a Silvestr patří vždy od začátku září mezi nejhledanější výrazy na internetu. S tím, jak se blíží závěr roku, roste vyhledávání těchto výrazů o stovky procent. Nejzajímavější je pohled, jak lidé dárky řeší z pohledu genderu. Zatímco muži jsou praktičtí, ženy se drží spíše emocí, jak z průzkumu spotřebitelského chování inspiračního portálu Slevomat vyplývá.\nV praxi to vypadá tak, že pánové v 70 % případů nejraději nakupují technická vybavení, zařízení a doplňky. „Nejde jen o to, že těmto věcem více rozumí, ale zejména v tom vidí praktické využití pro celou rodinu. Jenže to má samozřejmě stinné stránky. Pokud není žena vysloveně nadšená do vaření, tak kuchyňský robot není první věc, kterou chce pod stromečkem najít. Očekává věci spíše osobní, jako například kosmetiku, šperky a oblečení, nebo společné zážitky, tedy romantický pobyt, párovou masáž a tak podobně,“ vyjmenovává ředitelka Slevomatu Marie Havlíčková.\nProto asi nepřekvapí, že průzkum ukazuje, že až 80 % žen si nakupuje dárky sama pro sebe, případně dá partnerovi jasně najevo, co by chtěla. „Ne vždy se překvapení vyplatí, případně se dámy snaží předejít špatné zkušenosti z minulosti,“ dodává Havlíčková.\nZajímavostí je rovněž to, že ženy nakupují dárků více. Snaží se totiž obdarovat krom partnera a rodiny i co nejvíce kamarádek. Muži v tomto ohledu nakupují méně, ale zase s vyšší průměrnou částkou na dárek.\nTomu odpovídají i průměrné útraty za jednotlivé kategorie. Data obecně ukazují, že Češi jsou ochotni zaplatit více zejména za společné zážitky. Například na Slevomatu je nejvyšší průměrná částka za dárek v kategorii cestování, kde utratí lidé v průměru 3500 Kč za víkendový pobyt u nás. Naopak za módu utratí v průměru jen 450 korun, za zboží, tedy hmotné dárky rovněž 450 korun. Za zábavu, jako například adrenalinové zážitky, je to pak už 950 korun.


KAM po Česku červenec - srpen 2012\nKAM po Česku červenec - srpen 2012\nMilí čtenáři, možná jste četli na internetu, že letošní červenec bude mít pět pátků, sobot a nedělí, že podobné uspořádání dní v měsíci se opakuje jednou za 823 let a navíc se prý této zajímavé shodě říká peněženka plná peněz. To by ale znamenalo, že v roce 1189, za vlády českého knížete Konráda II. Oty, se žilo lidem u nás nadlouho nejlépe a stejně tomu bude i letos. Nevím, jak se žilo lidem za Konráda, ale za Kalouska tomu tak nebude. Stačí se podívat do kalendáře. Pokud by ale přece jen mělo takové uspořádání dní v měsíci nastat, potom by musel měsíc, který má 31 dní, začínat pátkem, a tak to není.\nNaproti tomu vás prázdninové vydání KAM po Česku spolehlivě zavede na místa, která potěší svou pohostinností, poutavou krajinou nebo nevšedními zážitky. Pozveme vás na skvělé akce konané o prázdninách, kde budou pořadatelé jistě potěšeni, pokud se rozhodnete zavítat právě k nim. Tradičně přinášíme i pozvánky k našim sousedům, jako například do bavorského příhraničí, kde nabídka atrakcí – zvláště pro děti – nezná hranic. Nechybí naše tipy na výlety pro rodiny s dětmi, ale i pro starší, zkušenější a náročnější turisty. A samozřejmě tu najdete i tolik oblíbené hádanky a soutěže pro každého.\nProtože i naši redakci čeká vytoužená dovolená, chci se vydat do míst, kde mi pomohou odpovědět na otázku, která mi nedá spát. Proč někteří našinci začínají věšet podkovy pro štěstí nade dveře obráceně? Patrně po vzoru některých západních kultur, kde se tak podkovy tradičně věší, aby štěstí nevypadlo. Přestože jsem si donedávna bláhově myslel, že je to jasné – podkovy se věší tak, jak říkával děda, tedy tak, jak chodí kůň a jak do domu přijde i štěstí, znejistěl jsem. Dá se ale zabránit šíření podobných, nám nepodobných zvyků? Co kdybychom se třeba pokusili rozhlásit, že obráceně pověšená podkova je novodobým symbolem domu podváděného muže? Možná by to pomohlo. Každopádně všem našim věrným čtenářům přeji úžasné léto a zasloužené dny odpočinku. A pokud náhodou narazíte na svých cestách na podkovu zavěšenou obráceně, prosím foťte. Luděk Sládek, šéfredaktor\npočet zhlédnutí: 5396


Kladivo na čarodějnice - Václav Kaplický - Megaknihy.cz\nKladivo na čarodějnice - CD\nNamluvil Pavel Rímský Historický román z 80. let 17. století na severovýchodní Moravě, kde v této době řádila inkvizice a došlo k hromadnému procesu s údajnými čarodějnicemi. Podkladem románu byl rozsáhlý archivní materiál z těchto let. Proces navenek předstíral tažení proti černé magii, ve skutečnosti sloužil k nestydatému obohacování inkvizitorů. Líčí drastické metody používané při výsleších apod. V centru stojí osud šumperského děkana Lautnera, který jako jediný kněz otevřeně vystoupil proti inkvizici a stane se jednou z jejich posledních obětí.\nPříběh vyobrazující historické dění v moravskoslezském kraji, zejména v Šumperku a Velkých Losinách, kde v tu dobu probíhaly uměle vykonstruované inkviziční procesy. Autor se opírá o archivní dokumenty a odkrývá obludnost vyšetřovacích metod ve středověku. Popisuje, jak probíhala dlouholetá věznění, zastrašování, donucování k doznání se k činům, které osoby nespáchaly, ani nemohly. Dozvídáme se konečné číslo odsouzených a upálených osob, kdy v Šumperku to bylo 48 a v Losinách 55. Zajímavá kniha, ke které bych se ale osobně už nevracela.\nTo tady není nikde "Kladivo na čarodějnice" jako knížka? Já jsem nikdy neměla audioknihu, pouze jsem ji četla a viděla ji zároveň jako film. Oba dva se od sebe nijak zvlášť neodlišují, to jenom tak na úvod.\nKniha je to ale jistým svým způsobem pěkná. Ano, ty události jsou strašné, ale právě tyto události jsou pěkně napsané, tak dobře, že z těch věcí běhá mráz po zádech. Je psána ve třetí osobě z pohledu několika lidí, děkan je možná popisován jako hlavní postava, ale největší slovo a stopu tu stejně má pan inkvizitor.\nKniha se odehrává někdy v 80. letech 17. století na Moravě v době čarodějnických procesů. Autorem je pan Václav Kaplický, známý pro své historické romány. Hlavními postavami jsou děkan Kryštou Lautner a inkvizitor Jindřich František Boblig z Edelstadtu, olomoucký právník. Na zhruba 300 stranách spolu svedou boj, ve kterém bojuje jasně stanovené dobro s jasně stanoveným zlem. Jedná se o boj s pomluvami, pověrami a závistí. Kaplický dokázal děj čtivě popsat. Tuto audioverzi přečetl Pavel Rímský, který je mj. známý pro namlouvání válečných dokumentů.\nDalší knižní klasika čéske titerární scény. Kniha se mi sice nečetla nejlépe a u některých pasáží jsem se trochu nudila, ale na kouzlu knihy to nijak neubralo. Bylo zajímavé sledovat takový důležitý mezník v českých dějinách. Je něco jiného číst smyšlený příběh. Příběhu dodává úplněnový rozměr právě to vědomí, že se vše skutečne stalo. Určitě to ve vás zanechá silný dojem. Já knihu doporučuji všema deseti.\nFajn alternativa pro ty, kterým se kniha číst nechtěla. Stejně jako mě. Nicméně, příběh je hezký ač smutný. Odehrává se v 17. století, kdy lidem vládla církev. Kniha je velice podrobně zpracovaná, jsou tak popsány metody, které se používají při výslechu. Obětí se stane také kněz Lautner, který se postaví inkvizici a za svoje chování zaplatí životem. Zajímavý příběh, který člověka přinutí k zamyšlení.\nToto byla jedna z mých prvních knih na téma čarodějnice vs inkvizice, a s tím související smyšlené procesy- mučení... Kniha nebyla slabým čajem a přivedla mě k titulům souvisejícím s tímto tématem. knihu určitě nedoporučuji čtenářům s citlivou povahou, nicméně toto téma úzce souvisí jak s národní, tak i světovou historií. Toto dílo bylo i velmi zdařile zfilmováno, ale kniha je zkrátka kniha. Kniha obsahuje místa, které jsou velice náročná.\nDíky tomu vám dáme knihu Kladivo na čarodějnice jen za 276 Kč.