Vánoční hvězda 01 – eFenix\nToto je 1 díl z 17 v seriálu Vánoční hvězda\n„Sakra, ať to vezme čert,“ zaklel jsem. Vlak do Havířova mi ujel o dvě minuty. Tak a teď budu dřepět v omšelé nádražní čekárně v Ostravě-Porubě dvě hodiny a čekat na další spoj směr Český Těšín. Ještě jedno zaklení a mé naštvané já zalezlo do čekárny. Pozdní listopad roku 1983 se hlásil lezavou zimou, lampy, kývající se nad liduprázdným nástupištěm vydávaly pošmourné světlo a tiše povrzávaly ve větru.\n„Krucifix, to se musí stát zrovna mně a v pátek.“\nKdyž jsem vybíhal dost opožděně po náročné odpolední z brány vítkovického závodu na tramvaj směr nádraží Ostrava-Poruba, zdálo se mi, že to zmáknu. Další vlak jede až půl hodiny po půlnoci, což pro mne znamená hodinu a půl v trapu.\nZ liduprázdné čekárny, vlastně úplně prázdná nebyla, v rohu u radiátoru seděla drobná dívčina a choulila se do kabátu, na mne dýchla zima. Na stropě slabě mžourala jediná svítící žárovka, která pamatovala snad ještě France Josefa. Letmý dotyk na těleso radiátoru mne ujistil o zbytečné snaze se zahřát.\n„Ti ajzboňáci by zasloužili po čuni,“ zavrčel jsem polohlasně. Dívka zvedla oči a lehce se pousmála.\n„Asi šetří,“ zaševelila. Provedení obratu,vojensky řečeno čelem vzad mi zabralo dvě vteřiny a fofrem jsem upaloval do kanceláře výpravčího, nažhavený rozhodně víc, než předmětný radiátor. Korpulentní výpravčí chvilku koktala slova omluvy, prý to uklizečka zapomněla zapnout a hned zařídí vše potřebné.\n„No hlavně že vy zde máte jako v lázni,“ procedil jsem mezi zuby. Po mém návratu do čekárny se z radiátorů začalo ozývat lupání, neklamná známka,že začaly topit. Uvelebil jsem se na lavici proti dívce,opřel se o zdroj tepla a začal si ji skrytě prohlížet. Moc jsem toho neviděl, schoulená drobná postava v ošuntělém hubertusu, z obličeje napůl skrytého kapucí svítila dvě veliká kukadla, kozačky na nohou, zkrátka nic k potěšení oka, spíše univerzální, šedivá myš. Příjemné teplo hladící po zádech mne ukolébalo do sladké netečností a pomalu i do polospánku. Z přemýšlení, co s víkendem, který nastává, mne vytrhlo pípnutí:\n„Jste moc hodný. Asi bych se pěkně nachladila. Už hodinu tady sedím,protože vlak do Opavy dnes vůbec nejede, další jede až o půl páté ráno. Špatně jsem se dívala do jízdního řádu. Než jsem se rozmyslela, jestli pojedu zpátky k babičce a koupila lístek, ujel mi i vlak na Těšín .“\n„A odkud jste slečno?“\n„Z Opavy,“ odtušila, „u babičky bydlím, abych nemusela dojíždět. Studuji v Havířově čtvrtým rokem ekonomku.“\nMálem bych si nalískal, vždyť mi říkala,že chtěla do Opavy. Musím vypadat jako idiot, ale z úst mi vyšla úplně jiná slova.\n„Hmm, tak to máme půlhodinku společného cestování, pokud pojedete k babičce. Přiznám se, že mám po odpolední směně a málem mne to teplo ukolébalo do spánku.“\n„To jsem viděla. Asi jste hodně unavený.“\n„Mám toho plné zuby a těším se, jak vyrazím v neděli ráno na naši osadu. Máme s partou dodělávat nějaké úpravy na srubu a zasklít okna, aby se v něm dalo fungovat i v zimě.“\n„A to jste tam samí chlapi? Já na čundru nikdy nebyla. Znám od nás pár trampů, ale trempují tak spíš po hospodách a pak se chlubí, kde a jak se ztřískali. Myslela jsem ,že to je tak normální.“\n„Tak to tedy normální rozhodně není. Neříkám, že se občas na túře nezastavíme na pivo nebo uvaříme grog, ale že bychom se opíjeli, to rozhodně ne. A mimochodem, je nás deset, čtyři holky a šest chlapů.“\n„A to je doma jen tak pustí, myslím ty holky, když jedou s klukama? “\n„Proč ne, jezdí s námi od svých patnácti let. Ze začátku to trochu drhlo, rodinky měly strach o dcerunky, ale když poznaly, že jezdíme opravdu do přírody, nechlastáme, dcery se vrací v pořádku a jediná újma, kterou na sobě mají je smrad z ohně a sem tam díru v maskáčích, tak už to neřeší. Předloni v srpnu nás rodiče dvou našich trampek poctily přepadovkou přímo na osadě, jak říkáme našemu místu. Jedna z dívčin slavila zrovna sedmnáct. Dokonce tam spali v rozestavěném srubu, my pod širákem a muzicírovalo se do tří do rána. Tatíci si přinesli litr rumu a matinky vytáhly červené vínečko, v kotlíku si ho svařily a pěkně se cinkly, takže je manželé s omluvou nahnali do spacáků. I když, pokud si dobře pamatuji, tatíci měli také fest nakoupeno. Dvě holky z party spolu chodí od základky a teď i na průmce do jedné třídy, bydlí v jednom vchodě a navíc se rodiče kamarádí. Ale pojďme, hlásí příjezd vlaku od Těšína.\n„No ale on pojede zpátky až za dvacet minut.“\n„Nevadí, bude tam světlo, teplo a povídat si můžeme i tam,“ odtušil jsem.\nPřeškobrtali jsme dvě koleje, pantograf s pískáním zastavil na třetí. Vystoupila z něho tak dvacítka lidí a rozsvícená světla ve vagónech přívětivě zvala dovnitř. Průvodčí nás přeměřila kontrolním pohledem. Asi se jí zdálo divné,že už nastupujeme, ale nijak to nekomentovala.\n„Myslím, že nám tady bude lépe, než v čekárně, co říkáte?“ snažil jsem se navázat na rozhovor, odložil bundu a nabídl pomoc i slečně. Ochotně se otočila, abych jí pomohl svléci kabát, který pověsila na háček nad sedadlem. Polkl jsem dvakrát naprázdno. Z ošuntělého hubertusu nejdřív zajiskřila záplava dlouhých vlasů, černých jako havraní peří. Ve světle zářivek hrály do modra, leskly se jako diamanty a pak se vyloupla, zatím zezadu, drobná figura dívky. Otočila se ke mně a mile usmála. Zatočila se mi hlava. Tolik krásy najednou na tak malé postavě. Ostře řezaný obličej se zelenými kukadly, jako by vypadl z dílny mistra malíře, mírně obnošený pulovr skrýval kozičky, které rozhodně nebyly svou velikostí jen do dlaně, štíhlounký pas v sukni pod kolena a ten zadeček…Až se mi zatajil dech. V duchu jsem se jí za tu šedivou myš omlouval.\n„Tak si snad sednete,ne? “\nMůj zadek dosedl na polstrovanou lavici a mozek se vzpíral uvěřit té kráse.\n„Martina. A ještě jednou díky, že se o mne tak staráš,“ napřáhla ruku a přešla do tykání.\n„Jirka,“ zakoktalo mé já.\n„Byl to bezva nápad jít do vlaku, je to tady opravdu lepší, než v čekárně. A je tu i tepleji.“\nJejí oči si mne prohlížely zcela nepokrytě a se zřejmou zvědavostí.\n„Myslíš,že byste mne mohli někdy vzít s sebou? Ráda bych to zkusila, jaké to je spát pod širákem.“\n„V tom problém nevidím, ale pokud se bojíš myší, nebo třeba pavouků, tak to z víkendu v lůně přírody asi velmi rychle utečeš.“\n„Nebojím a neuteču, pche. To mne neznáš,“ ohrnula nosík.\n„No rád bych tě poznal, pořádně z blízka a do hloubky,“ pomyslel jsem si. Mé druhé já se prvnímu ohradilo: „Čuně jedno,vidíš ji dvě hodiny a už myslíš na to, jak se jí dostat pod svetr a do kalhotek. Ale je to kousek, to se musí uznat.“\n„Naši mají rodinný domek po babičce z tátovy strany na konci Opavy směrem na Krnov. Táta ho opravil. Všichni jsme mu museli pomáhat, každý rok řežeme a štípáme dříví na topení, máme slepice, králíky a také čuníka, takže o pavouky a myši u nás není nouze.“\nZasyčely automaticky uzavírané dveře vlaku a ten se dal do pohybu. V hlavě se mi rojily všechny možné a nemožné nápady, jak se s vílou, sedící naproti mně, setkat i jindy, ale nic kloudného a smysluplného ne a ne vymyslet. Moc času nemám, za 20 minut vlak zastaví v Havířově, ona pojede ještě o zastávku dál a zmizí mi z očí na vždycky. „Jízdenky prosím,“ ozval se hlas vedle sedadla. Mechanicky jsem sáhl do kapsy pro peněženku,vylovil lístek a podal ho průvodčí. Dvojí cvaknutí kleští a pokračovala dál do hloubi vlaku.\n„No nazdar,“ ozvalo se z protějšího sedadla. Martina se zoufale prohrabávala v kabelce.\n„Klíče …,nechala jsem si u babičky klíče od jejího domku a vzala si jen od našich.“\n„Vám nefunguje zvonek?“\n„Jo, to jo, jenže babi je nahluchlá, tak tam táta přidal do kuchyně žárovku, která se rozsvěcuje zároveň se zvoněním, aby viděla,že někdo zvoní. To mi o půl druhé ráno nebude moc platné. Bábinka bude spát v ložnici jako dřevo a nevzbudí se ani když budu klepat na okno.“\nBlahořečil jsem pánbíčkovi za krásnou náhodu.\n„Pokud by ses to neurazila, mohu tě nechat přespat u mne, ráno se autobusem do Horní Suché dostaneš jedna dvě. Samozřejmě, pokud o to stojíš.“\n„Stojím, nestojím, budu ráda, že nespím pod mostem,“ zasmála se zvonivě. Vlak s obvyklým pískáním brzd zastavil v Havířově.\n„Přijeli jste do železniční stanice Havířov,vlak číslo …..“ hulákal nádražní rozhlas i přes časnou ranní hodinu. Pár pozdních cestujících se stejně jako my dva vydalo k východu z nádraží. Ledový vítr dával vědět, že paní zima co nevidět převezme vládu a protivně zalézal pod kůži.\n„Tak pojď, nebo tady zmrzneme,“ pobídl jsem Martinu.\n„To jako nepojedeme autobusem?“\n„Ne, teď jede jen jednou za hodinu a pěšky to máme deset minut. Než bychom se dočkali, budu mít zatopeno a ohřátou vodu na koupání .“\n„Jé, ty topíš v kamnech? Myslela jsem,že žiješ v paneláku.\n„Uvidíš, v čem a jak žije svobodný poustevník, ale už prosím tě pojď, nebo to odstonáš.“\nPo deseti minutách stojíme na okraji staré zástavby Havířova-Šumbarku. Dlouhé, tří vchodové dvoupatrové domy, stavěné za první republiky z poctivých cihel a kterým se říkávalo kolonie, vypadaly omšele, jeden jako druhý, v padající vlezlé mlze. Jako poslední stála čtyřbytová jednotka s velkou, oplocenou zahradou a dvorem, cíl naší cesty. Prý je původně Rotschild postavil k bydlení pro vyšší šarže na šachtě.\nOdemknul jsem svůj byteček 2+1, (on to zase byteček nebyl, rozměrově větší než 3+1 v paneláku) a nasál vůni svého domova. V duchu poděkoval dědovi, že mne napsal k sobě k trvalému pobytu a po jeho smrti před čtyřmi lety, mi byt zůstal. Táta chlastal ligu, jako všichni uhlomrdi, jak se havířům posměšně říkalo a nešlo to s ním vydržet, takže azyl u dědy byl vysvobozením. Z předsíně na nás dýchlo teplo a vůně guláše, který jsem dopoledne, před odjezdem na „šichtu“, vařil.\n„Tady to voní! Ježíšmarjá, já mám hlad,“ zafňukala Martina.\nPomohl jsem jí z kabátu a šel zatopit v kuchyňských kamnech. Byly skoro nové a jako památeční po dědovi, byť jsem měl elektrický sporák, dobře sloužily. V zimě se na nich vařilo kvůli teplu v bytě a jen otevřené dveře pokojů zajistily příjemné teplo v celém bytě, bez nutnosti topit jinde.\n„Prosím tě, ohřej guláš, knedlíky nemám, jen chleba. Je támhle ve špajzu. Jdu zatopit v koupelně.“\nHbitě se postavila k plotně, cvakla lednička, zarachotil hrnec na plotně, klepla dvířka od kamen, když přikládala polínko. Bylo vidět, že se otáčet v kuchyni umí. Dřevo v kuchyňských kamnech praskalo, lázeňský ohřívač hučel jako úl a vidina vany plné horké vody mě lákala. A také se mi už chtělo spát. Odpolední směna byla znát na mé únavě. Každý, kdo rád vaří, vám řekne,že není hezčí pohled, než se dívat na strávníka, když mu chutná váš výtvor. A mému hostu opravdu chutnalo.\n„Bylo to supr, vařit teda umíš,“ ozvala se Martina, utírajíc si rty ubrouskem. Tetřev v toku by se nenafoukl víc.\n“To víš, chlap když je sám, se musí umět o svůj zadek postarat. Jinak to nejde.“\nDruhé já mne hned umravnilo: „To se musíš camrat, pitomče? Budeš vypadat jako trouba.“\n„Alespoň umyji nádobí, víš,výměnou za ten gulášek,“ zvedla se ze židle.\nTeprve nyní jsem si všiml, jak je maličká. Nejsem žádný ukázkový typ chlapa. Metr osmdesát, byť vysportovaných plaváním a tůrami po Beskydech, není žádná výška a ona mi byla sotva pod bradu. Dýchla na mne téměř neznatelná vůně jejího parfému i obrovská chuť ji přivinout, schovat ve svém náručí, ochraňovat….\nCinkání talířů a příborů, šumění vody, praskání v kamnech, to vše navozovalo atmosféru domácí pohody. Vzal jsem velký froté ručník ze skříně, čistou flanelovou košili a podal jsem jí oboje se slovy:\n„Tak hybaj do vany. Spát budeš tady,“ rozestýlal jsem svou poděděnou dvojitou postel.\n„Ty budeš spát kde?“\n„Tady v kuchyni na otomanu po dědovi. Na sedačce v obýváku se blbě spí. Byl bych hrbatý, jako zvoník od Matky boží.“\n„Tak jo, jdu do té vany “.\n„Prosím tě, pozor ať se neopaříš, voda bude opravdu horká.“\n„Dám si pozor. Vím,že je horká, umývala jsem přece nádobí.“\nVyšla z koupelny s úsměvem, oblečená do mé košile a přeprané kalhotky si chtěla pověsit na sušák nad kamny. Koukám na ni v domnění, že potěším své oko pěknou zadničkou. Smůla. Sice na rameno sušáku nedostala, ale výběr košile se nepovedl. Byla moc dlouhá a oko zahlédlo jen štíhlá, snědá stehna.\n„Jsi krásně opálená. Určitě někde od moře,“ povídám, vzal jí to titěrné nic z ruky a pověsil nad kamna.\n„Jo byli jsme tátou, mamkou a ségrou celé prázdniny na maltě.“\n„A safra, to si nežijete špatně, když máte na dovolenou na Maltě. A ještě celé léto. Mně by se o takové dovolené mohlo jen zdát, stejně tak o devizovém příslibu.“\nZvonivý krásný smích mi byl odpovědí.\n„My byli na maltě, víš, u míchačky s maltou. Táta přistavoval k domku kuchyňku, koupelnu a pokojík. Prý si staví vejminek pro sebe a mámu, aby nepřekáželi, až se některá z nás vdá a zůstane tam i manželem, aby se o ně postarala na stáří.“\n„Bože, ty si vůl,“ blesklo mi hlavou.\n„Kolik je rodičům let? Ty máš 18 a něco. Soudím podle toho,že chodíš do čtvrtého ročníku,takže táta může mít tak kolem čtyřiceti. Není to brzo na vejminek? “\n„No tak v tom jsme trošku divná rodina. Tátovi je padesát čtyři a mámě třicet šest. Táta už byl jednou ženatý, jezdíval po zahraničních montážích, no a jednou přijel o tři dny dřív a……Však to znáš.“\nDěti s bývalkou neměl, rozvedli je na počkání a ona se odstěhovala k tomu svému šamstrovi. No a pak poznal na nádraží v Opavě mou mámu. Jezdila z Horní Suché do Karnoly v Krnově do učení na tkadlenu a v Opavě přesedala na krnovský pacifik, jak se tomu couráku, co stojí u každé vrby, říkalo.\nTenkrát byla sedmnáctiletá žába, poslední z tří dcer. Bába ji měla až v osmatřiceti, moje tety už se pomalu vdávaly, když se narodila. Takový omyl, víš? Bábi by na potrat nešla ani za nic. Je věřící. Máma se do táty zakoukala a než řekla švec, byla v tom. Ale vyučila se v pohodě ještě dřív než v červenci porodila mou maličkost. Promiň,kecám jako mladá vrána a ty se chceš jít koupat, ne?“\n„To chci a napustím si plnou vanu vody, vyhřeji tělo a pak na kutě. Ty už zalez do pelechu, nebo se nevyspíš. A teplo tady také není. Mimochodem, ta tvá maličkost se vašim povedla na jedničku s hvězdičkou.“\nShazuji ze sebe košili i kalhoty, vyhrabu ze skříně čistý ručník, otevírám dveře koupelny…\n„Když s tebou se tak krásně povídá,“ ozvalo se za mnou.\n„Konec povídání a zalez do kanafasu. Ráno je také den. Vlastně, jaképak ráno. Jsou skoro čtyři.“\nLežím ve vaně, hlavou probíhají neřestné myšlenky, jaké by to bylo s takovým šidítkem. Žádná dívčina k ojetí v té době nebyla, přetlak vypouštěn občas ručně, sem tam se dvěma vdanými paničkami, obě o půl hlavy vyšší než Martina, podstatně macatějšími, jejichž manželé dávali přednost IV. cenové v restauraci Kosmos, jako ostatně většina uhlomrdů. Ježišmarjá, doma v mé posteli leží holka jako obrázek…. „No necháš si zajít chutě frajere, nebudeš se chovat jako hovádko boží,“ ozvalo se druhé já.\nPlížím se potichu z koupelny v pyžamu a zrak padá na okenní teploměr v kuchyni. No nazdar, mínus čtyři. Tak to na boudu nepojedeme. Zasklívat kytem okna v tomto mrazu asi nepůjde. No uvidíme. Otoman mne přijal do své náruče a z otevřených dveří ložnice jsem slyšel hluboké oddechování, neklamná známka, že krásná víla už tvrdě spí. Zavřu oči, poslouchám jen cvak, klap, cvak klap a….\nSpánek mne opravdu osvěžil. Mžourající oči zabloudily na kyvadlovky po pradědečkovi. Cvak, klap, škrrrk. Bití nebylo natažené. Přesně půl osmé a venku tma jako v pytli. Močový měchýř dával dost důrazně najevo, že ještě chvíli a důsledek si mohu přičíst sám sobě. Šourám se z postele, abych uspokojil onu potřebu, jenže jak to v malém záchodě provést?\nPták stál jako plameňák na mělčině a přímý pokus odpustit ze svých vodních zásob do místa úlevy by nemusel dopadnout zrovna dobře. Začal jsem se předklánět a všelijak kroutit, abych nějakým způsobem dostal pomyslnou křivku tryskající tekutiny do středobodu mísy. Hurá, podařilo se to. Plameňák trochu zvadl a okraj mísy bylo nutno otřít hajzlpapírem. Cvak! Kdyby bylo ještě čím, tak se počůrám leknutím. Úplně mi, při tom soustředění na toaletní výkon, vypadlo z hlavy, že mám hosta. Ve dveřích stála Martina a kulila oči. Kam, to si můžete domyslet. Pták,už jen skoroplameňák, trčel z pyžamových kalhot. Bleskově jsem ho, pacholka, uklidil do hnízda.\n„Promiň, já nevěděla, že jsi tady. Vůbec tě nebylo slyšet.“\nSpláchl jsem a přehlédl jedním okem hranu mísy. Dobrý, je čistá a suchá.\n“No polekalas mě pořádně. Zapomenout, že někoho mám doma…..Dámské návštěvy sem nechodí. A pánské sem tam, ale přes noc ne.“\nUvolnil jsem dveře, umyl ruky v koupelně a zalezl do brlohu. Byl krásně vyhřátý a v momentě začala padat víčka mých očí. Klaply dveře záchodu a pak i koupelny.\n„Můžu na chvíli k tobě? Určitě hřeješ jako kamínka.“\nBez čekání na souhlas zvedla cíp přikrývky a vklouzla pod ni. Přitom se jí povyhrnula košile.\n„Jak můžeš vědět, že hřeji? Třeba už je všechno teplo spotřebováno a nic nezbylo.“\n„Kecáš, chlapi hřejí. Jako malá holka jsem ráda zalezla o víkendech ráno k našim do postele. Táta mě vyháněl, že sebou moc melu a vrtím se, ale důvod byl ten, že mámu pořádně o víkendových ránech protáhl. Bylo slyšet, jak si užívají, mámu skoro až na dvůr. A táta? Hřál lépe než radiátor.“\n„Doufám, že ne jako ten včerejší, v čekárně na nádraží.“\n„Protivo! Ale teploučko tady máš,“ otočila se zády ke ně a zavrtěla nahým zadečkem v mém klíně, aby našla správnou kontaktní výhřevnou polohu. Objal jsem ji pravou rukou a přitiskl k sobě. Zatetelila se blahem. Má ruka sjela na ploché bříško a tam zůstala. V hlavě hučelo a dole…, škoda povídat, plameňákovi začala narůstat křídla. Cítím tep jejího srdíčka a to pádí kdoví kam. Nezbylo, než se kousek odsunout od její zadničky.\n„Tobě to vadí, když se tak tulím?“\n„Nevadí,ale jemu to vadí. Začíná divočet.“\n„Ty nikoho nemáš?“\n„Mám bráchu a sestru.“\n„Tak jsem to nemyslela. Chodíš s nějakou? A kolik je ti vlastně let?“\n„Jů, to bych ti nikdy nehádala, myslela jsem že máš tak těsně po vojně.“\n„Pět let jsem v civilu. Nechceš si ještě zdřímnout?“\n„Dobře, ale pak mi o sobě něco víc povíš.“\nOba jsme znovu usnuli. Když jsem se probral, rychlý pohled na hodinky mě ubezpečil, že se blíží poledne. Prohlížím tvář, zkrásnělou klidným spánkem. Dlouhé řasy, oblouky obočí černé jako uhel z ostravských dolů, rozkošný nosík a ústa rudá, že by jim záviděly čerstvé maliny. Bál jsem se pohnout,abych tu krásu nezaplašil. Asi vycítila šestým smyslem, že se na ni dívám a otevřela oči.\n„To už je tolik hodin,Jirko?“\n„Čas oběda se blíží. A ty máš jet k babičce.“\n„Vadím ti tady? Vypadá to, jako že se mne chceš zbavit.“\n„Nevadíš. Je mi s tebou bezva, ale rodiče budou mít strach, že jsi nepřijela a babička…“\n„Nejezdím domů každý víkend, nic dopředu nehlásím a babi se o takové věci nestará. Jsem dospělá a svéprávná.“\nČertík smyslnosti začal hlodat .Že by se rýsoval víkend s krásným stvořením a možná ještě něco navíc? „Dobře, pojďme tedy prošacovat ledničku, ať víme, co se dá uvařit na snídani a oběd současně. Tobě se evidentně z postele nechce, že?“\n„Komu by se chtělo? Když ty tak krásně hřeješ. Venku fičí studený vítr a v posteli je určitě líp.“\n„Pokud nevylezeme a nezatopíme, zmrzneme i v té posteli,“ odtušil jsem.“\nTak si ještě chvíli polež, zatopím a uvařím kafe. A teď mne pusť,“ pleskl sem ji pod pokrývkou po nahé zadničce. V kamnech začalo praskat, postavit vodu na elektrický sporák bylo dílem minuty.\n„Kafe nebo čaj?“\n„Jestli můžu, raději čaj.“\n„Máš ho mít. Mám jenom sypaný, ty Pigi čaje v pytlících nemusím.“\nZalil jsem půllitrový historický hrnek, ze kterého děda jídával „drobenku“ ,jak říkával chlebu nalámanému do bílé kávy.\n„Tak šup, hybaj ven z brlohu, čaj máš na stole.“\n„Když mně se nechce, tady je líp,“ fňukala.\n„Vylez, uvaříme si něco rychlého k obědu, mám tady kuřecí prsíčka, co třeba řízek? A polévku třeba bramboračku a do ní sušené houby? Tak už vylez, lenochu, pomůžeš mi s vařením.“\n„Ty bys vyhnal i mrtvého z rakve,“ odkryla neochotně péřovou přikrývku. Málem mi vypadly oči. Zapomněla,že se jí košile vyhrnula nad pás a vystavila na kratičkou chvíli svůj klín. Trojúhelník černých kudrn. Zapíchl jsem oči do jejího klína. Dělala, že to nevidí, postavila se a protáhla. Košilka spadla dolů a bylo po představení.\n„Ve skříňce pod umyvadlem si vyber kartáček, ručník máš v koupelně, bude suchý a voda bude určitě také teplá, kdyby ses chtěla osprchnout.“\n„Komanduješ, jako máma,“ usmála se.\n„Moc teplo tady není a nerad bych, abys nastydla. Těch tvých čtyřicet kilo i s postelí a těžkým snem dohromady prochladne nato tata.“\n„Pfff.Jakých čtyřicet kilo, náhodou padesát dvě kila čisté váhy. Bez postele a těžkého snu. Nemáš vůbec odhad.“\nZaplula do koupelny krokem dámy, šumění vody dávalo tušit, že se sprchuje. Přiložím do kamen, cibule v sádle na plotně prská a začíná vonět.\n„Je to paráda. Cítím se jako znovuzrozená.“\n„To je dobře. Na sporáku v rohu máš čaj aby nevystydl a pokud mi nepomůžeš alespoň oloupat brambory, nedostaneš oběd.“\n„No teda! Bereš to pěkně zhurta. Ty by sis rozuměl s mámou. Všechny komanduje. I tátu.“\n„Neber si to osobně Martino, ale odpoledne musím zajet za Vojtou a zrušíme boudu. Podívej, venku začíná sněžit. A pořádně.“\nOpravdu, vločky,velké jako koruny tiše padaly z mraků. Vítr se utišil a celá zahrada se začala odívat do zimního hávu.\nNavigace v seriálu Vánoční hvězda 02 >>\nPočet přečtení: 5 134\nTakové věci se mi opravdu líbí. Ne ty incesty, kde to mydlí do sebe matky se syny do všech otvorů a sperma stříká proudem. A mimochodem – proč, když už jsme u toho incestu, nenapíše někdo nějaký pěkný sex otce a dcery?\nNejdřív incest (v tvém podání incesty) nechceš, potom chceš otce s dcerou. Máš v tom jasno?\n@harai1 ty jsi si ještě nezvykl, že čtenáři neví co chtějí, ale nedají pokoj dokud to nedostanou. :-).\nIncest, množné číslo incesty.\nincesty mi jako takové nevadí, to vůbec, ale nelíbí se mi, že v 90% se jedná o matky se syny, navíc psáno poměrně hrubým způsobem, co do vlastního provádění sexu.\nPo pravdě téma matka, syn píšu nerad, nějak mi to nejde. Ale zase ujíždím na vztahu bratr, sestra.\nMěl jsem 3 sestry a nikdy sem se na ně nedíval jako na sex.objekt.Hnusí se mi to.Mrdiva běhá kolem mraky,ale vlézt na sestru nebo nedejbože mámu…..bléééé.\n@Gourmet Incest otec-dcera se na tomto serveru taky vyskytuje např. Já a Klaudie, nebo seriál Nezkrotná holčička. A když budeš hledat tak jich určitě najdeš víc.\nVánoční hvězdu si pamatuji ještě ze starého efenixu. Podle mě jeden z nejlepších seriálů, které jsem kdy četl.\nPěkné, moc pěkné. Snad se tady brzy vyvrbí pokračování.\nMůžeš se těšit. Další pokračování je už připraveno.\nJeffe kolik to má vlastně dílů?\nPokud vím, byly převedeny 4 díly, které budou postupně publikovány v únoru.\nMyslím, že těch dílů je docela dost. Postupně je převedeme všechny.\nA dost je 6?😉\nMohu vedet, kolik to ma dilu?\nTak uz nic, precetl jsem nize 😉\nVýborný začátek. Těším se na další pokračování jak se bude příběh vyvíjet.\nTu povídku jsem psal před minimálně osmi lety a možná i dřív. Býval bych ji poslal Tomovi znova, jenže kompl lehl a povídka s ním no a samozřejmě jako obvykle „kovářova kobyla“ chodí bosa, takže jsem zálohu neměl. Všechno jsem posílal Fredovi ,dej mu pán Bůh věčné spočinutí. Dnes vše, co jsem zde pro čtenáře psal poctivě zálohuji na flešku. Snad vám něco napíši o mé dvouměsíční montáži v Jihoafrické republice, která byla jednou z mých prvních montážních „misí“ ještě za bolševické ČSSR a současně jeden z nejhorších zážitků v mém životě. Jinak mám pocit,že Vánoční hvězda měla cca 15… Číst vice »\nJo zničený disk to znám. Zálohy sice něco zachránily, ale stejně jsem zaplatil za obnovu dat.\nTa Jihoafrická republika by mohla být zajímavá. Měl jsem kolegu, který tam emigroval a měl tam farmu, po zrušení apartheidu jí prodal.\nCo brání rychlejšímu zveřejňování ti mohu odpovědět jednoduše už teď je v systému nových povídek, že to naplní kalendář z poloviny do konce března. Takže korektoři mají dost práce.\nTeoreticky tomu nebrání nic, ale v podstatě by došlo k zahlcení jedním seriálem. Ideální je pouštět díly postupně tak, aby je čtenáři stihli přečíst a byli natěšení na další pokračování. Každý díl si zaslouží svůj čas, protože tvůj seriál je opravdu kvalitní. Jsou převedené další díly a postupně se tady objeví.\nChtel bych se zeptat. Na starem Fenixy zacala od vas takova sci-fi serie (asi jen dva dily). Bude pokracovani?\nKrásný začátek seriálu, navíc je chlap džentlmen. A musím pochválit znalost reálií, nádraží Ostrava Svinov se opravdu do revoluce jmenoval Ostrava Poruba, i když je ve Svinově. To pořádně nepamatují ani ti co tam pravidelně jezdili. 🙂\nJá bydlel v Havířově do svých 33 let a pak se odstěhoval na jih Moravy.Takže jak vidíš,reálie znám.\nNepřemýšlíš o něčem novém? Jak vidíš, tvoje povídka se líbí…\nNěco bych mohl napsat,ale nyní coby důchodce nemám tu správnou chuť,asi ta mokrá zima a pořád tma.Já od svých 34 let rajzuji po světě,takže jsem vám pár seriálů ze života montéra nabídl a věř -nevěř ,jsou opravdu ze života,jen upravené tak aby se daly číst.Mám ještě zážitky z několika montáží a tak se snad přinutím něco zmastit,ale fofrem to nebude.Ovšem po těch letech jsem rád na zadnici doma.Užil jsem si kde co,včetně malárie a tak snad něco napíšu.\nJo na to se dá říci. Je to čistá pravda jen trochu střižená lží, protože pravda je občas tvrdá a nepublikovatelná. 🙂\nTěch reálií je v seriálu daleko více, dočkej času.\nZa mě dobré, docela uvěřitelný děj a slušně se to čte.\nVeľmi príjemné čítanie, také romanticko realistické. Perfektne napísané. Tešim sa na pokračovanie.\nTo jsem rád, že se seriál vynořil z dávnověku… seriál bez nadsamců a bájných nymfomanek… v záplavě sex-fi příběhů milé osvěžení… pamatuji si jej až do poslední věty a štychu, ale i tak se těším na pokračování 🙂\nA navíc ty reálie – do roku 2001 jsem žil na severní Moravě, takže kulisy hrají všechna známá místa 🙂\nLast edited 1 rok před by funtom\nVypadá to na prima svěží dílko 👍, těším se na pokračování 😜.


Střelci se utkali v Milevsku. Písecký výpravčí po noční vystřílel stříbro. Příště v Dolním Skrýchově! | Jižní Čechy Teď!\nStřelci se utkali v Milevsku. Písecký výpravčí po noční vystřílel stříbro. Příště v Dolním Skrýchově!\nVítězové soutěže O pohár města Milevska - uprostřed první Ivan Andrušík, vlevo druhý Milan Kraus a vpravo třetí Milan Škorpa. Autor: L. Kolářová\nMILEVSKO - V sobotu 7. října se na milevské střelnici konala soutěž ve střelbě z velkorážních pistolí a revolverů O pohár města Milevska. Kromě domácích dorazili střelci ze Sedlčan, Písku, Jindřichova Hradce, Čimelic, Tábora, Veselíčka i jeden zástupce klubu Magnum Praha. Celkem se porovnávalo 27 výsledků ve střelbě z pistole nebo revolveru ve třech položkách, zaměřených na přesnost i na rychlost. Vítězem se stal Ivan Andrušík ze střeleckého klubu v Sedlčanech.\n"Jsou tu dobří střelci, takže jsem přijel už potřetí, i když jinak upřednostňuji spíš olympijské disciplíny, kde se střílí jednou rukou, tady se střílí obouruč. Myslím, že v této konkurenci je to o náhodě," zmínil předseda sedlčanského sportovně střeleckého klubu Ivan Andrušík. Jeho výsledek byl na třech položkách 293 bodů. Pohár za třetí místo si odnesl jeho klubový kolega Milan Škorpa s 280 body. "Střelec musí mít natrénováno a být odpočinutý," odpověděl na otázku, v čem tkví šance na úspěch.\nStříbro putovalo do Písku, vystřílel ho Milan Kraus z KVZ Písek a v podstatě popřel, že má přijít střelec hlavně dobře vyspalý. "Já jsem zrovna po noční, sloužím jako výpravčí na nádraží v Písku," poznamenal s tím, že nejdůležitější tedy bude pravidelný trénink. Milan Kraus trénuje na střelnici v Písku na Hradišti.\nČtvrté a páté místo patřilo ženě - Petře Štěpánové z Prahy, která je členkou milevského střeleckého klubu stejně jako její otec Petr Štěpán, který byl ředitelem závodu. V Praze už žijí dlouho, ale v Milevsku pravidelně tráví víkendy. Mladá střelkyně byla čtvrtá s 267 body s revolverem a pátá s pistolí. A nebyla s výsledkem spokojená, protože dokáže zastřílet i lépe. V Praze pracuje jako správkyně střelnice.\nKVZ Fruko zve na další soutěž\nKdo nebyl se svým výsledkem spokojený, může se vydat hned příští sobotu 14. října na střelnici v areálu Březkáč v Dolním Skrýchově na Jindřichohradecku, kde Svaz vojáků v záloze z Jindřichova Hradce pořádá Fruko cup ve střelbě velkorážnou pistolí. Opět se bude soutěžit na přesnost, na rychlost a připravené budou i některé akční disciplíny na papírové i kovové terče.\nPrezentace je možná přímo na místě do 9 hodin, přihlásit se mohou i lidé bez zbrojního průkazu, ale musí mít u sebe dohled instruktora. Na této komerční střelnici si lze zbraně i půjčit, ovšem opět je musí zapůjčit člověk se zbrojním průkazem.


Práce: Pracujte pro nás, a plat... Píšť, Moravskoslezský kraj - 1960 nabídek práce | Jooble\nPraha pracujte pro nás, a plat ...\nBrno pracujte pro nás, a plat ...\nOstrava pracujte pro nás, a plat ...\nOlomouc pracujte pro nás, a plat ...\nLiberec pracujte pro nás, a plat ...\nČeské Budějovice pracujte pro nás, a plat ...\nVsetín pracujte pro nás, a plat ...\nstavebnictví - stavební mistr/ová Píšť, Moravskoslezský kraj\npracovník investic Píšť, Moravskoslezský kraj\nřidič sk. b -nové- Píšť, Moravskoslezský kraj\nrozpočtář - příprava stavební Píšť, Moravskoslezský kraj\nřidič vozidla Píšť, Moravskoslezský kraj\nPráce Pracujte pro nás, a plat... Píšť, Moravskoslezský kraj\nPRÁCE IHNED! Operátor/ka výroby! Plat 19 - 23 000 Kč\n...na montáž !!! Práce pro každého z Vás! Do výrobního závodu v Ostravě - Hrabové hledáme zaměstnance na pozici OPERÁTOR/KA VÝROBY. Plat - 110 Kč/ hod. + příplatek za riziko 7,04 Kč/hod + zákonné příplatky + dojezdový bonus 500 - 2000 Kč/měsíc + docházkový bonus 500 Kč...\n...pracovní víkendy - 2x ranní, 2 x noční - 11,5 hod. směny, pak dva víkendy volné NABÍZÍME Co naopak můžete čekat Vy od nás? - nástupní plat - 19 - 23 000 Kč (110 Kč/ hod. + příplatek za riziko 7,81 Kč/hod + pro každého příspěvek na dopravu 500 - 2000 Kč/měsíc (dle...\nEXPRESS PEOPLE, a.s. - Ostrava\nNabízíme: Stabilní výdělek 23 500 Kč Výkonnostní a docházkové bonusy Ubytování a doprava zdarma Možnost ubytovat i páry Příspěvek na stravu v závodní jídelně Možnost získávat zkušenosti i bez předchozí praxe Čisté a klimatizované pracovní prostředí Pracovní...\nEXPRESS PEOPLE, a.s. - Třebom, Moravskoslezský kraj\nNabízíme: • Možnost vydělávat 23 000,-Kč netto • Stabilní práci • Ubytování ZDARMA • Výkonnostní a docházkové bonusy • Každodenní péči našeho koordinátora přímo na pracovišti • Praxe v mezinárodní společnosti • Zaměstnání v moderním a čistém prostředí Pozor...\nTruhlář/Stolař plat: 170 Kč/hod. čistého, Ostrava\nMarkmont, s.r.o. - Ostrava\nJedná se o práci ve výrobě kolejových vozidel v Ostravě v rámci agenturního zaměstnávání. Práce na HPP pod agenturou Markmont. Nástupní plat: od 170 Kč/hod. čistého. Dvousměnný provoz. Nástup ihned. Náplň práce: - práce na dřevoobráběcích strojích - lícování a montáž...\nzaměstnání v čistém, moderním a bezprašném prostředí zajištění ubytování ZDARMA v moderní a čisté ubytovně doprava z ubytovny do zaměstnání zdarma 1600 Kč - čalounický příplatek 1200 Kč - bonus za měsíční přítomnost výkonnostní bonus příplatky za práci v noci...\nPráce operátora s ubytováním zdarma, plat 27400 Kč!\nNabízíme vám: . možnost výdělku nadstandardních 27 400 Kč . stabilní práci i bez předchozí praxe . bezplatné školení . 100% hrazené ubytování a dopravu . žádné starosti s vyřizováním ubytování, které vám poskytneme zdarma . možnost vycestovat a pracovat ihned...\nOPERÁTOR VÝROBY NA ODDĚLENÍ MONTÁŽE - 13. a 14. plat!\n...po tobě? - spolehlivost v docházce - ochotu práce v třísměnném provoze (týden noční, týden odpolední, týden ranní - víkendy volné) Co za to? - nadprůměrný měsíční výdělek - kvartální prémie - 13. a 14. plat .....všechno ostatní ti rádi povíme osobně :)...\n...brigády. Dopolední a odpolední směny. Do restaurace v centru Ostravy přijmeme schopné lidi na pozici obsluhy. Nabízíme: dobrý plat + bonusy, flexibilní pracovní dobu. Zaučení. Poprosím o zaslání životopisu na emailovou adresu: ****@*****.***...\nBrigáda do hypermarketu v Bohumíně, práce na pokladně, plat 135 Kč/hod\nADECCO spol.s r.o. - Bohumín\n...PRŮKAZ - zkušenosti s práci na pokladně - zodpovědný přístup - spolehlivost - příjemné vystupování Nabízíme: - brigádu na DPČ - plat na hodinu 135 Kč - nástup ihned - práce na ranní nebo odpolední směny Vzdělání: SŠ s maturitou, vyučení Typ pracovního poměru:...\nLÉTO V KASINU ✔ Nástupní plat 19000-46000 Kč/měsíc\nTOP HAND s.r.o. Informace o pracovním místě Poslední volná místa! Hledáme ambiciózní lidi, kteří chtějí získat atraktivní práci jako krupiéři v kasinu. Nováčky v oboru čeká důkladné zaškolení. Požadujeme - příjemné vystupování - svědomitost, pečlivost, chuť dále...\n...volné. Pokud nemáš dostatek zkušeností, nevadí. Na vše tě zaučíme. Co vám nabízíme Co od nás za svou práci získáš? - super plat - při nástupu dostaneš 19 400 Kč + příplatky - po 3. měsících ti plat navýšíme na 21 000 Kč + příplatky + bonusy - po 6....\nPoslední volná místa ve výrobě ! Plat až 25 000 Kč/měsíč! Nově i nástupní bonus!\n...nové kantýně i v potravinových řetězcích) Po třech odpracovaných měsících - aktivity bonus až do výše 2 300 Kč/měsíc 13. a 14. plat 2× ročně výrobní bonusy, protože Vám chceme dokázat, že jste důležitou součástí firmy Možnost přivydělat si přesčasy, nejen příplatkem...\nHledaná pozice Náplň práce, pravomoci a zodpovědnosti Roznášení komponentů Kontrolování počtu součástek Inventury Jiné výhody Možnost vydělávat 23 000 Kč netto Týdenní zálohy Ubytování ZDARMA (na našich ubytovnách nebo v pronajatých bytech) – možnost...\n...české i mezinárodní kuchyně zájem o nové trendy v oblasti gastronomie kreativita, samostatnost a pečlivost Nabízíme: stabilní zaměstnání ve 4 * hotelu odpovídající platové hodnocení systém štědrých zaměstnaneckých benefitů možnost vzdělávání...\n...nezkušené rádi zaučíme - spolehlivost, zodpovědnost Nabízíme: - práci v jedné z nejlepších restaurací v Ostravě - stáže v zahraničí - práce v mladém kolektivu - možnost kariérního růstu - práce v moderní kuchyni - nadstandardní platové ohodnocení...


Králův nesouhlas | Sledujfilmy.online - online filmy zadarmo\nHodnocení : 70%\nDélka : 133 minut\nZemě : Norsko\nSnímek Králův nesouhlas je inspirován skutečným příběhem o třech dramatických dnech v dubnu roku 1940, během nichž dostane norský král od německých ozbrojených sil nepředstavitelné ultimátum – buď se vzdá, nebo zemře. S nacistickými vojáky v patách je královská nucena uprchnout z hlavního města. Korunní princezna Märtha se v nejlepším zájmu rodiny rozhodne opustit s dětmi Norsko a hledá útočiště ve Švédsku, zatímco král Haakon a korunní princ Olav utečou do malé zemědělské oblasti nedaleko Elverumu, kde se střetnou s Němci. Po třech dnech, kdy se zoufale snaží vymanit z jejich spárů, učiní král Haakon finální rozhodnutí. Odmítne kapitulovat, i kdyby za to měl nejen on, ale i jeho rodina a mnoho dalších Norů zaplatit životem.(HBO Europe) zdroj: ČSFD.cz\nBill O'Neal (LaKeith Stanfield) je prostý zloděj aut, který se však kvůli vydávání za agenta FBI dostane až před potenciální verdikt několika let za mřížemi. Roy Mitchell (Jesse Plemons) ze skutečné FBI mu však nabízí, že by taky mohl jednoduše odejít domů. Pro vymazání trestního rejstříku by ale musel něco udělat; vetřít se do přízně hlavy Černých panterů, radikálního aktivisty Freda Hamptona, a donášet informace. Brzy se po něm však začne chtít mnohem víc, a Bill tak přichází na to, že nepůjde jen o Hamptonův život, ale i o ten jeho.(buzzwoody)


Historie MCO :: Belasface, CZ\nÚvod > Historie MCO\nToto plemeno bylo pravděpodobně vyšlechtěno křížením amerických koček z oblasti Nové Anglie a Maine s dlouhosrstými kočkami z Evropy. Jejich značná podoba s norskou lesní kočkou napovídá, že tato plemena musela mít společného předka. Jedna legenda také vypráví o Marii Antoinettě, která se v předtuše\nnásilné smrti chtěla vystěhovat do Ameriky. Jako první tam poslala právě své milované kočky, mezi nimiž prý byly i nějaké norské lesní kočky. Jejich potomci pak dali vzniknout tomuto plemeni. Ať už je původ jakýkoli, jde skutečně o plemeno typické pro americký kontinent. Dlouhou dobu zde byly mainské mývalí kočky využívány v boji proti hlodavcům. Poprvé byly vystaveny v roce 1860 na výstavě koček v New Yorku a v\nroce 1861 bylo plemeno zaregistrováno. Od konce 19. století však zájem o toto plemeno postupně upadal, hlavním důvodem byl zřejmě dovozperských koček do USA. Teprve v 50. letech 20. století bylo zásluhou amerického klubu chovatelů mainských mývalích koček(Central Maine Coon Cat Club) plemeno znovu prošlechtěno. Další podporu získaly mainské kočky po založení Asociace chovatelů a příznivců mainských mývalích koček (Maine Coon Breeders and Fanciers Asociation) v roce 1976. Ve stejném roce bylo toto plemeno oficiálně uznáno. Od té doby jeho obliba vzrůstá, a to nejen na americkém kontinentě, ale i v ostatních koutech světa.


Už od 1. července začne v Českých Budějovicích fungovat nová klubová fotbalová akademie SK Dynamo. A jednou z jejích výrazných tváří má být 36letý David Lafata, hráč, který nastřílel 198 ligových branek. Odchovanec Dynama po...\nFanoušci ho vyvolávali před zápasem, během něj a nejvíc po závěrečném hvizdu. Chtěli si Davida Lafatu ještě pořádně užít - na Letné naposledy. Kanonýr fotbalové Sparty se proti Olomouci na domácím stadionu loučil, v kariéře...\nLoučení kanonýra: David Lafata odehrál poslední zápas na Letné\nSparťan David Lafata odehrál své poslední domácí utkání v ligové kariéře. Pocity z loučení s kariérou popsal na pozápasové konferenci po výhře nad Olomoucí.\nČtyřmi vstřelenými a třemi inkasovanými góly se rozloučil s profesionální fotbalovou kariérou útočník David Lafata. V exhibici v Olešníku na Českobudějovicku, kde jako žáček začínal, skončil zápas Sparty s Jabloncem 6:6....\nFotbalová liga startuje! A její historicky nejlepší střelec má zrovna po tréninku. Na perfektně střiženém hřišti v Olešníku si při zapadajícím slunci ještě párkrát vystřelí na branku, v klidu si dá sprchu a ještě se staví...\n28.07.2018 23:00 – Podobné články – celý článek\nDavid Lafata má za sebou soutěžní premiéru za Olešník v krajském přeboru. Jeho tým vyhrál 2:1, ale elitní kanonýr žádný gól nedal, snažil se připravovat šance pro své spoluhráče.\nMohl ještě jednu sezonu zůstat ve Spartě, fotbalový útočník David Lafata však nabídku majitele Daniela Křetínského odmítl. „Nechtěl jsem střídat na posledních pět deset minut, to už by mě ani nebavilo,“ řekl bývalý...\nOpravdová střelecká dominance. Svými povedenými akcemi nedávali soupeřům šanci. Podzimní část fotbalového krajského přeboru patřila Olešníku, který nastřílel 50 branek. Ale to málokoho překvapí. V modro-bílém dresu totiž...\nTradičního fotbalového Silvestrovského derby se v kategorii internacionálů zúčastní čtyři nováčci. Hlavním lákadlem 33. ročníku souboje pražských "S" bude premiérový start bývalého sparťanského kanonýra Davida Lafata, za...\nFotbaloví internacionálové Sparty porazili v Silvestrovském derby Slavii 6:5 gólem nováčka Davida Lafaty z penalty v poslední 50. minutě. Červenobílým nepomohly ani čtyři branky Rudolfa Skácela. Letenští navázali na loňské...\nMůže nastřílet víc gólů než fantom David Lafata. Může se stát rekordmanem samostatné fotbalové ligy. „Napadlo mě, že by to nebylo špatné,“ usměje se Nikolaj Komličenko, třiadvacetiletý boleslavský útočník, kterému se...\nBývalý kanonýr pražské Sparty nebo Jablonce David Lafata pozval moderátory pořadu Jiná liga do svého revíru v jižních Čechách. Prozradil, jak si užívá život ve fotbalovém důchodu a zavzpomínal na nejzářivější momenty své...


Úvod > PORADNA KOJENÍ > PŘIDAT OTÁZKU\nNíže vyplňte všechna pole. Pokuste se otázku formulovat stručně, psát celé věty a uvést tyto údaje:\nJak své děťátko krmíte (výlučně z prsu anebo dokrmujete, uveďte, jak dokrmujete).\nJestli máte bolesti bradavek/prsou.\nStručně definujte svou otázku týkající se kojení.\nPo zadání otázky se objeví informace, že byla přijata. Budeme se snažit odpovědět do 24 hod. Otázka i odpověď budou uveřejněny na této stránce a budou vám zaslány na e-mail. Váš e-mail nebude zveřejněn. Některé otázky a odpovědi budou uveřejněny na naší Facebook stránce o kojení, kde k nim naleznete i komentáře, zkušenosti, podporu a rady jiných maminek.\nOtázka i odpověď budou k dispozici na této stránce a budou zaslány na Váš e-mail. Pokud si nepřejete zveřejnění na této stránce, kontaktujte nás přímo na: info@kojim.cz .\nNázev otázky *


Novinka pro lidi se zhoršeným zrakem a pro trpící strachem z počítačů | CFOWorld.cz\nNovinka pro lidi se zhoršeným zrakem a pro trpící strachem z počítačů\nNápadem roku 2011 se stal operační systém pro seniory, více než polovina přihlášených nápadů v soutěži o nejlepší podnikatelský záměr byla internetového charakteru.\nautor Vladimír Komjati | Aktuality | 27.05.2011\nJak bylo včera oznámeno, ve čtvrtém ročníku soutěže Vodafone Nápad roku 2011, která vybírá nejlepší podnikatelské záměry v Česku, vyhráli Petr Kunc a Martin Novák s webovým operačním systémem pro seniory Celebrio. Druhý se umístil Luboš Harník s projektem ekologické parní kogenerační jednotky a na třetím místě skončil Petr Hubáček s projektem online poradce pro životosprávu Motivátor.cz. Speciální kategorii Potenciál vyhrála sociální sít BookFan.eu. Celkem se do letošního ročníku přihlásila téměř stovka projektů.\n„Počet přihlášených projektů se oproti loňsku mírně zvýšil, ještě více však vzrostl jejich rozsah a kvalita zpracování. Více než polovina projektů byla internetového charakteru, což je ovlivněno jak rostoucí oblibou internetu, tak i relativně nízkými bariérami vstupu do odvětví,“ říká Martin Kešner, zakladatel soutěže Nápad roku.\nOvládat jedním prstem...\nZa celkově nejlepší podnikatelský záměr vybrala porota projekt webového operačního systému Celebrio, který byl vytvořen na technologiích Microsoftu speciálně pro lidi se zhoršeným zrakem nebo strachem z počítačů. Využití tak nalezne především mezi seniory, kteří budou moci počítač s tímto systémem díky velkým ikonám a jednoduchým programům ovládat jedním prstem. Vedle hlavního ocenění vyhrál projekt Celebrio také cenu Ekonom Student podnikatel pro nejlepší studentský projekt.\n„Jednoznačně nejvíc nás ze všech projektů zaujal operační systém pro seniory Celebrio, díky kterému mohou senioři a lidé se zhoršeným zrakem nebo motorikou velmi snadno pracovat s počítačem. Ocenili jsme hlavně snahu podnikatelů přiblížit moderní technologie seniorům, kteří jsou v této oblasti často neprávem opomíjeni,“ říká členka poroty soutěže Monika Hovorková, viceprezidentka pro značku a komunikaci ve společnosti Vodafone.\nOnline poradce pro zdravý životní styl\nNa druhém místě se umístil projekt zaměřený na vývoj a výrobu moderních vysokootáčkových parních motorů a jejich využití v kogeneračních jednotkách, které umožňují výrobu dvou forem energie z jednoho druhu primárního paliva. Tyto jednotky bude možné využít například jako energetické systémy domů, záložní zdroje na dřevo a slunce nebo pro přímý pohon jiných strojů.\nTřetí místo obsadil projekt Motivátor.cz, profesionální online poradce pro zdravý životní styl, který může dohlížet na jídelníček uživatele a jeho pohybovou aktivitu a průběžně mu radit. V praxi tak může nahradit výživové poradce, protože uživatelům pomůže dodržet stanovenou zdravou životosprávu a tím se zbavit například přebytečných kil.\nVedle hlavní ceny Vodafone Nápad roku 2011 a speciální kategorie Ekonom Student Podnikatel byl vyhlášen také vítěz kategorie Potenciál pro projekt s největším tržním potenciálem. Stal se jím projekt BookFan.eu Michala Juhase, který se v celkovém pořadí umístil čtvrtý. Jde o sociální síť, která přináší uživatelům knižní doporučení na základě osobních preferencí, sleduje literární dění jak doma, tak ve světě, a zprostředkovává nákup více jak 30 tisíc českých a slovenských knižních titulů.\nByly hodnoceny i osobní charakteristiky předkladatelů...\nDo čtvrtého ročníku soutěže Vodafone Nápad roku 2011, jehož výsledky byly vyhlášeny ve středu večer na Vysoké škole ekonomické v Praze a zveřejněny na stránkách www.napadroku.cz, se přihlásilo celkem 97 projektů. Nejlepší z nich vybrala desetičlenná porota složená ze zkušených podnikatelů, manažerů, investorů i zástupců médií. O úspěchu projektu rozhodovaly různou vahou kritéria jako proveditelnost v praxi, kvalita zpracování, originalita a potenciál dalšího růstu. V rámci finálového kola byly navíc hodnoceny i osobní charakteristiky předkladatelů.\nAutoři deseti nejlepších projektů v kategorii Nápad roku a vítězní autoři projektů ve speciálních kategoriích získali hodnotné ceny. Každý nápad bez ohledu na umístění má navíc po soutěži možnost získat investici ze strany investora, která může dosáhnout výše až pěti milionů korun.\nČtvrtý ročník soutěže Vodafone Nápad roku 2011, kterou vyhlašuje Institut rozvoje podnikání při Vysoké škole ekonomické v Praze, proběhl pod záštitou ministra průmyslu a obchodu Martina Kocourka. Titulárním partnerem letošního ročníku soutěže je společnost Vodafone. Hlavními partnery jsou společnosti Deloitte a ANECT.\nFoto: © puckillustrations - Fotolia.com\nMartin Novák, ČEZ: "Ekonomické zákony fungují, i když to tak občas nevypadá" (3/4)\nMartin Novák, ČEZ: "Plánovat odshora dolů a řídit rizika" (2/4)\nMartin Novák, ČEZ: "Houston a Londýn byly moc fajn, ale líbí se mi v Praze" (1/4)\nzhoršený zrak · strach z počítačů · Nápad roku 2011 · Petr Kunc · Martin Novák · Celebrio · Motivátor.cz · BookFan.eu\nV Česku začala platit nová pravidla oddlužení\nI přes řadu otazníků experti se shodují že novela insolvenčního zákona bude přínosem.více\nPayU koupilo tureckého poskytovatele digitálních plateb iyzico\nSpolečnost PayU, která působí i v České republice, oznámila akvizici společnosti iyzico, poskytovatele...více\nČeská společnost pro jakost vloni odstartovala zcela nový projekt oceňování organizací nazvaný...více


Prodej bytu 3+1 71 m² - Ostrava, Mjr. Nováka 1370 - REALCITY.cz\nProdej bytu 3+1 71 m² Ostrava, Mjr. Nováka 1370\nProdej bytu 3+1 s balkónem v sedmém nadzemním podlaží osmi podlažního panelového domu po kompletní revitalizaci. Byt téměř v původním, ale velmi udržovaném stavu. V bytě tři neprůchozí pokoje, jeden s balkónem. Kuchyň se zánovní linkou na míru a spíží. Na chodbě vestavěné skříně, na konci chodby větší prostor pro komoru. Zděné bytové jádro koupelna s malou vanou, WC oddělené. Jedná se o lokalitu v městské části Ostrava Hrabůvka s dostupností veškeré občanské vybavenosti.\nKód zakázky N1811822


Moc, moudrost a bohatství\nSpojené státy a Evropa v době po válce v Iráku\nDavid P. Calleo | 20. 10. 2003\nV oborech, jež jsou o svém vlastním významu přesvědčeny tak pevně, jako je tomu u mezinárodních vztahů, není nijak neobvyklé, že se čas od času objeví strhující bestseller, jemuž zároveň neschází ani vysoká kvalita. K takovým knihám patří i pojednání Roberta Kagana O ráji a moci: Amerika a Evropa v novém světovém řádu (Of Paradise and Power: America and Europe in the New World Order), stručné a čtivé dílo, jehož autor má dar zachytit výstižnými obraty i nesnadno postižitelné argumenty.* Kaganova kniha je dokladem skvělého všeobecného přehledu autora, jakož i mnoha dalších, kteří jsou zde citováni. Jedním z cílů pojednání je předložit nápaditou obranu agresivní zahraniční politiky George W. Bushe, ale jeho tón přesto zůstává v rámci debaty, jež začala být až nebezpečně zahořklá, trvale přátelský a nezaujatý. Kaganova kniha tak rozhodně stojí za přečtení, v neposlední řadě i proto, že představuje cenný dokument umožňující porozumět, jak na svět hledí inteligentní a civilizovaní američtí neokonzervativci. Dostane-li se jí přijetí, jaké si zaslouží, mohla by posunout probíhající transatlantickou diskusi o budoucím světovém řádu o hodný kus dopředu.\nKaganova argumentace se rozvíjí asi jako startující kosmická raketa: po určené dráze ji žene několik po sobě následujících fází. Východiskem je tvrzení, že Amerika a Evropa mají zásadně odlišné světonázory. Spojené státy jsou přesvědčeny, že žijí v hobbesovském světě, v němž probíhá neustálý egoistický konflikt a řád může udržovat leda převažující síla - králem tohoto světa je Mars. Evropa si představuje, že žije ve světě, kde se konflikty řeší rozumným vyjednáváním mezi sousedy, kteří se užití moci vůči sobě navzájem vyhýbají; podle evropské vize je nejvyšším z božstev Venuše. Evropané si považují svých pokrokových pacifistických zvyklostí a vychutnávají si velmi rozšířený pocit vlastní mravní nadřazenosti nad Američany. Kagan ovšem tvrdí, že těší-li se Evropané takto ze svého vysněného světa, spoléhají se přitom na válečnické sklony Američanů. Právě americká moc - jakož i nadšení, s nímž ji Američané uplatňují - totiž Evropu chrání před hobbesovským světem, který ji ze všech stran obklopuje. Venušin životní styl musí bránit Mars.\nKagan v dalším textu vysvětluje, jak vlastně tento transatlantický rozdíl vznikl. Proč přináší Američanům uplatňování „hrubé síly" potěšení, zatímco Evropané se mu vyhýbají? Evropané s uplatňováním vojenské síly nesouhlasí, protože ji sami postrádají, a dávají přednost „měkké" civilní moci, které mají dostatek. Proč se však Evropané smiřují s tím, že vojensky zůstávají tak slabí? Větší evropské státy mají přece nejen obrovské finanční a technologické zdroje, nýbrž i dlouhou historii, během níž vystupovaly jako vůdčí vojenské mocnosti. Kaganovou odpovědí je, že dvě bezprecedentně urputné světové války vytvořily úplně novou evropskou mentalitu. Evropa je jako nevelký světadíl nesmírně přelidněná a Evropané dospěli k závěru, že budou-li mezi sebou používat sílu, doplatí na to všichni. Evropské státy pak stvořily bezmála politický zázrak: spoluprací a všeobecnou rozumností se jim podařilo vymítit démony, kteří je v minulosti tolik sužovali.\nMravní velikost díla, jež se v Evropě podařilo, Kagan neumenšuje, ale tvrdí, že v jeho důsledku je dnes starý světadíl nebezpečně slabý. Navíc říká, že sami Evropané nejsou, co se trvanlivosti Evropské unie týče, nijak zvlášť sebevědomí. Pokud se ukáže, že jejich velkolepý experiment nelze uskutečnit i jinde, mají obavu, že by nemusel dlouho vydržet ani v Evropě, a právě tato obava staví Evropany proti Americe. Stejně jako se v prvních letech devatenáctého století slabá americká republika pokoušela izolovat od machiavellistické nákazy monarchické Evropy, dnešní „kantovská" Evropa se snaží distancovat od bojovné Ameriky, poněvadž chce zabránit tomu, aby vnitřní vztahy starého kontinentu začalo znovu ovlivňovat myšlení, které v Americe mezitím zdomácnělo.\nKagan dále ukazuje, že současná vedoucí úloha Ameriky ve světě vznikala po několik desetiletí či dokonce „po větší část čtyř století". Cílevědomá expanze ve „stále se rozšiřujících okruzích... byla nevyhnutelnou skutečností amerických dějin". Nyní - vzdor tomu, že studená válka skončila - „Spojené státy... zřejmě usilují o to, aby ve východní Asii a v Evropě zůstaly dominantní strategickou mocností". Propast dělící americkou vojenskou moc od síly, jíž disponuje Evropa, se rozšířila natolik, že podle Kagana nemůžeme v dohledné budoucnosti očekávat její překlenutí. Dokud se však této propasti nezbavíme, musíme se smířit i s tím, že názory na uplatňování vojenské moci ve světě se budou rozcházet. Jediným řešením, které Kagan předkládá, je, že si Američané a Evropané musí své rozdíly uvědomit a smířit se s nimi. Američané by si tak měli cenit toho, co Evropa dokázala, a měli by být vděčni za mír, který zavládl na místě, jež dříve bylo hlavním světovým semeništěm válek. Zároveň by si ovšem Američané měli uvědomit, že dnešní sebestředná Evropa pravděpodobně odmítne nést břemeno udržování světového řádu. To však není nic, co by se nedalo přijmout. Jak prohlašuje Kagan, Evropa „ve skutečnosti nemůže Spojené státy omezovat v jednání", a třebaže by morální a politická podpora ze strany Evropy byla dozajista velmi užitečná, Amerika se dokáže obejít i bez ní. „Mohou se Spojené státy připravit na strategické problémy, k nimž dochází po celém světě, a čelit jim, aniž se jim při tom od Evropanů dostane podstatnější pomoci? Na takovou otázku lze nejsnáze odpovědět poukazem na to, že Spojené státy tak již dnes činí."\nEvropany Kagan jedním dechem vyzývá, aby se smířili s důsledky své vlastní slabosti. Měli by si uvědomit, že vzhledem ke „slabé Evropě, jež se k moci otočila zády, nemají už Spojené státy jinou možnost než jednat unilaterálně". Evropa by měla „překonat strach a zlobu, již teď vůči ‚ničemnému kolosu' pociťuje", a měla by pochopit nezbytnost „silné a dokonce dominantní Ameriky - pro svět a pro Evropu zvlášť". Evropané by v posledku měli považovat americkou hegemonii za „přijatelnou cenu, kterou platí za svůj ráj".\nV závěru celé knihy však Kagan vyjadřuje naději, že si sebevědomější Spojené státy budou dávat větší pozor, aby projevovaly „zdvořilý respekt k názorům lidstva". Budou-li spolu Amerika a Evropa vycházet přátelsky, nepochybně to podpoří další šíření západních názorů, jež Evropa a Amerika sdílejí. „Touhy, které stran lidstva chovají, jsou z větší části totožné," píše Kagan, „i když se dnešní stanoviska [Evropy a Ameriky] v důsledku obrovské nerovnosti jejich mocenských zdrojů značně rozcházejí. Snad nebude výrazem příliš naivního optimismu, nevzdám-li se naděje, že trocha společného porozumění by stále ještě mohla dokázat veliké věci."\nJe však pravděpodobné, že čtenář, který se právě seznámil s tolika otevřeně a velmi sebe-jistě formulovanými tvrzeními, shledá tento Kaganův uklidňující závěr poněkud nepřesvědčivým. Role, již v nejnovějším americkém století připisuje Evropě, se může jevit jako zcela přijatelná ve Washingtonu a snad také v Londýně, ale v Paříži nebo v Berlíně asi žádné zvláštní nadšení nevyvolá, o Moskvě či Pekingu ani nemluvě.\nNa domácí půdě ovšem Kaganova argumentace vzdor tomu působí velmi přesvědčivě, přestože spíše než závěrům, k nimž dospívá, za to vděčí předpokladům, z nichž vychází. Tyto předpoklady odrážejí mnoho různých a navzájem souvisejících dílčích přesvědčení, která sdílí značná část těch, kdo ve Spojených státech za zahraniční politiku odpovídají nebo ji analyzují. Měli bychom tudíž být Kaganovi vděčni, že nám tyto dílčí předpoklady velmi názorně odhalil a předvedl, kam přesně vedou. Všichni, kdo se zdráhají přijmout jeho triumfalistické závěry, mohou začít tím, že se zaměří na neméně triumfalistické předpoklady. Konkrétně to znamená snahu rozhodnout nejen to, zda spolu lze protikladné transatlantické ctižádosti smířit, jak tvrdí Kagan, nýbrž také, zda je svět opravdu takový, jak jej Kagan popisuje. Tři základní otázky se nabízejí samy. Za prvé, je Amerika skutečně tak mocná, jak říká Kagan? Za druhé, je Evropa opravdu tak slabá? A za třetí, čí politicko-filosofické zaměření lépe vyhovuje světu, jehož vznik můžeme v budoucnu s jistou pravděpodobností očekávat?\nOd okamžiku, kdy se zhroutil Sovětský svaz, se mezi příslušníky amerických elit, jež jsou odpovědné za zahraniční politiku, stala vojenská nepřemožitelnost Spojených států téměř nenapadnutelným článkem víry. V souladu s tímto přesvědčením omezují americkou globální moc víceméně jen politické zábrany a humanitární zdrženlivost. Přesvědčení, že Spojené státy disponují skutečně drtivou mocenskou převahou, vytváří v amerických vedoucích představitelích velmi rozvinutý pocit odpovědnosti. Víra ve vlastní sílu je však uvádí do mravně nepohodlného postavení všemohoucího boha, jako by platilo, že pokud ve vesmíru existuje nějaké zlo, může za to Amerika, protože je neodstranila. Podobně zjitřený smysl pro národní povinnost přitom americkým neokonzervativcům, kteří jsou v současnosti u moci, dává důležitou komparativní výhodu. Sklonem k národní sebekritice či pochybnostem neokonzervativci tak jako tak příliš netrpí a kromě toho jsou přesvědčeni, že americká moc je nejen nepřemožitelná, ale také zcela bezprecedentně a bezkonkurenčně spravedlivá.\nNepřekvapí, že neokonzervativní stanovisko má sklon hledět na nedávná období dějin Ameriky, kdy otěže třímal někdo jiný, značně kriticky. Mnozí američtí vedoucí představitelé minulosti bývají tudíž pravidelně odsuzováni za to, že nedostáli své odpovědnosti. Měřítkům náležitého uplatňování ame-rické moci ze všech nedávných prezidentů vyhovuje pouze Ronald Reagan: podle přesvědčení neokonzervativců bylo šťastným výsledkem jeho politiky, že se svět zbavil Sovětů. Kdybychom i dále uplatňovali svou vojenskou moc stejně energicky, dnešní svět by byl mnohem méně nebezpečný, alespoň neokonzervativci si tím jsou jisti. Místo toho však první Bushova administrativa váhala, má-li odstranit Saddáma Husajna, a za vlády Billa Clintona zabředly Spojené státy ještě hlouběji do slabosti, kterou vlastně popíraly samy sebe. Neokonzervativci viní transatlantické spojenectví z toho, že tyto americké sklony k pochybám o svých vlastních možnostech podporuje, takže Amerika si pak z vlastní vůle ukládá omezení. To, co Evropané pokládají za prozíravou zdrženlivost, neokonzervativní Američané považují za ustrašenou rozpačitost.\nVětšina států považuje sama sebe za ctnostné, ale dnes neexistuje žádná jiná země, jež by věřila, že je všemocná. Neokonzervativní názor, podle něhož rozpačitost Americe škodí, je založen na víře v drtivou vojenskou moc Spojených států. Nelze ovšem vyloučit, že americká vojenská zdatnost ve skutečnosti není zase až tak absolutní ani tak užitečná, jak si představují neokonzervativci. Roku 1991 jsme sice lehce zvítězili ve válce v Perském zálivu, ale stalo se tak až poté, co jsme své cíle dost podstatně omezili. Předchozí válku - ve Vietnamu - jsme prohráli a korejská válka skončila nerozhodně. Neokonzervativci mají samozřejmě sklon připisovat si zásluhy za zničení Sovětského svazu, jenže Sověti nebyli poraženi v bitvě, spíše se zhroutili v důsledku svého vlastního „přílišného rozpětí", tedy nerozumné geopolitické ctižádosti, jejímž výsledkem byla katastrofální hospodářská politika, ve spojení s úsilím udržovat si nesmírnou vojenskou moc. Snad je tudíž přesnější říci, že se Sověti porazili sami.\nV „unipolární" éře zatím Spojené státy nasadily svou vojenskou moc buď proti velmi slabým státům - jako byla Grenada a Panama - anebo proti poměrně bezmocným „darebáckým státům" - Srbsku, Afghánistánu a Iráku. Druhá kategorie válečných operací sice v některých případech přinesla skvělé úspěchy, ale závisela převážně na drtivém vzdušném bombardování protivníků, kteří disponovali minimální protivzdušnou obranou. Představuje zhruba současný protějšek „diplomacie dělových člunů" devatenáctého století, přičemž moc amerického letectva hraje stejnou roli jako tehdejší britské námořnictvo: udržuje pořádek mezi „pohanskými" moc-nostmi ve světě a dělá radost šovinistům doma. Až do války v Iráku však tyto hegemonické expedice charakterizovala nechuť k plnému a dlouhodobějšímu nasazení amerických pozemních sil. Až do nedávné doby se zdálo, že tato nechuť představuje významné omezení americké vojenské ctižádosti. Podle všeho však hegemonická globální velmoc musí být schopna dělat i více než jen trestat ze vzduchu „zločince", obzvláště pokud má v plánu proměnit své bývalé nepřátele v demokracie; tento osud neokonzervativci předepsali Iráku i mnoha dalším zemím. Pokud to mají Spojené státy dokázat, musí být jejich armáda schopna protivníka nejen porazit, nýbrž i okupovat jeho území, a to dost možná i po dlouhý čas.\nNedá se popřít, že na nedávné válce v Iráku se velmi významně podílely také pozemní jednotky, a to ve značném počtu a s velkými úspěchy. Zatím však nelze říci, jaká poučení - na poli vojenském i politickém - odtud vyplynou. Zda bude mít americký triumf v Iráku dlouhé trvání, to zřejmě závisí na faktorech spíše politických a diplomatických než čistě vojenských. V posledku úspěch závisí na tom, jak bude okupace postupovat a jak se ji podaří legitimizovat. Právě tak závisí i na veřejné podpoře, které se americké akci dostane v samotných Spojených státech. V tomto ohledu sehrají pravděpodobně významnou roli hospodářské faktory. Již nyní se stávají hospodářské náklady, které si politika současné administrativy vyžádala, předmětem vážného znepokojení. V prezidentských volbách roku 2004 můžeme očekávat, že demokraté budou pokles ekonomického výkonu Spojených států zdůrazňovat ve snaze vytěžit z něho co největší politický kapitál. Prozatím však v roli kritiků současné neokonzervativní geopolitiky jako opoziční strana příliš úspěšní nejsou - nechtějí totiž americký „triumfalismus" odmítnout, spíše se snaží nabídnout jeho jinou variantu.\nPřitom lze tvrdit, že Clintonova administrativa nebyla nijak zvlášť méně „unipolární" než administrativy obou Bushů. Určitě bychom neměli zapomínat, že Hubert Védrine označil Spojené státy za hypervelmoc, kterou je zapotřebí vyvažovat, už dávno předtím, než se současná administrativa ujala úřadu. Clintonův triumfalismus na sebe prostě vzal spíše formu hospodářskou než vojenskou. Spojené státy měly být podle něj hlavní světovou ekonomikou a vůdcem v oboru nových technologií, o jehož prvenství se už nebude pochybovat. Bylo to další vydání „americké výzvy Evropě". Clintonovým prvním krokem v „pěstování" jeho superekonomiky bylo tvrdé seškrtání vojenských výdajů, k němuž mohl přistoupit díky zhroucení Sovětského svazu. Tak byl opětovně zaveden fiskální pořádek, jejž rozvrátily masivní výdaje na zbrojení Reaganovy éry. Návrat k fiskální spořádanosti měl právě ty účinky, jež klasičtí ekonomové vždy předpokládali. Radikální snížení objemu vládních půjček přineslo pokles úrokových sazeb a v souladu s tím stouply soukromé investice, které podporoval i nový pocit bezpečí, a to jak geopolitického, tak i makroekonomického. Spolu s nárůstem investic pozoruhodně vzrostla i produktivita práce, jíž dále napomohl příliv technologických inovací.\nJenže na konci desetiletí začalo být jasné, že boom je spíše bublinou. Clintonova verze „unipolarismu" zahrnovala totiž své vlastní „přílišné rozpětí". Clintonova administrativa sice dokázala vyléčit obrovské fiskální deficity, které zdědila po Reaganovi, avšak nepodařilo se jí vyřešit další z problematických odkazů Reaganovy vlády, totiž obrovskou vnější nerovnováhu amerického hospodářství. Je to dlouhodobý problém Spojených států a „reaganomika" ho jen prohloubila. Deficit platební bilance v průběhu Clintonova boomu bez přestání narůstal a dnes je to s ním horší než kdykoli v minulosti. Co přesně tento deficit znamená a jaký má vztah k americké vojenské moci?\nObrovské a neklesající deficity platební bilance jednoduše znamenají, že Spojené státy dlouhodobě spotřebovávají a investují více, než produkují. Rozdíl je potřeba importovat a nakonec jej musí financovat cizinci. V Clintonově éře nebyl se zahraničním financováním žádný problém, protože Evropané se s investicemi do vzkvétající americké ekonomiky mohli přetrhnout. Navzdory masivnímu přílivu zahraničního kapitálu byla přitom cenová a mzdová inflace držena na uzdě působením silného dolaru a levných importů z Asie. Jenže nakonec se inflace projevila v podobě „inflace aktiv" (asset inflation), tj. nadměrných investic klasického typu, jež vedly ke zhroucení boomu. Není třeba dodávat, že jakmile bublina praskla, evropské investory opustilo nadšení, s nímž předtím přinášeli své investice do Spojených států. Pokles zahraničních investic propad ještě prohloubil a proti dolaru působí dodnes. Co odtud vyplývá pro americkou moc?\nSpojené státy samozřejmě trpěly značnými deficity platební bilance bezmála po celou poválečnou éru. Kdykoli však jeden ze způsobů financování deficitu selhal, vždy byl brzy nalezen nějaký jiný. Vláda Spojených států měla kromě toho trvale na své straně dvě důležité výhody: studenou válku a dolar. Sovětské hrozbě vděčily Spojené státy za to, že měly při vyjednávání se svými bohatými protektoráty Evropou a Japonskem vždy lepší pozici, než jaká by jim jinak příslušela, a mezinárodní úloha dolaru propůjčovala jedné americké administrativě za druhou značnou schopnost vytvářet nové peníze a utrácet je po celém světě. Z obou dvou výhod dnes již mnoho nezbývá. Konec studené války připravil Spojené státy o jejich bývalý geopolitický vliv a nástup eura zase ohrožuje monopolní moc Ameriky nad světovými penězi. Hospodářský boom Clintonovy éry skončil a financování budoucích amerických deficitů nejspíš začne být podstatně nákladnější, než tomu bylo doposud. K přilákání zahraničních úspor budou potřeba vyšší úrokové míry; lze však očekávat, že vyšší úrokové míry přinutí americkou politiku, aby přijala určitá sice nepříjemná, ale nutná rozhodnutí: buď pušky, anebo máslo, buď růst, anebo spotřeba. Je pravděpodobné, že stav věcí by nebyl lepší ani tehdy, kdyby nepřestala být uplatňována clin-tonovská politika. Avšak geopolitické i fiskální kroky prezidenta Bushe téměř určitě situaci dále zhorší. Clintonovy postupy sice nijak neomezily nadměrné americké vstřebávání a s tím související deficit platební bilance, ale přinejmenším odstranily deficit fiskální.\nKdyž se nynější Bushova administrativa chopila moci, na Clintonovy fiskální priority pohlížela s pohrdáním. Stejně jako v Reaganově době dostala touha po nárůstu vojenské moci přednost před snahou o vyrovnaný rozpočet; Bush navíc k tomu, aby prosadil masivní nárůst vojenských výdajů, dokázal využít 11. září. Mezitím jeho administrativa navrhla starý známý neokonzervativní fiskální model z doby studené války - daňové škrty ve spojení se značným nárůstem vojenských výdajů. Podobně jako Reaganův experiment si i Bushův model vyžádal federální deficity. Přebytkový rozpočet, jejž nová administrativa zdědila po Clintonovi, se stal jednou z prvních obětí. Mezitím obrovské deficity platební bilance dále rostly a v důsledku se tak Spojené státy vrátily ke „dvojím deficitům" předclintonovské éry. Současné odhady říkají, že deficit obchodní bilance Spojených států dosáhne roku 2003 přibližně 500 miliard dolarů, zatímco rozpočtový schodek se v novém fiskálním roce vyšplhá na 246 miliard; do toho navíc nejsou započítány dodatečné vojenské výdaje na válku v Iráku - administrativa pro tento účel požádala Kongres o dalších 74,7 miliardy. Odhady nákladů na okupaci a rekonstrukci Iráku se od sebe velmi liší, ale jistě půjde o značné částky.\nRozpočtová očekávání je zapotřebí zkoumat ve světle strategické doktríny, s níž nová administrativa přišla. Tato doktrína byla formálně vyhlášena v září 2002 a obsahuje varování, že vzhledem k současným zbraním hromadného ničení a iracionálním sklonům „darebáckých států" a teroristických organizací Spojené státy „nemohou nečinně přihlížet, jak nebezpečí stále roste". Americké války v Afghánistánu a Iráku naznačují, že tuto doktrínu musíme brát nanejvýš vážně. Avšak její logika i jazyk naznačují její ještě obecnější uplatnění: nejde jen o varovné údery proti „darebáckým státům", nýbrž také o preventivní války pokaždé, když nepřátelská mocnost, případně koalice, ohrožuje americkou vojenskou převahu v kterékoli z hlavních oblastí světa. Tato doktrína naznačuje existenci úctyhodného okruhu potenciálních nepřátel, z nichž mnozí disponují velmi početnými armádami. Vskutku, vezmeme-li logiku nové doktríny vážně, pak by Spojené státy mohly nakonec vést válku i s Čínou, Ruskem a možná i s Evropou. Prozatím jsou zde menší, avšak naléhavé problémy - například Severní Korea a Írán. Dokonce i takové menší problémy si přitom vynucují pokračující vysoké výdaje na udržení vojenské síly, jenže vysoké výdaje zase mají své fiskální důsledky.\nTyto geopoliticky motivované fiskální vyhlídky vedou samozřejmě ke klíčové otázce, zda je neokonzervativní globální agenda hospodářsky udržitelná. Stejně jako jsme v Americe byli svědky obrození „reaganomiky", zdá se pravděpodobné, že co nevidět zažijeme také další vlnu „úpadkismu" s jeho varováním před hegemonickým „přílišným rozpětím". Zdá se velmi pravděpodobné, že takové obrození bude provázet a podporovat slabá ekonomika.\nŘíci o té či oné politické linii, že má z hospodářského hlediska katastrofální následky, přirozeně není totéž jako prohlásit ji za neproveditelnou. Přijmout finanční břemena Bushovy geopolitické agendy však nelze bez zásadní změny americké politické kultury, jež by vyústila v autoritativnější stát, než na jaký jsou Američané zvyklí. Americká veřejnost může Bushovu agendu odmítnout a zvolit si jinou administrativu s odlišným geopolitickým světonázorem - nelze také vyloučit, že se změní sama Bushova administrativa. Čím déle bude ovšem současná geopolitická agenda uplatňována, tím více bude její přesvědčení, že zbytek světa ke Spojeným státům přistupuje nepřátelsky, přispívat ke svému vlastnímu naplnění, a tím těžší pro Ameriku bude jednoho dne přehodit výhybku. A čím více bude americké i světové hospodářství týráno obrovskými deficity a nestabilní měnou, tím těžší budou také škody, kterým se nebude možné vyhnout, a tím déle bude trvat, než se je nakonec podaří napravit. Tak jako ve třicátých letech dvacátého století mohou přitom být vedlejší společenské a politické dopady takového postupu velice vážné.\nTyto úvahy bychom přitom neměli pouštět ze zřetele ani v dalším kontextu, když se zaměříme na odhad srovnatelné vojenské síly Evropy. Kagan shledává Evropu vojensky slabou, protože ve srovnání se Spojenými státy jsou její výdaje na obranu nízké. Metodologie jeho srovnávání se však zdá být značně pochybná. Každý odhad poměrné vojenské síly by se měl samozřejmě vztahovat ke geopolitickým účelům, kterým má tato moc sloužit. Evropa nemá v úmyslu uplatňovat svou vojenskou hegemonii na mnoha místech po celém světě a neočekává ani americkou vojenskou invazi. Proč bychom tedy měli srovnávat evropské vojenské výdaje s výdaji Ameriky? Proč by nám mělo podobné srovnání říci něco významného o tom, zda jsou evropské výdaje adekvátní?\nVýdaje na obranu roku 2001 (v konstantních amerických dolarech o hodnotě z roku 2000)\nv mld. per capita jako podíl\nUSD v USD na HDP\nRusko 64 440 4,3 %\nČína 46 36 4,0 %\nJaponsko 39,5 310 1,0 %\nVelká Británie 34,7 583 2,5 %\nFrancie 32,9 553 2,6 %\nNěmecko 26,9 328 1,5 %\nSpojené státy 332,4 1 128 3,2 %\nSpojené státy a Evropská unie představují rovněž značně odlišné politické konstrukce, především ve vojenské oblasti, která je v EU vůbec nejméně integrovaným oborem. Evropská unie zahrnuje tři klíčové, nezávislé vojenské mocnosti - Velkou Británii, Francii a Německo. Srovnání jejich výdajů je sice zajímavé, nevede však nutně k závěrům, které vyvozuje Kagan. Roku 2002 utratily tři hlavní evropské mocnosti na národní obranu 35, 32 a 23 miliardy dolarů - dohromady přibližně 90 miliard, zatímco Spojené státy na tento účel vynaložily 350 miliard dolarů. Zaměříme-li se na vojenské výdaje v poměru k počtu obyvatelstva či velikosti HDP, zjistíme, že tři hlavní vojenské mocnosti Evropy utratily přibližně polovinu celkových výdajů Spojených států. Přesto však tyto tři veliké evropské státy utratily dohromady více než Rusko, Čína nebo Japonsko. Co lze z těchto čísel vyvodit? Že všechny ostatní země utrácejí na svou obranu příliš málo, anebo že Spojené státy utrácejí příliš mnoho?\nDalší metodologická obtíž vyplývá z toho, že celkové sumy nutně neodrážejí rozdíly v kvalitě. Často se uvádí, že Evropa nejen méně utrácí, ale zaostává za Spojenými státy také na poli vojenské technologie. Evropa sice zcela očividně nedokáže vyrovnat americké výdaje na zbrojení, ovšem její nedostatky nejsou tak docela technologické povahy. V takových do nebe volajících případech, jako je budování leteckých mostů nebo satelitní komunikace, Evropané zase tak technologicky pozadu nejsou - spíše se chovají šetrněji než Spojené státy. Evropa je konfederací soupeřících ekonomik, takže každý velký zbrojní projekt přináší nutnost složitých jednání o tom, jak budou rozloženy průmyslové náklady a jak si partneři rozdělí výhody, které z daného projektu poplynou. To často zabere dlouhý čas. Nedá se však říci, že by skrblictví ve věci vojenských výdajů bylo nutně slabostí. Neochota připustit, aby vojenské výdaje rozložily fiskální rovnováhu, by možná měla být považována spíše za přednost. Záleží na tom, zda jsou takto financované vojenské síly schopny ubránit Evropu doma a zda dokáží sloužit potřebám rozumně definované ctižádosti starého kontinentu ve světě, jakož i umožnit mu, aby náležitě dostál své odpovědnosti.\nV průběhu devadesátých let dvacátého století poskytovala nejjasnější doklad evropské vojenské neschopnosti situace v Jugoslávii. Kagan právem zdůrazňuje, že zabíjení na Balkáně neskončilo, dokud se do věci nevložili Američané a nenasadili své vlastní početné síly. Avšak i přesto, jak politováníhodná byla evropská neschopnost situaci na Balkáně vyřešit, šlo hlavně o neschopnost politickou, nikoli vojenskou. Počínaje rokem 1992, kdy byly na Balkáně vůbec poprvé rozmístěny evropské jednotky, panovala mezi třemi hlavními vojenskými mocnostmi Evropy minimální shoda. Německo sice poskytovalo Chorvatsku diplomatickou podporu, ale k možnosti, že by v regionu mohli být nasazeni němečtí vojáci, se stavělo veskrze zdrženlivě. Británie a Francie sice nasadily poměrně početné vlastní síly, ovšem jejich cíle si protiřečily: Francie toužila dosáhnout viditelného úspěchu v rámci EU a prokázat tím, že Evropa si může vystačit sama, zatímco Británie měla obavy, že NATO by tak mohlo být vyřazeno ze hry. To způsobilo, že se Londýn ve skutečnosti snažil mandát a prostředky evropských sil spíše omezit. Přijatá omezení se ukázala být natolik účinná, až se evropské jednotky na Balkáně dostaly do nebezpečí, že se jejich vojáci stanou rukojmími.\nEvropané si ze zkušenosti, kterou udělali v Bosně a v Kosovu, vzali rozdílná poučení: někteří dospěli k názoru, že americká vojenská síla je nepostradatelná, zatímco jiní začali mít obavy, že by američtí vojáci také nemuseli vždy sloužit jen evropským zájmům. Evropané si navíc uvědomili, že si na Balkáně uřízli velkou ostudu, a to je přimělo věnovat větší pozornost možnostem kolektivní evropské vojenské síly. Nejdůležitějším z návrhů se stala iniciativa ze St. Malo, na níž se roku 1998 shodli Britové, Němci a Francouzi. Byly předloženy i plány na společnou evropskou intervenční jednotku o síle 60 000 mužů, která měla být připravena asi v polovině roku 2003. Výsledkem balkánského fiaska byly navíc některé dosti podstatné zbrojní zakázky, jakož i posílení průmyslové spolupráce v Evropě, a dokonce i některé transatlantické průmyslové fúze. Projekt ještě stále pokračuje, komplikuje ho však nedostatek konsensu mezi jednotlivými evropskými státy, který v současnosti ještě prohloubily jejich rozdílné přístupy k angloamerické invazi do Iráku s jeho následnou okupací. Evropa tak dosud zůstává neschopna účinně soustředit vojenskou sílu, jíž její státy ve skutečnosti disponují.\nDá se očekávat, že na této situaci se příliš mnoho nezmění do té doby, než evropské státy shledají rozepře, které je rozdělují, i neschopnost, která je jejich důsledkem, jednoduše nepřijatelnými. K tomu dojde tehdy, až se Němci - a snad také Britové - konečně rozhodnou, že politické náklady, jež platí za to, že se spoléhají na americkou vojenskou ochranu, jsou pro evropský kolektivní zájem příliš vysoké. Důležité bude, zda v příštích letech události vnímání tohoto kolektivního evropského zájmu posílí, anebo spíše oslabí. Druhá válka v Perském zálivu může mít v tomto směru znatelný vliv, ať už v tom či v onom směru. Zdá se, že zpočátku se v jejím důsledku sblížili Francouzi a Němci, kdežto Američané a Britové se jim oběma spíše vzdálili. Jaké budou dlouhodobé posuny stanovisek, to v tuto chvíli ještě nelze říci.\nNeokonzervativci však za příčinu evropské vojenské slabosti nepovažují politické rozdělení, ale spíše sdílenou politickou kulturu: Evropané dávají takovou přednost měkké, civilní moci, že to podle neokonzervativců v podstatě znamená rezignaci na hrubou vojenskou sílu. To však přinejmenším zčásti není pravda. Němci se možná hrubé síly stále ještě hrozí, ale v Británii i ve Francii je situace jiná. Tak jako tak ovšem nelze popřít, že Evropané dávají měkké moci přednost. Jinak řečeno mnohem raději svět stabilizují a utvářejí prostřednictvím hospodářských podnětů a sankcí, diplomatického přesvědčování, kulturních vztahů a prestiže, místo aby uplatňovali vojenskou moc. Mnozí tento evropský sklon znevažují a zdůrazňují, že Evropané se ve skutečnosti spoléhají na to, že americká hrubá síla po celém světě udrží násilníky a ničemy na uzdě. Nepochybně na tom něco bude. Víra těchto kritiků v hrubou sílu však v každém případě ignoruje desetiletí strategického myšlení v období studené války, kdy se uvažovalo právě o mezích takové síly.\nKlíčový geopolitický závěr, k němuž lze dospět na základě strategické doktríny z doby studené války, zní, že jaderné zbraně hegemonickému světovému systému příliš nevyhovují. Doktrína vzájemně zaručeného zničení říká více než jen to, že bipolární obři jeden druhého nikdy nenapadnou: plyne z ní také, že relativně malé jaderné síly schopné bombardovat vodíkovými bombami půltucet významných měst protivníka poskytují svým vlastníkům poměrně spolehlivou ochranu, i když nepřátelská supervelmoc může být schopna vypustit v odvetu tisíce válečných hlavic. Neokonzervativci doktríny vzájemně zaručeného zničení a asymetrického zastrašování neuznávají, ale nemáme důvod domnívat se, že by konec studené války narušil jejich logiku. Podobné doktríny ovšem představují v mezinárodních vztazích vyrovnávací faktor. Vyplývá z nich existence světa, jehož řád lze (nevyhnutelně) udržovat jedině prostřednictvím rovnováhy moci, v níž budou jednotlivé mocnosti spolupracovat. Jinak řečeno, jde tu spíše o pluralitní koncert než o hegemonický či unipolární systém.\nStejná logika se zřejmě uplatňuje také v případě většiny ostatních „zbraní hromadného ničení". Bushova administrativa zdůrazňuje potřebu zabránit rozšíření takových zbraní; odtud podle všeho plyne, že si je této logiky vědoma - současné události okolo Severní Koreje slouží v tomto směru zcela jistě k osvěžení paměti. Stáváme se tak svědky kampaně americké vlády, jejímž cílem je preventivně omezit počet privilegovaných států, které dosáhly toho, že v jejich případě nelze uplatnit americkou hrubou sílu tak docela lehce.\nTéto kampani ovšem hrozí nebezpečí, že bude poražena vlastním přičiněním. Poměrně slabé země, které se coby „darebácké státy" stávají cíli a opakovaně se jim vyhrožuje tím, že se stanou terčem vojenského útoku, jsou zcela přirozeně ochotny dát cokoli za bezpečí, které jim mohou zajistit jen zbraně hromadného ničení. Pokud bohaté a přelidněné západní státy chtějí šíření zbraní hromadného ničení opravdu zabránit, zdá se dosti nemoudré neustále vyhrožovat slabším nezápadním státům silnější vojenskou mocí. Ze všech forem moci je hrubá vojenská síla tou nejzranitelnější a pro „darebácké státy" je nejsnadnější ji přetrumfnout. Naproti tomu je měkká moc západních států nad zbytkem světa nesrovnatelně větší a bezpečnější. Pozornosti, která se dnes věnuje terorismu, vděčí pluralistická argumentace za to, že vypadá dokonce ještě přesvědčivěji. Terorismus je přirozeným útočištěm zoufalých a slabých, nabízející se cestou k překonání nesrovnatelně mocnější hrubé síly těch, kdo jí disponují. Čím více budou mocnější státy uplatňovat svou hrubou sílu, tím častěji budou slabší státy hledat protizbraň v terorismu. Naproti tomu realisticky a laskavě uplatňovaná měkká síla nejen překonává odpor slabých, ale s trochou štěstí podporuje i jejich transformaci.\nProč by tedy mělo být Evropanům dáváno za vinu to, že svou měkkou sílu zdůrazňují a rozvíjejí? Není pochyb, že se velké státy bez hrubé síly docela neobejdou. Je rovněž zřejmé, že Evropa potřebuje větší hrubou sílu, chce-li bránit vypuknutí násilí ve svém bezprostředním okolí. Měkká síla však státům k utváření dnešního světa docela jistě nabízí účinnější nástroje. Očividně je výhodou, jsme-li schopni bombardovat talibanské kmenové příslušníky a ustavit tak v Afghánistánu vládu, která bude teroristům méně nakloněna. Jak ovšem plyne z ruského nezdaru ve stejné zemi, vybudovat silný a stabilní stát, jenž pro teroristy natrvalo přestane být pohostinným místem, vojenská převaha sama nedokáže. Vzhledem ke stále se zvětšujícímu rozsahu terorismu - nemluvě o tom, že obstarat si zbraně hromadného ničení je stále snazší - by se zdálo, že trvalé nasazování hrubé síly proti slabším státům lze směle označit za postup, který nakonec čeká porážka vlastním přičiněním.\nVýhody měkké síly jsou v amerických liberálních kruzích již dlouho velmi oblíbeným tématem diskusí. Ti, kdo měkkou sílu vychvalují, zpravidla obecně předpokládají, že Spojené státy mají v měkké síle převahu stejně jako v síle hrubé. Spojené státy se dlouhý čas těšily po celém světě značné úctě a dobré vůli, za něž vděčily půlstoletí, kdy hrály velmi úspěšně roli osvíceného vůdce. Dokud Sovětský svaz plnil úlohu reálné, strach nahánějící hrozby, před níž si ostatní veliké země světa nemohly být jisté, zdálo se, že americký kapitál dobré vůle je trvale zajištěn. Nedávné události ovšem naznačují, že se měkká moc Ameriky rychle rozkládá. Poprvé od skončení druhé světové války teď Spojené státy nedokázaly sestavit důvěryhodnou mezinárodní koalici, která by plánovanou vojenskou intervenci provedla společně. Místo toho byla americká akce v Iráku terčem hlasitých odsudků ze strany falangy eurasijských velmocí - Francie, Německa, Ruska a Číny. Právě tak nedokázaly nápadné a důrazné přemlouvání, uplácení a vyhrožování, jejichž terčem se staly malé státy zastoupené právě v Radě bezpečnosti, zajistit Spojeným státům v tomto orgánu alespoň těsnou prostou většinu - právě naopak, dva důležití evropští spojenci Ameriky, Francie a Německo, se postavili do čela nově zformované většiny Spojeným státům odporující. V Evropě je snad vládkyní Venuše, ale je dost jasné, že s touto Venuší nepůjde jen tak zametat.\nNikdo zatím nedokáže říci, jaké nakonec bude mít válka v Iráku politické důsledky. Zdá se však, že pro transatlantické vztahy by se mohla stát osudovým okamžikem. Jen málo je těch, kdo v ní spatřují příležitost pro rozvoj západní solidarity. Pokud nebylo cílem Bushovy administrativy zničit Severoatlantickou alianci, jak někteří nejasně naznačují, nelze popřít, že došlo k několika zjevně chybným odhadům reakcí přinejmenším dvou našich nejdůležitějších evropských spojenců. Z toho dále vyplývá, že neokonzervativní názory s veřejným míněním v této části světa vážně nekorespondují, ovšem právě tato oblast je nám nejbližší a hraje pro nás nejdůležitější roli. Následná roztržka s Francií a Německem představuje tudíž zásadní selhání americké zahraničně politické představivosti. Kagan i navzdory svým brilantním postřehům a schopnosti vcítit se do uvažování druhých toto selhání ilustruje. Evropu chválí, ale je možné, že jí ve skutečnosti dostatečně nerozumí.\nKagan v Evropské unii spatřuje produkt osvícenství - „kantovskou" konstrukci, která pacifistickým demokraciím umožňuje zříci se moci a nastolit tak věčný mír. Avšak pohlížíme-li na Evropu takto, snadno se může stát, že podceníme její vitalitu. Kantovo abstraktní, jakoby odlidštěné chápání politiky nedokáže vysvětlit proměnlivý a složitý proces, jímž se evropským národním státům daří vytvářet kontinentální společenství. Evropská unie stojí na idejích starších a rozvinutějších než Kantova politická teorie - na konceptech, jejichž kořeny je třeba hledat hluboko ve středověké Evropě. Vznikající Evropa je doopravdy „stará" - je to Evropa Danta a Tomáše Akvin-ského, Montaigna, Montesquieua, Machiavelliho i Talleyranda, Burka, Hegela a Lista. Stejně jako v každém dynamickém ústavním systému tu proti sobě stojí protikladné, ale přitom se vzájemně doplňující zásady: jednota a rozmanitost, společné zájmy a zájmy dílčí, komunita a individualita, společná akceschopnost a rovnováha moci.\nTak jako je nemoudré podceňovat vitalitu této nové Evropy, je rovněž chybné myslet si, že jí na moci už nezáleží. Právě naopak, pod vlivem svých tragických dějin si je dnešní Evropa moci velmi dobře vědoma - zvláště si uvědomuje strašlivá pokušení a hrozby nevyrovnávané moci. Má tudíž přirozený sklon budovat vyrovnaný koncert států, které by společně dokázaly moc ovládnout. Když Evropané stojí před konfliktem, ať už vnitřním či vnějším, instinktivně se přiklánějí na stranu smíření a hledání společných zájmů. Evropa si osvojila umění soustředit svou měkkou moc tak, aby byly nepřátelské strany dostrkány k dohodě.\nAmerický neokonzervatismus, kterému jde o to vyhnout se appeasementu ať to stojí, co to stojí, těmito smířlivými evropskými sklony pohrdá a má z nich strach. Tam, kde Evropa v každém „proradně" vidí potenciálního přítele, vojensky zaměřená Amerika považuje každou nezávislou mocnost za možného budoucího protivníka. Vzhledem ke zřejmě nevyhnutelnému vzestupu asijských mocností, o Rusku a Evropě samotné nemluvě, a k propastným rozdílům v bohatství mezi starými a novými velmocemi se americký vojenský přístup ke světovému řádu nezdá být nijak zvlášť slibný. Jednadvacáté století bude pro globální hegemonii asi stěží příznivou dobou. Zdá se, že evropský přístup je moudřejší. Možná, že by Mars s Venuší měli raději ulehnout na společné lože.\nProzatím je ovšem vytrvalé očerňování Evropy a zejména Francie v americké veřejné debatě důvodem k vážnému znepokojení. Kagan je samozřejmě příliš rozumný, kultivovaný a dobře informovaný, než aby se do tohoto proudu hrubého amerického šovinismu sám zařadil; ve své knize Američany i Evropany znovu a znovu vyzývá, aby se smířili se svou rozdílností a pokročili k tomu, co slouží jejich společnému zájmu. Kaganův rozbor však transatlantickou spolupráci činí jen jednou z možností, pro niž se všemocná Amerika může rozhodnout, spíše než nezbytností. S ohledem na to, že svět podle všeho dlouhodobě směřuje k multipolárnímu systému, Kaganův názor se zdá být až nebezpečně samolibý.\nJe jasné, že hlubší odcizení mezi Spojenými státy a „starou" kontinentální Evropou by zájmům ani jedné ze stran neposloužilo. Spíše je naléhavě zapotřebí globální koncert, jenž by se dokázal vypořádat s vršícími se světovými problémy a především by navázal řádné vztahy s asijskými mocnostmi na vzestupu. Při budování takového světového řádu se Američané ani Evropané bez podpory a poznání druhé strany Atlantiku neobejdou. Navzájem se potřebujeme i proto, abychom vyvážili své vlastní kontinentální systémy. Kagan si správně všímá toho, že tichá přítomnost Ameriky v Evropě umožnila Francii a Německu navázat životně důležitou spolupráci v Evropské unii. Právě tak je ovšem pravda, že evropská přítomnost v americkém politickém procesu začala sehrávat klíčovou roli při zvládání naší obrovské vojenské moci a tím i při ochraně naší vlastní ústavy. Veliká politická společenství vždy musí vyrovnávat moc, moudrost a ctnost. Dnes má triumfalistická Amerika příliš velikou moc a navíc si myslí, že je i nadmíru ctnostná. Možná je čas pro více moudrosti - měli bychom si na pomoc místo Marta a Venuše přizvat raději Minervu.\nAutor přednáší na Fakultě vyšších mezinárodních studií Paula H. Nitzeho při Johns Hopkins University, kde je i držitelem čestné profesury Deana Achesona v oboru evropských studií.


Dermatokosmetika PURLÉS :: Studio Martina\nÚvod > Dermatokosmetika PURLÉS\nJako novinku oznamuji začátek spolupráce s francouzskou Dermatokosmetikou PURLÉS, která je tvořena pro dermatokosmetologii, tedy je vysoce vhodná pro citlivější a alergické klientky s citlivou pletí...\nKosmetické přípravky Purles jsou kombinací síly přírody a dědictví péče o krásu z celého světa s inovativními biotechnickými postupy. Purles je účinnou komplexní wellness terapií s bezprostředně viditelnými výsledky, která zároveň poskytuje svým klientům hlubokou relaxaci. Každé ošetření se mění v pečující rituální ceremonii, výlet do světa krásy, čistoty a pohlazení smyslů. Purles je zárukou moderního a kvalitního kosmetického a wellness ošetření, jehož výsledky nezklamou.\nPřípravky značky Purles jsou vyvíjeny a vyráběny ve francouzské laboratoři, která splňuje nejvyšší standardy výroby. Dlouholetá přítomnost výrobků této laboratoře na specifickém trhu péče o krásu svědčí o stabilitě kvality, jež je pod dohledem nezávislých dermatologických testů a přísných výstupních kontrol z výroby. Systém důkladné expertízy spolu s inovativními postupy při vytváření formulí zaručují nejlepší možnou účinnost a bezpečnost při používání vyvinutých přípravků.Nabídka produktů tělových a obličejových řad Purles je určená pro spa a kosmetické salony, které hledají komplexní řešení při poskytování své péče. Aktivní přírodní látky spolu se znalostí a využitím zkušeností dávných i současných obyvatel celého světa zabývajících se péčí o pokožku těla i obličeje a wellness rituály, tvoří podstatu formulí značky Purles, jejíž ošetření se v rukou profesionálů změní v nezapomenutelné ceremoniály krásy.


I.O.B. - Servis chladicího systému to see this player.\nV chladicí kapalině se postupem doby zvyšuje kyselost\n(ph), to vede k poškození a vzniku koroze motoru, při použití\nprofesionálního BG servisu výplachu chladiče a BG\nkondicionéru chladicího systému, odstraníte nežádoucí\nkyseliny, prodloužíte životnost kapaliny, zabráníte vzniku\nkoroze a velmi drahým opravám.\nKondicionér chladicího systému\nDávkování: jedno balení 355 ml do 10 litrů chladící kapaliny.\nVýplach chladicího systému\nUtěsnení chladicího systému\nDávkování: jedno balení 355 ml do 9-19 litrů kapaliny.\nJste zde: Úvodní stránka › Produkty BG Care › Servis chladicího systému


ČERNÁ A BÍLÁ: Je pro nás Unie k něčemu? - Bruntálský a krnovský deník\nČERNÁ A BÍLÁ: Je pro nás Unie k něčemu?\n/ANKETA/ V Evropské Unii jsme patnáct let. Před eurovolbami se však znovu přeme: Je pro nás členství výhoda, nebo neštěstí? Pohledy se různí. Zatímco zastánci EU tvrdí, že se díky ní Čechům zvýšila životní úroveň, odpůrci hovoří o ztrátě suverenity a „diktátu z Bruselu“.\nEvropská unie a Česká republika - Ilustrační foto | Foto: Shutterstock\nMáme v Evropě větší vliv\nANO Desetimilionový stát není v globálním světě malým hráčem. Je nulovým hráčem. V Evropské unii jsme rovni těm největším a nejvyspělejším. Vytváříme evropskou politiku. Řadu rozhodnutí, která pro nás nejsou prospěšná, můžeme blokovat, zvrátit nebo zmírnit. Na druhou stranu nám nikdo nemůže diktovat. Ukázala to nedávná minulost, kdy jsme spolu s dalšími středoevropskými zeměmi odmítli kvóty na přerozdělování uprchlíků.\nNE Rovnost v Unii je formální, stejně o všem rozhodují Německo s Francií. Malé země se musejí pod hrozbou trestů většinou podrobit. Tak je to i s těmi kvótami. Komise nám vyhrožuje odebráním dotací, vzpurné země jsou nyní souzeny Evropským soudním dvorem. Jednotná Evropa se drží svých zásad, které nikdo neodhlasoval a vnucuje je i těm, komu se to nelíbí. A to bez ohledu na vůli místních občanů.\nČERNÁ A BÍLÁ: Mají mít EET všichni podnikatelé?\nDotace pomáhají hospodářství\nANO Česko získalo od vstupu do Unie čistých sedm set miliard korun. Evropské peníze pomáhají prakticky všude. Rekonstruují se za ně zničené památky. Postavili jsme za ně čističky, které zásadně změnily k lepšímu životní prostředí. Města a vesnice dláždí za tyto peníze chodníky, staví veřejně prospěšné budovy. Unie pomáhá opravovat silnice a budovat dálnice. Bez nich by naše zemědělství dočista živořilo.\nNE Dotace jen křiví trh. Jedněm dávají výhodu proti jiným. Navíc státy nemohou rozhodnout, jak dárky od EU použít. Z nesmyslných důvodů jde velká část prostředků na takzvané měkké programy, tedy například na různá školení. To jen živí pofidérní poradenské firmy a nepřináší to žádný prospěch. Tam, kde bychom potřebovali pomoc, peníze chybí. A pokud si obce zvyknou, že stavět se bude, jen když jsou dotace, co se stane, až příliv skončí?\nMáme výhody z jednotného trhu\nANO Česká ekonomika je otevřená, export je pro nás životně důležitý. Obchod s EU přináší sta tisíce pracovních míst. Odbourání celních a dalších bariér svobodného obchodu je pro český průmysl klíčové. To, že jsme součástí největšího společného trhu na světě, pomáhá ekonomice k tomu, aby postupně doháněla bohatší státy.\nNE Jednotný trh je sešněrován nesmyslnými předpisy. Každý si vzpomene na to, jak jsme museli přejmenovávat tuzemský rum a pomazánkové máslo. Unie trpí dvojí kvalitu potravin. Němci mají pod stejnou značkou kvalitnější jídlo. České průmyslové výrobky jsou kvalitní a levné, našly by si cestu do světa i bez iluze jednotného trhu.\nČERNÁ A BÍLÁ: Mají volit už šestnáctiletí?\nUnie zlepšila život v Česku\nANO Už přihláška a asociační dohoda měly na Česko dobrý vliv. Přijali jsme zákony rozšiřující svobody a zajišťující práva menšin. Země mnohem víc dbá na ochranu přírody. Mladí lidé mohou cestovat za babku a studovat v jiných zemích mnohdy zadarmo. Lidé mohou odjet na zkušenou a dostat práci prakticky kdekoli. Díky EU není Česko postkomunistická země, ale součást prosperujícího Západu.\nNE Země ztratila podstatnou část suverenity a ztrácí ji čím dál víc. Zákony nám diktuje Brusel. Unie se změnila z jednotného trhu na byrokratickou nadstátní organizaci, která vnucuje zemím svou vůli. Sporný hospodářský pokrok zdaleka nevyváží to, že Česko znovu přišlo o většinu samostatnosti a musí se řídit cizími příkazy.\nČERNÁ A BÍLÁ: Má být maturita z matematiky povinná?\nSoudní dvůr Evropské unie,\nDrakiáda plná zábavy a soutěž: Rekordní drak nesměl do oblak!\nV Mnichově u Vrbna pod Pradědem měla letošní Drakiáda v programu něco extra. Desítky dobrovolníků…\n2.0 130kW POHON 4X4\n1.4TDI 66kW STYLE, LED,…\n174 899 Kč\n1.6TDI 81kW DSG STYLE\nČERNÁ A BÍLÁ: Má mít Karel Gott pohřeb se státními…\nHyundai i10 první majitel, nehavarované Hyundai Terracan první majitel, servisní knížka, koupeno v I, dovezeno, nehavarované Ford Focus Ford Mondeo Ford Focus Ford Focus Ford Mondeo Ford Galaxy