Po celém Česku vzplály čarodějnické vatry — ČT24 — Česká televize\nPoslední dubnový den patří v Česku tradičně pálení čarodějnic. Zatímco loni bylo kvůli suchu rozdělávání ohňů zakázáno, letos přišel déšť v pravou chvíli a třeba v Praze skončil zákaz rozdělávání ohňů v noci na 27. dubna. I tak je ale 30. duben dnem, kdy lidé nahlašují nejvíc požárů. Hasiči proto apelovali, aby lidé hlásili čarodějnické ohně prostřednictvím aplikace Pálení, nikoliv na tísňové lince 150, kterou by tak blokovali.\nPo celém Česku lidé pálili čarodějnice\nKaždý rok mobilní aplikaci pro hlášení ohňů využívá čím dál více lidí. Nejvíce událostí nahlašují lidé pomocí aplikace právě na čarodějnice. Například v dubnu lidé v Jihočeském kraji nahlásili 2182 pálení, z toho 217 mimo aplikaci. „Za poslední rok bylo zadáno celkem 7997 pálení, z toho 710 skrz operátory. Dá se tedy říct, že 90 procent je tedy zadáno pomocí webové aplikace,“ řekla mluvčí tamních hasičů Vendula Matějů.\n„K 29. dubnu máme na území hlavního města Prahy v tento okamžik nahlášeno 176 pálení, z toho jedno mimo aplikaci a zbytek skrz aplikaci na webu,“ řekl mluvčí pražských hasičů Martin Kavka.\n„Co se pálení týče, tam je u nás enormní nárůst díky čarodějnicím. Důrazně doporučujeme, aby je lidé nahlásili. Za celý měsíc duben máme nahlášeno asi 3500 pálení a pro srovnání za březen bylo nahlášeno 136 pálení,“ řekla mluvčí hasičů Středočeského kraje Tereza Filiegerová.\nPodobně tomu je i na jihu Čech a na Karlovarsku. „Aplikace je během akcí, jako je pálení čarodějnic, využívána mnohonásobně více než například v září,“ potvrdila mluvčí jihočeských hasičů Vendula Matějů. „Obecně, ze zkušenosti očekáváme zhruba čtyřnásobek hlášení v porovnání s běžným dnem, “ doplnil za karlovarské hasiče Martin Kasal.\nHlášení ohňů tísňovou linku zbytečně zatěžuje\nLidé čarodějnické ohně podle hasičů často hlásí až na poslední chvíli. Aby ušetřili čas, volají navíc na tísňovou linku, kterou ale podle hasičů zbytečně blokují. Hasiči proto vybízejí veřejnost, aby k nahlášení veškerého pálení využívala aplikaci Pálení.\n„Bývá veký problém, že lidé volají přes tísňovou linku. Vytočí 150 a myslí si, že pálení nahlásí hasičům. To samozřejmě tísňovou linku blokuje. Během čarodějnic jich navíc volá hodně. Chceme dosáhnout toho, aby všichni najeli na internet a pálení oznámili takto přes aplikaci,“ vysvětlil mluvčí hasičů Karlovarského kraje Martin Kasal.\nHasiči si navíc stěžují, že telefonické nahlášení pálení musí stejně operátoři do aplikace přepsat. „Apelujeme na občany, aby využívali přímo aplikaci,“ vyzvala Lucie Javoříková, mluvčí hasičského sboru Zlínského kraje.\nHasiči přitvrzují, aby lidé ohně hlásili pouze přes aplikaci\nNěkteré hasičské sbory přijímají hlášení o pálení už jen přes aplikaci. „My už letos nahlášení pálení bereme jen skrze aplikaci. Jakmile někdo zavolá na operační nebo na tísňovou linku, odkážeme ho právě na aplikaci. Postupně přitvrzujeme, aby ji lidé více využívali,“ doplnil Kasal.\nA podobně nekompromisní jsou i hasiči na jižní Moravě. „U nás se hlásí pouze za pomoci aplikace. Lidé vlastně ani nemají, kam by volali. Snažíme se lidi učit, aby aplikaci používali. Je to nejlepší způsob,“ řekl mluvčí jihomoravského hasičského sboru Jaroslav Mikoška.\nNejčastěji hasiči vyjíždějí na podzim a na jaře. V tomto období se také zvyšuje zájem o aplikaci, často také kvůli čarodějnickým ohňům.\nVydáno pod DomácíRegionyHasičTísňové voláníPrahaMartin Kasal


Ekologické neplastové tašky Solubag potiskneme logem vaší firmy.Potisk triček a jiného textilu | Naše triko\nEkologické tašky Solubag\nneplastové tašky k potisku\nImpuls pro váš „zelený“ marketing\nTašky z netkané textilie rozpustné v horké vodě\nŠetrní k přírodě - eko alternativy plastových tašek\nHledáte způsob, jak ve vaší firmě nahradit plastové tašky ekologičtější variantou? Váš firemní Brand může být odteď potisknutý na taškách z netkané textilie! Je to skutečně revoluční eko novinka na trhu a my vám tak přinášíme jedinečnou možnost nastartovat váš „zelený marketing“. Co si budeme povídat, po eko alternativě dnes sahá už každý. Málokoho láká vzít si v obchodě plastovou tašku či sáček. Tašky Solubag jsou navíc netoxické, odolné a rozpustné v horké vodě. V přírodě se rozloží do 180 dní na složky běžné v půdě. Potiskneme je vaším logem, a to ekologickými barvami z naší dílny. Minimální objednávka tašek včetně potisku je 50 ks. Vzorek tašky i s potiskem je samozřejmostí. Neváhejte a udělejte „malý-velký“ krok pro planetu! Pošlete nezávaznou poptávku. Napište nám.\nZáleží nám na přírodě! Na výběr vám ponoukáme ty nejkvalitnější produkty.\nPraktická taška z netkané textilie (vytvořená podle modelu populárních látkových tašek). Vhodná do ruky i přes rameno, skvělá pro všechny druhy zboží. Slouží zákazníkovi opakovaně.Po dosloužení ji sám zákazník jednoduše a ekologicky zlikviduje rozpuštěním v horké vodě. Obrandování tašky je samozřejmostí.\nDruh materiálu: Solubag\nRozměr produktu: 40 cm x 44 cm\nGramáž 25 g/m2\nTaška z netkané textilie s uchem, které umožňuje pohodlné nošení přes rameno. Ideální řešení pro nákupy různého druhu. Umožňuje několikanásobné využití. Pokud se zákazník rozhodne, že už ji nepotřebuje, sám tašku rozpustí v horké vodě. Lze potisknout libovolným motivem.samozřejmostí.\nRozměr produktu: 40 cm x 30 cm x 12 cm\nStředně hluboká taška pro objemnější zboží. Praktická ucha umožňují pohodlné nošení na rameni. Taška je z netkané textilie a zákazník ji může použít vícekrát. Až taška doslouží, sám zákazník ji snadno a ekologicky rozpustí v horké vodě. Dá se potisknout libovolným logem.\nRozměr produktu: 30 cm x 40 cm x 12 cm\nKlasická taška do ruky z netkané textilie. Vhodná pro menší artikly, doplňky nebo zboží prodávané po jednotkách. Zákazníkovi zaručuje několikanásobné použití. Po jejím dosloužení ji sám zákazník snadno a ekologicky rozpustí v horké vodě. Tašku lze potisknout.\nRozměr produktu: 28 cm x 37 cm\nBenefity tašek Solubag\nKontakt tel. 605 189 641 havigerova@t-shock.eu Poptávka


Nebezpečná hemochromatóza: Dědičnost, příznaky a léčba\nRelativně časté dědičné onemocnění způsobuje, že se v těle ukládá železo a poškozuje orgány. U žen jeho zásoby každý měsíc snižuje menstruační krvácení, proto se u nich problémy projevují později, horší je to u mužů. Jak poznáte, že trpíte hemochromatózou, a co všechno vám hrozí?\nHemochromatóza je vrozená porucha metabolismu železa, kdy se důležitého stopového prvku vstřebává ze stravy do těla příliš mnoho, organismus si s ním neumí poradit, nedokáže ho zpracovat ani vyloučit, a tak se železo začne usazovat v různých částech těla a poškozuje je.\nNemoc se vyskytuje u dvou až pěti lidí na 1 000 obyvatel a je typická tím, že se projeví ve vyšším věku, – až se začnou projevovat následky průběžně usazeného železa. U mužů je to zhruba ve 30 až 50 letech věku, u žen o 10 až 15 roků později. Železa v těle přibývá postupně s rostoucím věkem a dosáhne až pětinásobku normy. Může se vyskytnout i získaná hemochromatóza, která se rozvine vlivem jiného onemocnění.\nŽelezo se v těle hromadí postupně a může trvat několik desetiletí, než se projeví první příznaky. Většiny nemocných se týká změna barvy kůže: železo se ukládá v kůži, způsobuje tak typické zbarvení do oranžova či do šeda, a dále skvrny na obličeji, krku a na hřbetu rukou, mnoho nemocných má i zvýšenou pigmentaci spojivek.\nU poloviny postižených se prvek hromadí v játrech a způsobuje jejich zvětšení a později cirhózu jater. Nemoc poškozuje také slinivku břišní a způsobuje cukrovku, která se v souvislosti s atypickým zbarvením kůže někdy označuje jako bronzový diabetes. Hromadění železa se nevyhýbá ani srdci, kde může způsobit arytmie i selhání. Srdeční potíže jsou někdy prvním signálem, že v těle není něco v pořádku.\nŽelezo se ukládá i v kloubech, což způsobuje kloubní bolesti, z celkových příznaků se objevuje únava a slabost. Vysoký obsah železa může způsobit snížení funkce varlat, což může vést ke ztrátě ochlupení a nemoc se díky tomu někdy odhalí už v nižším věku.\nVyšetření a léčba: pouštění žilou\nDiagnózu lze stanovit na základě krevních testů a biopsie jater, při výskytu v rodině se doporučuje genetické vyšetření. Hemochromatózu vyléčit nelze, množství železa v organismu se snižuje pravidelnými odběry krve a mluví se v této souvislosti o pouštění žilou.\nJe nutné také řádně léčit všechny vzniklé problémy – játra je někdy nutné transplantovat. Co se týče speciální diety, tedy stravy s nízkým obsahem železa, dnes se odborné názory kloní k tomu, že nemají velký význam. Pokud u nemocného již propukla cukrovka či jaterní onemocnění, pak je samozřejmě nutné dodržovat dietní doporučení týkající se těchto konkrétních potíží.\nŽelezo je pro fungování organismu zásadní, je-li ho však v těle příliš, hrozí vážné poškození\nNemoc se vyléčit nedá a zásadní je přijít na problém co nejdříve, aby se včasnými zásahy snížilo množství dále usazovaného železa. Čím víc se ho nahromadí, tím víc jsou vnitřní orgány poškozené. Jak už bylo řečeno, vznikají tak velice závažné choroby, které mohou vést ke smrti: cukrovka, potíže se srdcem a jaterní cirhóza – ta velice často dále vede ke vzniku rakoviny jater. Příliš mnoho železa způsobuje i veliký oxidační stres (= v těle je příliš mnoho volných kyslíkových radikálů), což zvyšuje riziko propuknutí dalších potíží.\nKromě dědičné příčiny onemocnění může být hemochromatóza také získaná, a to při opakovaných transfuzích, když se léčí jiná nemoc. Jinak nejde chorobě předcházet. Je na ni ale třeba myslet, pokud se vyskytla v rodině, pak je třeba sledovat hladinu železa v krvi.\nPopis - Dědičné onemocnění, při kterém se v těle hromadí železo.\nPříznaky - Bronzové zabarvení kůže a pigmentové skvrny, únava, bolesti kloubů, vážné jaterní a srdeční potíže, cukrovka\nLéčba - Vyléčit nelze, množství železa se snižuje pravidelnými odběry krve, je nutné důsledně léčit všechny vzniklé problémy.\nStatistika - Vyskytuje se u 2–5 lidí na 1 000 obyvatel.\nPrevence - Nemoci nelze předejít, zásadní je odhalit ji co nejdříve.\nVrozená je také cystická fibróza. Co to znamená a jak se s ní žije?


Letošní kontroly zvěřiny v restauracích zjistily nedostatky zhruba u pěti procent případů | AKCR.cz\nLovecká sezóna je v plném proudu. Mnohem častěji než jindy se tak v tomto období objevuje v nabídce tuzemských restaurací zvěřina v různé úpravě. Kontrola zvěřiny v zařízeních stravovacích služeb je od ledna letošního roku jednou z nových kompetencí, kterou Státní veterinární správě (SVS) přinesla novela zákona o potravinách. V období od začátku roku do začátku října zkontrolovala SVS ve stravovacích zařízeních zvěřinu ve více než 1 200 případech, nevyhovující stav zjistila zhruba u pěti procent z nich. Jednalo se především o chybějící doklady o původu suroviny. Za nedostatky byly uloženy pokuty v celkové výši téměř 200 000 Kč.\nPři dozorové činnosti využívá SVS také svých informací z jiných typů kontrol zaměřených na zvěřinu (například ve zvěřinových závodech nebo u uživatelů honiteb). Na základě nové kompetence v oblasti kontroly zvěřiny proběhlo již začátkem letošního roku jednání zástupců SVS a Policie České republiky (PČR) za účelem nastavení spolupráce pro případy, kdy státní veterinární dozor po provedené kontrole pojme podezření, že provozovnou zpracovávaná zvěřina byla získána od pytláků.\nV souvislosti se zvěřinou platí několik zásad, které by měli provozovatelé zařízení stravovacích služeb znát. Tou hlavní je: nekupovat maso neznámého původu. V případě, že restauratér nakoupí již staženou zvěřinu od obchodníka, musí se jednat o maso zvěře prohlédnuté ve zvěřinovém závodě. Na obale musí být ovál se schvalovacím číslem závodu a zkratkou státu. Provozovatel stravovacího zařízení musí být schopen doložit nákup masa obchodním dokladem. Pokud bylo maso nakoupeno od jiného maloobchodníka, který byl krajskou veterinární správou registrován jako tzv. zařízení pro zacházení se zvěřinou v rámci okrajové činnosti tohoto zařízení, takto zakoupené nebalené maso není označeno oválem s číslem. Provozovatel restaurace je však povinen mít k dispozici obchodní doklad.\nStahování či škubání ulovené a nestažené volně žijící zvěře je povoleno pouze v takových restauracích a jídelnách, které splňují podmínky pro tuto činnost a jsou registrovány KVS jako maloobchodní zařízení určená pro zacházení se zvěřinou. Zvěřina musí být prohlédnuta proškolenou osobou a v případě divočáků je nutné vyšetření na přítomnost larev parazita svalovce, původce pro člověka nebezpečného onemocnění trichinelózy. Ke každému kusu zvěře musí být provozovatel stravovacího zařízení schopen předložit kontrole kromě obchodního dokladu také řádně vyplněný lístek o jeho původu. V něm musí být mimo jiné razítko od proškolené osoby, která potvrzuje, že jí prohlédnutá zvěřina byla v pořádku. V případě spárkaté zvěře musí mít k dispozici také sejmutou plombu, kterou se ulovená zvěř označuje. Lístek i plombu je provozovatel restaurace povinen uchovat půl roku ode dne nabytí zvěře.


Zvěřina v hlavní roli: Proč ji nikdy předem nesolíme, neochucujeme ji česnekem a vždy špikujeme? - Lifee.cz\nZdroj: Pivovarská restaurace Ossegg\nZvěřina patří mezi typické podzimní delikatesy, není ale snadné ji připravit. Nechte se tedy inspirovat našimi radami, jak si s ní poradit, ochutit ji a pořádně zpracovat. Pak si můžete klidně připravit takové domácí jelení ossobuco jako ze špičkové restaurace.\nMaso ze zvěřiny má své milovníky i odpůrce. Podle odborníků je stravitelnější a biologicky hodnotnější než maso ostatních zvířat. V porovnání s hovězím či vepřovým masem, s výjimkou masa divokých prasat, obsahuje jen velmi málo tuku, 2–3%. Také obsahuje větší množství vitamínů A a B. Z minerálních látek je neopominutelný obsah železa, fosforu a vápníku. Obecně se za nejlepší zvěřinu považuje maso srnčí a dančí.\nSpárkatou zvěřinu (srnčí, jelení, dančí, mufloní a divokých prasat) stáhneme a rozbouráme na stejné anatomické části – kýtu, hřbet, plec, krk, žebra. Poté provedeme kuchyňskou úpravu, tj. vykoštění, rozšálování a odblanění masa. Pernatou zvěřinu (bažanty, divoké kachny a orebice) zpracováváme škubáním, stahováním nebo vyříznutím prsou a stehen. Veškeré maso vakuově zabalíme a následně šokově zamrazíme.\nChuťové vlastnosti zvěřiny nejlépe vyniknou při dušení a pečení. Můžeme ji dokonce i grilovat. Pečením upravujeme především hřbet a kýtu. Dušením připravujeme přední masa. Vaření používáme pouze v případě, že chceme kvalitní silný vývar.\nMaso ze zvěřiny je téměř bez tuku, proto jej špikujeme.\nPro zvýraznění chuti a zjemnění maso nakládáme.\nPro zrání či moření používáme smaltované nebo kameninové nádoby.\nZvěřinu předem nesolíme, ztratila by chuť.\nChuť česneku ničí chuť zvěřiny, proto jej nepoužíváme.\nPři nákupu dáváme přednost chlazené zvěřině před mraženou.\nDostaneme-li zvěřinu jako dárek od lovce, nezapomeneme se zeptat, z kterého kusu pochází.\nNA RECEPTY ZE ZVĚŘINY SE PODÍVEJTE DO GALERIE:\nbažant dančí divoké prase grilování jelení maso pečení podzim recepty srnčí vaření zpracování zvěřina


Aspoň třicet medailí. To je ruský cíl pro Atény - iDNES.cz\nMoskva - Zisk minimálně třiceti medailí plánují ruští reprezentanti před začátkem olympijských her. O cenné kovy bude v Aténách bojovat 467 sportovců. "Máme velmi silný a vyrovnaný tým. Pokud se nestane něco zvláštního, tak těch třicet medailí získáme," věří předseda Ruského olympijského výboru Leonid Ťagačov.\n"Jsme schopni se utkat s našimi hlavními soupeři z USA a Číny," prohlásil Ťagačov. Zároveň nevyloučil, že pokud Rusové v Aténách propadnou, ze své funkce odstoupí.\nKonkurovat Rusům budou co do počtu právě týmy Spojených států, jež plánují vyslat přes 500 sportovců, a také Čína a Německo, které bude údajně zastupovat kolem 480 závodníků.\nRuská delegace, která bude mít celkem na 730 členů, se do Atén vydá 5. srpna. Vedle míst v olympijské vesnici ROV pro své sportovce a funkcionáře rezervoval také místa v aténských hotelích. Mnozí z nich si prý zakládají na soukromí.\nZa zlatou medaili by měli ruští olympionici obdržet 50.000 dolarů, za stříbrnou 30.000 a za bronzovou 20.000. Vítězové rovněž obdrží od státu zdarma byty a auta.


Paroubek opět zastrašuje – tentokrát komentátory na Netu (Lidovky.cz\nParoubek opět zastrašuje – tentokrát komentátory na Netu (Lidovky.cz 2006-06-25, 11:44:16 • Média\nKultivace zastrašováním(Martin Zvěřina, Lidové noviny, 24. června 2006) Premiér Paroubek chce žalovat autora, který se o něm na internetu vyjádřil „neuctivě“ Odcházejícímu premiérovi se nelíbí, jak pracují v Česku média. Proto již delší dobu prosazuje tezi, že by se měl změnit tiskový zákon. Jako pragmatik však vidí, že tato snaha má mizivou naději na úspěch, a tak se snaží kultivovat mediální prostředí žalobami. Na deníky, týdeníky a rozhlasové či televizní stanice podali za rok přední sociální demokraté v čele s Paroubkem víc žalob než všechny jejich předchozí vlády. Což o to, je to jejich svaté právo, a jestli se domohou rozsudků ve svůj prospěch, pak si z toho dotčené redakce jistě závěry udělají. Jenže v minulých dnech se stalo cosi neobvyklého, a to nejen u nás v Hulvátově, ale i v civilizovaném světě. Předseda vlády chce žalovat bloggera – tedy člověka, který na své internetové stránce komentuje dění kolem sebe. Tím bloggerem je Bohumil Doležal, politolog, univerzitní učitel a komentátor. Premiér jej chce žalovat za glosu, kterou si na jeho internetové stránce přečetlo pár tisíc lidí. Předmětem sporu je to, zda premiér byl, či nebyl „stranický aparátčík s předlistopadovou zkušeností“ a zda byly premiérovy plány na pacifikaci médií nemravné. …Spíš naopak, žaloba je mířena na Bohumila Doležala jako soukromou osobu cíleně se záměrem zastrašit, a to ani tak jeho samého, kterého od psaní neodradili svého času ani komunisti, ale další, především méně renomované kritiky. Proč je žaloba účelově cílená? Protože na internetu existuje velké množství osobních stránek, na kterých autoři komentují premiérova slova i činy slovy daleko drsnějšími a dle mého názoru i pohodlněji žalovatelnými. Pro ilustraci uveďme třeba stránky Miroslava Macka. Ten nazývá Jiřího Paroubka opakovaně Puchejřem. Buď tedy prožijeme léto pod lavinou žalob Jiřího Paroubka na bloggery, nebo budeme moci tvrdit, že premiér chce svévolně likvidovat jednoho publicistu, kterého nutí, aby se finančně i jinak angažoval na obranu svého stanoviska, a to s vědomím, že protivníkovy finanční i jiné možnosti jsou nesrovnatelně větší. …Dejte si na mě pozor, budete platit jak mourovatí, a i když prohraju, přijdete minimálně o spoustu času a nervů! To je vzkaz všem kritikům od Jiřího Paroubka. Zároveň je to návod pro všechny papaláše disponující dostatečným aparátem na to, jak znepříjemnit život každému kritikovi. Věru svérázný příspěvek ke kultivaci našeho politického prostředí. Účel? Zabránit diskusi. …Jenže otevřená a neřízená (ve smyslu nenadirigovaná) debata je to, čeho se premiér obává. Proto postupuje tak tvrdě proti textu s minimální čteností. O ten mu nejde, jde mu o „potrestání“ za to, že si někdo dovoluje jej kritizovat. Trestu v podobě rozsudku se pravděpodobně nedočká, ale popotahovaný publicista „si to užije“ a desítky dalších dostanou strach. A to je účel. celý komentář na: ..:. Lidovky.cz :.


Ekologického Oskara dostaly projekty z Íránu a Etiopie - Ekolist.cz\nEkologického Oskara dostaly projekty z Íránu a Etiopie\n21.1.2016 00:59 | PRAHA (Ekolist.cz)\nTeheránská čistírna odpadních vod je největším zařízením na Blízkém východě. Kromě čisté vody zásobuje město Teherán také elektrickou energií a teplem\nZdroj | Energy Globe Award\nMezinárodní ocenění Energy Globe Award za rok 2015 putuje do Etiopie a Íránu. Poprvé měla ve finále soutěže zastoupení Česká republika -projekt hotelu a vinařství Galant, který vyhrál v národním kole soutěže E.ON Energy Globe Award ČR.\nCelkovým vítězem soutěže o "ekologického Oskara" se pro loňský rok stalo íránské město Teherán, které bylo zároveň hostitelskou zemí finále. Jeho vítězný projekt - čistírna odpadních vod je největším zařízením na Blízkém východě. Kromě čisté vody zásobuje město Teherán také elektrickou energií a teplem. „Stále jsou přitom v provozu pouze čtyři z celkem osmi plánovaných částí této čističky. Proto se produkce vody, tepla i elektřiny ještě výrazně zvýší," vysvětluje Jitka Ničová ze společnosti E.ON Energie, která u nás pořádá české kolo této soutěže.\nDo světového finále postoupil poprvé také český zástupce. Projekt hotelu a vinařství Galant zvítězil v roce 2013 v českém kole soutěže\nDruhý vítězný projekt za rok 2015 pochází z Etiopie. Jeho cílem je zmírnění eroze, která se vyskytuje ve vesnicích a odlehlých částech této země. „Cílem projektu je opět zalesnit vybrané části této země. Organizace Green Ethiopia, která celou akci zaštítila, zásobuje sazenicemi místní obyvatele, ti je pak sázejí primárně v kopcích v okolí svých polí a domovů,“ popisuje projekt Ničová. Vysázené lesy obnovují dříve zaniklé zdroje vody, a tak umožňují vysázet o oblasti i ovocné stromy a zeleninu. „V konečném důsledku tak obyvatelé získávají nové zdroje vody i potravin,“ dodává Ničová. Do dnešního dne bylo podobným způsobem v Etiopii vysázeno přes 16,7 milionů stromů na ploše 2 139 hektarů.\nDo světového finále, kterého se zúčastnilo pouhých 15 z celkem 2 000 přihlášených projektů, postoupil vůbec poprvé také český zástupce. Projekt hotelu a vinařství Galant zvítězil v roce 2013 v českém kole soutěže. Majitel firmy Jiří Marian dokázal chytrým způsobem snížit provozní náklady i ekologickou stopu svého podnikání. Nad tuzemským zástupcem v rámci kategorie Vzduch zvítězil projekt švýcarské společnosti Coop a její elektřinou poháněné kamiony.\nV íránském Teheránu se uskutečnilo už 15. finále soutěže Energy Globe Award. Celkem se do klání ekologických řešení zapojuje 177 zemí světa.


Jiný pohled na úspěch – Krajiňák\nAbychom mohli porozumět slovu úspěch, musíme si ho nejdříve definovat. Být úspěšný znamená prosperovat v určité oblasti. Ať už je tou oblastí rodičovství, hraní hokeje nebo naše každodenní práce, všechno jsou to úspěchy. Podle této definice je však skoro každý úspěšný. Proč si tedy většina lidí myslí úplný opak? Proč máme pocit, jako bychom konstantně mohli dělat věci lépe, rychleji, nebo jich stihnout více?\nProblém je v našem mozku\nV lidském mozku se nachází útvar jménem mozeček, který pochází už z pravěku. V té době měl za úkol nás o ochránit a varovat před případným nebezpečím. A mimo jiné měl za úkol nás upozornit na vlastní chyby za účelem ochrany. My se totiž poté poučili a příště jsme byli opatrnější. Svou práci v té době prováděl výborně. Dokonce bychom mohli říct, že v ní byl úspěšný. Dnes plní stejnou funkci, ale s mnohem jinými výsledky. Novodobé prostředí si totiž vyžaduje trochu jiné podmínky. Dnes je skoro nutností riskovat. A i přesto, že toto riskování nebývá smrtelné, náš mozeček si to neuvědomuje. Stejně jako neví, že přílišná sebekritičnost může být fatální. Důvod, proč máme tendenci se soustředit spíše na negativa než na pozitiva, co se týče nás samých, se tedy nachází přímo v našem mozku. Jak však překonat něco, co už v sobě máme naprogramované geneticky?\nKlíč se, samozřejmě, nachází také v naší mysli\nNašeho sebekritického vnitřního hlasu se nikdy úplně nezbavíme, což je však dobře. Recept ke zdravé sebekritice je snadný. Vždy, když se přistihnete při kritice vlastních vlastností, vzhledu nebo třeba i neúspěchů, zastavte se. Poté se zhluboka nadechněte a pokuste se nahradit tuto myšlenku něčím, co na sobě rádi máte. Jakmile si třeba pomyslíte: “To je strašný, já jsem tak neschopnej, ani hřebík zatlouct neumím,” zkuste tuto myšlenku následovat třeba: “Ale na druhou stranu exceluju v tenisu a už mám několik cen.” I přesto, že tento příklad mohl vyznít relativně podivně, tato taktika opravdu zabírá. To rozhodně neznamená, že by se člověk neměl zlepšovat, nebo by na sobě měl přestat pracovat, ba naopak. Protože když si uvědomíme, že ve skutečnosti máme i své úspěšné stránky, budeme si sebe více vážit. A v důsledku se budeme snažit ještě zlepšit. Nikoliv však z místa nedostatku nebo nenávisti, ale z místa respektu a lásky sami vůči sobě.


Týden první (1) – U Marků\n5. 8. 2010 by Míša·Žádné komentáře\nBalilo se v pátek večer a byl to mazec. Ani ne snad to, že něco zapomenu, ale spíš, aby se nám to vše do auta vešlo. Nakonec se vše vešlo, ale kdyby s námi měl jet ještě někdo, tak si bohužel nemá kam sednout – i zadní sedačky jsme zabrali. Vyráželi jsme (na 666 km dlouhou trasu) v osm ráno v sobotu a do našeho prvního kempu v Sélestatu (Alsasko, východní Francie, porýní), kam nás GPS po jednom nepovedeném pokusu v pořádku navedla, dorazili mezi 15 – 16h.\nMalý kemp, ale na dvě hvězdičky luxusně zařízený. Tak dobrý kemp už jsme nepotkali. Cena na jednoho vycházela na necelých 6 euro. V podvečer jsme se vydali do centra, kde k naší radosti byly místní trhy, a tak jsme hned nakoupili za akční cenu místní salámky – jeden kus vycházel na 2,5 eura, což je levnější než u nás, kde za něj chtějí většinou 100 Kč. Pro ty, kdo mají rádi stavební skvosty uvedu kostel St.Foy postavený v románském stylu a kostel sv. Jiří s gotickou věží a výraznými vitrážemi. A v neposlední řadě (ale to mezi architekturu nepatří, ale co je v Sélestatu nejznámější) humanistická knihovna, která obsahuje kromě jiného i 2000 svazků ze 16. století. Již v podvečer se nám poštěstilo ochutnat i první z alsaských specialit “Tarte flambé”, neboli flambovaný koláč, který se převážně dělá na sladko. Název je ale zavádějící\n– neflambuje se to (minimálně se nám to “nepoštěstilo” u žádného z dobrých pěti koláčů, které jsme si dávali).\nDruhý dne jsme již na kole vyrazili na nejznámější hrad Alsaska (který tu je, včetně zřícenin, na čtyři sta) Haut-Koenigsbourg. Stoupání bylo výživné a asi to byla jediná příjezdová cesta ke hradu, protože aut nás míjelo opravdu hodně. Jaký to byl kopec, dokazuje i to, že dolů to frčelo i 60 km/h. Ribeauvillé je malebné městečko (což ostatně tato malá městečka v Alsasku jsou všechna – všechno je takové čisté, upravené, všude jsou květiny, lidé vypadají mile, apod.), kde jsme nabrali síly na další cestu. Ochutnali jsme také mimojiné další z místních specialit – kuglhopf – takovou bábovku, ale prý z vánočkového těsta (osobně bych to nepoznala, ale byla dobrá). A nechyběl ani výborný “místní” preclík “bretzel”, se kterým jsme se již setkali v Německu na vánočních trzích (a mimojiné je prodávají v Kauflandu). V Markolsheimu jsme se zastavili v muzeu Maginotovy linie, ale zůstali jsme jen u venkovní expozice.\nSélestat – Opičí hora (Montagne des Singes) – Haut-Koenigsbourg – Thannenkirch – Ribeauvillé – Guémar – Marckolsheim – Sélestat – 67 km\nDalší den jsme jeli následovně: Sélestat – Kintzheim – Chatenois – Villé – St.Martin – Hohwald – Mt.St.Odile – Barr – Andlau – Dambach-la-Villé – Scherwiller – Sélestat – 87 km.\nNejvyšší bod úvodního stoupání, do kterého jsem funěla rychlostí asi 6 km/h, byl Col de Kreuzweg (770 m.n.m., stoupali jsme z cca 370 m.n.m.). Do Hohwaldu to ještě stoupalo a klesalo a pak ještě jedno stoupání na St.Odile, kde je bývalý klášter/opatství, váže se k tomu spousta legend, byl zde papež Jan Pavel II. a je odtud krásný výhled na okolní zalesněnou krajinu i nížinu v okolí Rýna (Vláďa tvrdil, že jsme viděli i Štrasburk, ale to si nemyslím). V Hohwaldu je krásná kašna, která je součástí naučné trasy o lidských právech a nápis na ní byl mimo jiné i v češtině! A následoval 11 km dlouhý sjezd do Barru. Nevím jak to, ale jízdou z kopce nám pěkně vytrávilo (nahoře jsme měli zmrzlinu a sladký preclík – z koblihového těsta zasypaný cukrem), a tak jsme se zastavili v cukrárně. Kdybyste to viděli! To se nedá jen tak minout! S Vláďou jsme si dali “pomme de terre”, což v překladu znamená “brambora” a opravdu to bylo obdobné naší bramboře, která se v cukrárnách prodává, ale tahle byla mnohem, mnohem lepší. Martin si dal “Tarte au fromage” (ano jedná se o “cheescake”).\nPředchozí Předchozí příspěvek: Francie 2010\nNásledující Následující příspěvek: Týden první (2) – Třetí odpočinkový den


Stále na vzestupu. Cena v barvě kakaa. - iForum\nStále na vzestupu. Cena v barvě kakaa.\nRozhovor s Prof. PhDr. Josefem Opatrným, CSc., vedoucím Střediska ibero-amerických studií\nMohlo by se zdát, že zveřejněním jmen účastníků a laureátů soutěže, vyhlášením vítězů a rozdáním diplomů a cen víme o právě skončeném ročníku Iberoamerické ceny všechno nebo to nejdůležitější. Není tomu tak. Je s ní spojeno mnoho jemných detailů delikátně ošetřovaných po způsobu diplomatů a samotná agenda soutěže má, jak je možné se dále dočíst, poněkud kočovné, mile úsměvné rysy. Iberoamerická cena je svou historií, významem a osobní angažovaností zakladatelů a všech, kteří se na její organizaci podílejí, zcela výjimečná a doslova a do písmene jediná a jedinečná. A proto především jí je věnován následující rozhovor s Prof. PhDr. Josefem Opatrným, CSc., vedoucím Střediska ibero-amerických studií.\nNejprve vám chci, pane profesore, pogratulovat, protože ze tří oceněných studentů z Univerzity Karlovy byli dva přímo vašimi posluchači. To je výrazný úspěch iberoamerikanistiky.\nAno, z pěti cen, byly tři hlavní a dvě čestná uznání, získala Univerzita Karlova tři, z toho dva studují iberoamerikanistiku. Je ale potřeba si uvědomit, že někteří se soutěže účastní opakovaně a mají už nějakou zkušenost, například Michal Zourek, který byl druhý, se účastnil i vloni.\nMůže se tedy student propracovat k ceně opakovanou účastí?\nMůže se samozřejmě poučit. Ale ono je to s oceňováním složité. Páni velvyslanci hodnotí nepochybně především kvality prací, ale berou jistě v úvahu i jiné věci, aby se např. neopakovali vítězové se stejným nebo obdobným tématem. To je problém všech těchto cen, protože úspěchy přitahují v následujícím roce podobná témata, pochopitelně - když to bylo oceněno jednou, tak by to mohlo být oceněno podruhé, což si samozřejmě velvyslanci uvědomují a musí to nějakým způsobem korigovat. Je také pravda, že podmínky jsou rovné, ale někteří mají podmínky „rovnější“ nebo lepší, protože v posledních několika letech se otevřely velké možnosti výjezdu lidí přímo do Latinské Ameriky. A když jste v Latinské Americe na semestr nebo dokonce na rok a vrátíte se a účastníte se soutěže, tak zase vaše možnosti jsou lepší. A to platí shodou okolností o těch, kteří letos uspěli, jedno děvče bylo v Mexiku a mládenec v Chile. To byla jejich velká výhoda.\nAle dnes má každý podmínky k tomu, aby se na stipendium do Latinské Ameriky přihlásil, a je zřejmé, že témata inspirovaná znalostí konkrétní země mají svou výhodu před těmi, která byla vymyšlena u stolu v Čechách.\nProblém spočívá v tom, že stipendia většinou přímo kryjí jen pobyt na univerzitě a studenti si pak musejí prostřednictvím různých nadací nebo Free Movers či jiných institucí shánět peníze na živobytí. Já si přitom myslím, že tohle je potřeba ocenit a možná i latinskoskoameričtí ambasadoři oceňují, že tito studenti projevují takový zájem o jejich region. Já říkám latinskoameričtí, ale ono to není tak docela pravda, protože mezi nimi jsou i španělský a portugalský velvyslanec - jsou to velvyslanci oblasti, kterou bychom mohli nazvat iberský svět včetně Evropy. A je příznačné, když se člověk podívá na starší témata, že dříve bylo možná víc témat španělských nebo portugalských, zatímco dnes směřují spíš na Latinskou Ameriku.\nJaké byly začátky Iberoamerické ceny?\nIberoamerická cena existuje 14 let, začátky v polovině 90. let byly podstatně složitější, než to vypadá dnes. Byla to nová věc, kterou latinskoameričtí velvyslanci začali zkoušet a o kterou měli eminentní zájem. A ani studenti dřív takové možnosti neměli. Je ale pravda, že už v těch 90. letech se k nám většinou hlásili studenti, kteří byli extrémně interesovaní v tomto regionu. Pokud si vzpomínám dobře, tak například tehdy jedno děvče zvítězilo s tématem, které se před deseti dvanácti lety zdálo docela nezajímavé, okrajové nebo odtažité – Hispánci ve Spojených státech. Práce ale byla tak dobrá, že dostala cenu, a dneska je to téma velice intenzivně sledované. Takže můžeme říct, že naši studenti, byla to studentka z UK, projevují mimořádnou předvídavost v tom, co se opravdu během pár let stane velmi vyhledávaným tématem. I když bych měl jako dlouholetý pracovník mluvit především za UK a i když tu stále mluvíme o humanitních nebo literárních tématech - Hispánii ve Spojených státech a podobně -, další velká zásluha velvyslanců je, že se snaží propagovat a povzbuzovat zájem o Latinskou Ameriku i na mimopražských univerzitách, takže se pravidelně účastní studenti z Olomouce, z Brna a také například z Vysoké školy ekonomické. Ti poslední přinášejí zase jiný pohled na tento region, což je, myslím, velmi užitečné.\nKaždá cena se vyvíjí. V jejích začátcích stojí idea, účel, kvůli kterým byla založena, a od něj se odvíjí statut, regule soutěže. Co je výhodou tohoto statutu a co je naopak jeho nevýhodou? V čem otvírá možnosti a studenty inspiruje a v čem je naopak svazuje? Má například nějaká pravidla, kterým nemůžou dostát?\nJá bych ani neřekl „pravidla, kterým nemůžou dostát.“ Co je jistým problémem, ale to je problém každé písemné práce nebo každé práce tohoto typu, ambasadoři velice dbají na to, aby práce nepřesáhla stránkové vymezení, což je pochopitelné. Je rozdíl, jestliže se v 90. letech zúčastnilo pět nebo sedm studentů, a letos to bylo devatenáct prací, pakliže by každá měla sto stran, je to pro ambasadory nezvládnutelné. A také vím, že někteří studenti si letos povzdechli, že jejich téma by zasloužilo rozsah větší, třeba čtyřicet stránek. Ale to je věc velice diskutabilní. Proto jsem jim řekl: „Musíte brát také v úvahu možnosti lidí, kteří práce pak hodnotí, s tím se nedá nic dělat.“\nJak se proměnili sami studenti? O proměnách témat jste už hovořil.\nJá se trošičku obávám, že proměna je jak v pozitivním, tak v negativním smyslu. Pozitivní v tom, co už jsem říkal, v jejich možnostech využívat latinskoamerických a popřípadě španělských pobytů, teď mluvím spíš o latinskoamerických pobytech. Jisté negativum, alespoň podle mé zkušenosti, vidím v tom, že před těmi deseti dvanácti lety se studenti účastnili takříkajíc pro radost ze soutěže či s ambicí zkusit síly. Dneska se řada studentů ptá, jaká ta cena je... (smích), možná se právě tady odráží proměna studentů nebo jejich části. Ne, že bych to razantně odsuzoval, ale přece jen podle mého názoru by studenti měli mít primární zájem se téhle soutěže účastnit a pak se teprve ptát, co za to, a ne se nejprve ptát, jak vysoká je cena, a podle toho se rozhodovat, jestli se soutěže zúčastním.\n... jakože když dostanou málo, tak do soutěže nepůjdou...?\n... ano, tak tam nepůjdou... přesně tak... (smích) Prosím, to neříkám o všech studentech, ale tuhle zkušenost už jsem udělal loni a předloni, že se studenti přišli zeptat, jestli to stojí takříkajíc za to. Ode mě se dočkali odpovědi, že to vždycky stojí za to, a pakliže by, ty ceny jsou tři, se každý zúčastnil jen kvůli tomu, aby cenu dostal, tak by se mohli tři z nich dohodnout a nakonec by všichni byli ocenění, i když si myslím, že tohle by velvyslanci nepřijali. Takže tohle vidím jako jeden nikoli problém, ale podnět k zamyšlení.\nJakým způsobem jsou práce hodnoceny? Hodnotí je ambasadoři, teď se asi trochu pouštím na tenký led, kteří jsou sice „rodilí domorodci“ z různých zemí, ale jsou to především politici a diplomaté. Jak mohou posuzovat téměř už vědecké práce? Mají k ruce nějaký poradní sbor odborníků?\nMáte pravdu, tady je jeden velký problém a sice ten, jak práce mají být koncipovány. O tom se dohadují velvyslanci neustále. Je pravda, že některé, a to se objeví v každém roce, mají například vynikající literární úroveň. Nejsou to práce, jak jste řekla, vědecké, jsou to spíš eseje, než cokoli jiného, a ambasadoři jsou potom ve velkých rozpacích, jak tyto vynikající práce po stránce literární srovnávat s pracemi, a není to jen tento případ, například z Vysoké školy ekonomické, které jsou zaměřeny i hodně prakticky. Takže v tomhle bych pánům velvyslancům nezáviděl. Čtou je velvyslanci, ale čtou je i kulturní radové. Kulturní radové samozřejmě mají ke kultuře a vědě blíž než většina šéfů diplomatických úřadů. Musím říci, že tady byl muž, Abel Posse, skutečně významný spisovatel, který znamenal hodně pro latinskoamerickou kulturu a který tu léta sloužil jako argentinský velvyslanec. Jak si vzpomínám, právě on velmi podporoval literární stránku těchto prací. Takže si myslím, aniž bych chtěl nějakým způsobem snižovat roli hodnotitelů, že se v hodnocení projevuje pochopitelně vidění té ceny očima různých lidí. Někdo bude zdůrazňovat vědeckou úroveň, jiní budou zdůrazňovat fakt, že se studenti musí vyjadřovat ve španělštině nebo portugalštině, protože oni to španělsky a portugalsky odevzdávají. A ať hodnotitel chce nebo nechce, přece zcela určitě bere v úvahu úroveň jazyka, takže potom jsou ve výhodě studenti, kteří byli na Erasmu někde ve Španělsku nebo trávili rok nebo půl roku v Latinské Americe. Říkám zcela otevřeně, já pánům velvyslancům a kulturním radům jejich roli nezávidím.\nKterá práce vás osobně zaujala?\nShodou okolností jsem letos četl čtyři práce z devatenácti a velmi těžko bych se rozhodoval. Všechny byly výborné, jedna byla zcela mimořádná. Byla to jedna z těch zvláštních cen a měla takovou úroveň, že za poslední léta bych si opravdu těžko vzpomněl na něco lepšího. Myslím si, je to můj dojem, s pány velvyslanci jsem o tom nehovořil, že právě v tomto případě možná zvolili udělení zvláštní ceny proto, že byla opravdu zvláštní. Za léta jsem tak kvalitní práci nečetl. Byl to esej Jitky Anny Faltysové o mexické kultuře nebo o mexické duši. Opírala se o vynikající autory mexické, navíc to bylo napsáno s mexickou zkušeností, autorka v Mexiku několik let žila, takže tam byl vidět vztah k této zemi, ale byla zcela mimořádná i po dalších stránkách. Hovořil jsem o této práci s mexickým velvyslancem, který byl úplně unešený.\nJaký dopad mají oceněné práce v jednotlivých zemích? Snaží se je velvyslanectví u nich publikovat?\nS publikováním je to poněkud komplikované, protože my i velvyslanectví jsme léta usilovali o to nějakým způsobem je zveřejnit. Dnes jsme dospěli ke kompromisu, ale není to tak, že by je zveřejňovali tam. Iberoamerická cena je něco výjimečného, co neznám nikde v Evropě, ani ambasády ve Španělsku ani v Německu, co vím, nic podobného nepořádají.\nČili to je jedna jediná Iberoamerická cena pro univerzitní studenty na světě - výhradně pro Českou republiku?\nAno, to je jediná cena, pouze pro Českou republiku, pokud vím, jinde neexistuje. Rozhodli se k tomu před polovinou 90. let velvyslanci, shodou okolností to byl velvyslanec, kterého jsem zmiňoval, Abel Posse, kteří měli velký zájem o kulturu a o šíření hispánské kultury v českém prostředí. Tak ta cena byla původně koncipována, a v tom myslím i pokračuje, jako pokus o inspiraci a probuzení zájmu studentů. Vyslanci na ni nemají fondy, oni se na tu cenu skládají, takže už tohle ukazuje její výjimečnost. Je pravda, že před sedmi osmi lety, když prací pořád nebylo dost, pochybovali, jestli zvolili správně, jestli má Iberoamerická cena takový význam, jaký ji původně přisuzovali nebo proč to vůbec dělali. Teď se zdá, že v posledních letech počet prací narůstá, páni velvyslanci jsou na jedné straně spokojeni, že prací je hodně, na druhé straně jsou trošku znervóznělí z toho, co všechno musí přečíst. Ale abych se vrátil k tomu publikování. Velvyslanci tvrdili, že nemají prostředky nebo možnosti práce publikovat. Nakonec jsme zvolili variantu, že bychom je v elektronické podobě na nějakou přechodnou dobu pověsili na naši střediskovou webovou stránku. Latinskoameričtí nebo hispánští velvyslanci totiž zápasí s jedním velkým problémem. Jak jsem řekl, některé ty práce jsou opravdu vynikající a stálo by za to, aby k nim byl přístup. Ale vzhledem k tomu, že je to vlastně kočovná instituce, kdy každý rok každou cenu patroluje jiná ambasáda a materiály se stěhují z jedné ambasády na druhou, tak čím je cena rozsáhlejší, tím větší jsou s ní problémy. Takže vloni na podzim se na mě obrátili s žádostí, jestli by práce nemohly být uloženy v knihovně Střediska ibero-amerických studií, což je velmi logické. Mluvil jsem o tom s naší paní ředitelkou knihoven, ona to odsouhlasila a i pan děkan vyjádřil svou podporu, takže teď to vypadá tak, že na konci února budou práce fyzicky předány do naší knihovny, že se zkatalogizují a že budou přístupné studentům. Jednak aby se inspirovali, možná, a jednak aby samozřejmě využili toho, co jejich předchůdci shromáždili.\nMyslíte, že se studentům v těchto pracích daří vystihnout z kultury, historie, současnosti, zkrátka z prostředí iberoamerického světa nebo jednotlivých států něco, co domorodci, nemyslím domorodé obyvatelstvo, ale vůbec obyvatele například Mexika, Peru nebo Brazílie, nejsou schopni postřehnout sami o sobě?\nTady bych byl poněkud skeptický, protože přece jen se studenti, aniž bych je podceňoval, nechají ovlivnit v řadě případů právě tím, co je na realitě zaujalo. Často píší například o vztazích česko-latinskoamerických nebo česko-španělských, což je pochopitelné, protože na to se při přednáškách klade velký důraz. V jiných pracích, např. zmiňované práci Aničky o Mexiku, je vidět velké osobní zaujetí. K pronikání do něčeho zvlášť tajemného v latinskoamerické nebo španělské realitě bych byl, jak jsem už řekl, skeptičtější, i když to nevylučuji.\nJe ještě něco důležitého, co byste chtěl k Iberoamerické ceně říci?\nCena je, co se týče financí, sice ne úplně závratná, ale jisté prostředky to jsou. A vím, že řada studentů si je odkládá stranou, aby až pojedou do Latinské Ameriky, měli nějaké peníze. A tohle je třeba ocenit. Nevím, co budou páni velvyslanci dělat v okamžiku, kdy se přihlásí třicet nebo padesát studentů, a samotná četba textů jim začne přerůstat přes hlavu. Zatím k tomu ale nedošlo a uvidíme, jak to bude dál.\nMožná ještě poslední otázka k vašemu Středisku. Jaký je zájem o studium iberoamerikanistiky?\nU nás máme navazující magisterské studium a vloni bylo otevřeno bakalářské studium na Ústavu románských studií, kde také přednášíme. Takže víme, že řada studentů, kteří se dneska hlásí na bakalářské studium, má zájem pokračovat v navazujícím studiu a vidíme rostoucí zájem o hispánskou oblast. Nedotýká se nás problém části studentů v bakalářském stupni, kteří přicházejí na fakultu a zjišťují, že to není úplně to, co čekali, že si představovali obor jinak. K nám přicházejí informovaní, se zcela vyhraněnými názory, vyhraněnou představou a v řadě případů s ambicí se do Latinské Ameriky podívat. Například vloni jsme měli vynikající diplomku mládence, který dělal tři měsíce v Bolivii na farmě, která se zabývá ekologicky čistou výrobou kakaa. Už když se k nám hlásil, byl rozhodnutý poznat Ameriku na vlastní kůži, a jedna z jeho prvních otázek byla, jak to vypadá s možností vyjet. Protože v Bolivii žádné univerzitní kontakty neexistují, nakonec si pobyt vyjednával sám s přítelkyní, která studuje FAMU a dělala pak o onom kakaovém družstvu dokument. Takže oba připravovali v Bolivii svoje práce, obě podle mého názoru moc pěkné. Stejně skvělá byla diplomka další mladé dámy, která studovala geografii s historií, a zajímal ji obraz Latinské Ameriky v české společnosti. Nakonec psala práci na jednoho českého cestovatele a spisovatele, který ve 20. a 30. letech byl opakovaně v Latinské Americe – dnes je úplně neznámý, neobjevuje se v žádných i hodně specializovaných příručkách jako člověk, který se podílel na českém „objevování světa.“ I odborníci znali jen některé jeho texty, které literárně nijak nevynikaly, takže z literárních vědců nikoho nezajímaly. Ono cílevědomé děvče vše, co napsal, přečetlo a zanalyzovalo, a navíc vypátralo cestovatelovu dceru a tím pádem i deník , bohužel jediný, který se zachoval, protože ta rodina bydlí v Dobřichovicích a při velké povodni v roce 2002 ji vyplavila Berounka. Jediný deník, který měli v patře, se zachránil, ostatní se „utopily“. Tento deník je opravdu zajímavý, z hlediska obrazu Latinské Ameriky v české společnosti jedinečný a díky téhle diplomce jsme se k němu dostali. Tady je vidět, že zájem studentů je velmi užitečný a přispívá k rozšíření, prohloubení nebo zostření našeho pohledu na to, jak vypadaly vztahy iberského světa k české společnosti. Myslím, že zájem bude dál narůstat, protože víme, že hispánský svět je se svou bohatou kulturou velmi přitažlivou oblastí. Když se podíváte na zájem o jazyky v českém prostředí, tak španělština, samozřejmě po angličtině, ta je bezkonkurenční, je stále na vzestupu.\nProf. PhDr. Josef Opatrný, CSc., vedoucí Střediska ibero-amerických studií Univerzity Karlovy


Co dělají LGBT spolky během pandemie COVID-19? Je toho hodně, přesvědčte se sami - PRAGUE PRIDE\nCo dělají LGBT spolky během pandemie COVID-19? Je toho hodně, přesvědčte se sami\nKoronavirus náhle zasáhl do života nás všech a přerušil naše plány. LGBT spolky se stejně jako ostatní neziskovky většinou snažily na novou situaci co nejrychleji zareagovat a začít pomáhat, jak nejlépe umí. Rozhodně jsme před nákazou nezalezli do bezpečí, naopak jsme ke svým obvyklým aktivitám přidali ještě nové, v nichž jsme teprve museli získat jistotu – třeba šití roušek.\nV čem se prožívání pandemie liší u LGBT+ lidí oproti ostatním?\nLGBT+ lidé se musejí vypořádat s některými situacemi, do nichž se zbytek společnosti nedostane. Je to například nucený návrat studujících z internátů a kolejí zpět domů k rodičům, kteří možná o odlišné sexuální orientaci nebo genderové identitě svého dítěte ještě nemají tušení – dítě před nimi musí skrývat své skutečné já, možná musí poslouchat jejich homofobní poznámky vyslovené v nevědomosti, musí si dát pozor, aby jeho online hovor s partnerem*kou nikdo neslyšel přes dveře. V horším případě rodiče už o odlišné identitě svého potomka vědí a jeho coming out nepřijali. Není to příjemné pomyšlení, navíc s tím, že vůbec není jasné, kolik dalších týdnů bude potřeba v omezeném prostoru společného bytu ještě vydržet.\n„Nejvíc mi chybí můj nejlepší kamarád, který bydlí v jiném městě. V mojí transfobní a homofobní rodině, se kterou teď musím trávit dny, žádnou oporu nemám.“\n„Bydlím s rodinou a nejsem out. Nemám žádný vlastní prostor, kde by mě nikdo nerušil.“\nOdpovědi z šetření Prague Pride „Potřeby LGBT+ lidí při koronaviru“\nDalším typickým problémem LGBT+ lidí je osamělost. Spousta jich žije sama a ve čtyřech tichých stěnách bytu musí možná trávit dlouhé dny karantény nebo nejistoty při čekání na výsledek testu na koronavir. Především ve starší LGBT+ generaci je osaměle žijících vysoké procento, často nemají děti a milující rodinu kolem sebe.\nJak zareagoval spolek Prague Pride\nHned po vyhlášení vládních omezení jsme se spojili s naším partnerem, organizací ŽIVOT90, která se zaměřuje na pomoc seniorům a s níž jsme během Prague Pride 2019 otevřeli program pro LGBT+ seniory Pride Life. ŽIVOT90 reagoval okamžitě. Ve spolupráci s magistrátem spustil telefonní linku a nás ujistil, že její služby jsou připraveny i na potřeby LGBT+ seniorů. Tuto linku jsme proto začali hned propagovat a pomáhat s náborem dobrovolníků.\nMentoři a mentorky v LGBT+ poradně Sbarvouven.cz dostali pokyny od svých odborných garantů, aby byli připraveni na klienty, kteří se na ně budou obracet s novým typem problémů – úzkostmi, pocitem osamění, depresivními stavy v důsledku pandemie. Sbarvouven.cz je poradna pro LGBT+ osoby v krizi a je připravena řešit i další témata než jen coming out. V posledních týdnech se na ni obrací dvojnásobek lidí oproti době před koronavirem. Ve spolupráci s odborným vedením poradny jsme připravili článek s radami, jak dbát o psychickou hygienu během krize, a zpřístupnili jsme podcast pro rodiče o tom, jak úspěšně zvládnout coming out svého dítěte.\nIniciativa za manželství pro gay a lesbické páry Jsme fér musela s příchodem koronaviru do ČR přerušit své aktivity, protože na ně v tu chvíli prostě nebyl prostor. Jsme fér proto své komunikační kanály postoupilo skupinám dobrovolníků pomáhajícím potřebným, které potřebovaly šířit různé výzvy – například o náboru řidičů, o shánění bavlněných látek, nebo k registraci na nově otevřených webech a aplikacích s různými druhy pomoci. Jsme fér se také spojili se silnou facebookovou skupinou Zajistíme roušky, respirátory a jiné ochranné pomůcky zdravotníkům! Ve spolupráci s Divadlem Letí jsme uspořádali online projekci hry HOMO40 a výtěžek z dobrovolného vstupného pak věnovali výše zmíněné facebookové skupině a část také hercům, kteří během pandemie přišli o zdroj příjmů.\nJsme fér se ovšem nadále zabývá situací gay a lesbických párů a jejich rodin. Adéla Horáková otevřela na Facebooku online poradnu pro duhové rodiny, jejichž postavení je v současném stavu v mnoha ohledech nejasné nebo přímo znevýhodněné. A tým monitoruje skutečné příběhy párů a rodin rozdělených karanténou a uzavřených státních hranic, při jejichž otevírání manželům a rodinám vláda opět zapomněla na LGBT+ lidi.\nSpolek Prague Pride v dubnu spustil dotazníkové šetření, jehož cílem je zjistit potřeby LGBT+ lidí během pandemie. Podle výsledků nastavíme další aktivity spolku tak, aby byly skutečně přínosné.\nCo dělají ostatní LGBT spolky?\nTým spolku, který se zabývá geografií sexualit, se od prvních dní vrhnul do šití roušek, mj. pro sousední domov důchodců. Vedle šlapání na historickém šicím stroji se však soustředil na to, v čem je Queer Geography expertem – poskytování ověřených informací a zpřístupňování datových zdrojů o koronaviru. Mezi prvními například sdíleli informace o Coronavirus Resource Centru na John Hopkins University nebo článek z prestižního žurnálu Science, který českým čtenářům představil různé strategie, které státy volily ve snahách zmírnit pandemii.\nPředseda spolku Michal Pitoňák publikoval na blogu zajímavé pohledy na aktuální vývoj. Například ve chvíli, kdy jsme získali pocit, že rouškami porazíme pandemii, vydal článek o morální panice. Spolek Queer Geography zpracoval dvě mapy Evropy srovnávající klíčové ukazatele úspěšnosti boje proti pandemii: Mapu počtu zaznamenaných případů Covid-19 (přepočtených na tis. obyvatel) a Mapu “efektivity léčby” tj. poměru mezi infikovanými a zemřelými.\nNa začátku dubna v Queer Geography spustili online dotazníkové šetření zaměřené na dopady pandemie na obyvatele ČR „Já a Covid-19“. Jeho výsledky už můžete vidět zde.\nSpolek transgender, genderqueer a nebinárních osob Trans*parent musel kvůli karanténě pozastavit setkávání svých podpůrných skupin, ale zavedl individuální podporu formou chatu nebo Skype. Se zájemci si povídají právě facilitátoři podpůrných skupin, takže se jedná o vzájemnou podporu, nikoli kvalifikovanou krizovou intervenci.\nTrans a nebinární lidé řeší kvůli koronaviru specifické otázky, například používání binderu. Ti, kdo si svazují hrudník, jsou při nákaze COVID-19 vystaveni vyššímu riziku komplikací, zejména pokud trpí astmatem nebo dýchacími obtížemi. Trans*parent připravil manuál pro uživatele*ky binderu.\nČeská pobočka mezinárodních Sisters of Perpetual Indulgence začala hned po vypuknutí nákazy distribuovat roušky mezi queer lidmi a HIV pozitivními lidmi bez domova. Připravili také letáky s informacemi, které se v běžných infomateriálech moc nevyskytují - jedná se o rady určené lidem, kteří užívají drogy, pracují v sex byznysu apod. Infoletáky českých sester najdete na jejich Facebooku.\nQueer filmový festival Mezipatra se během karantény postará o vaši kvalitní zábavu. Na Aerovodu si můžete pustit dva filmy z Mezipater – Zatoulaného (do 20.5.) a Matthias a Maxime od Xaviera Dolana. Mezipatra připravují také uvedení pásma nejúspěšnějších krátkých filmů na Aerovodu.\nTým facebookového projektu TakyTrans natočil podpůrný video pozdrav pro queer lidi.


Aktuální nabídka pronájem bytu 1+kk Kyje denně zásobovaná stovkami realitních kanceláří. Vyberte si pronájem bytu 1+kk Kyje než Vás někdo předběhne.\nKategorie pronájem bytu 1+kk Kyje se neobjevuje v nabídce tak často. Hledáte-li pro sebe, rodinu či přátele pronájem bytu 1+kk Kyje neváhejte ani chvilku a pokud Vás některá z nemovitostí osloví je dobré kontaktovat prodejce či makléře. Většinou je pronájem bytu 1+kk Kyje právě druhem nemovitosti, který je obvykle hledaný a díky menší četnosti v nabídce je hojně poptávaný.\nLevné pronájem bytu 1+kk Kyje\nPrávě hledáte své nové bydlení či jiný druh nemovitosti v kategorii pronájem bytu 1+kk Kyje, pokud v této kategorii nemůžete nalézt vhodnou nemovitosti zkuste i kategorii následující byty 1+kk Kyje, a to byty 1+kk na prodej Kyje, pronájem bytu 1+kk Kyje, dražby bytů 1+kk Kyje.\nPokud nalezené nemovitosti v kategorii pronájem bytu 1+kk Kyje nesplňují Vaše představy, rozšiřte své hledání na nemovitosti v následujících kategoriích byty 1+kk Kyje, byty 1+kk na prodej Kyje, pronájem bytu 1+kk Kyje, dražby bytů 1+kk Kyje.\nNehledáte pronájem bytu 1+kk Kyje ?\nPokud jste v této kategorii pronájem bytu 1+kk Kyje omylem a hledáte jiný typ nemovitosti zkuste si vybrat z následujících :\nDalší lokality v okolí pronájem bytu 1+kk Kyje\nPro ještě lepší výsledek ve Vašem hledání v kategorii pronájem bytu 1+kk Kyje, si můžete upřesnit lokalitu pro Váš současný výběr pronájem bytu 1+kk Kyje. Určitě lépe naleznete pronájem bytu 1+kk Kyje, který hledáte.


Aura-Pont Kassandra oder Die Welt als Ende der Vorstellung | Žijeme divadlem\nTitul v originále: Kassandra oder Die Welt als Ende der Vorstellung\nAutor: Kevin Rittberger\nKevin Rittberger (Německo)\nKASSANDRA oder WELT ALS ENDE DER VORSTELLUNG (KASANDRA aneb SVĚT JAKO KONEC PŘEDSTAVENÍ)\nV Orestei je Kassandra trójská věštkyně, jež prorokuje pohromu, aniž by ji někdo vyslyšel. V Rittberově hře nejde o konkrétní postavu, nýbrž o dilema: existují situace, v nichž je osvěta a přesvědčování zbytečná a dokonce kontraproduktivní. Autor přivádí na scénu konfliktní a komplexní téma: tragédii Afričanů, kteří riskují život, aby se na chatrných člunech dostali do vysněné Evropy, kde však končí na léta v uprchlických táborech či živoří na okraji společnosti. A paradoxně někteří „dobří lidé“ z Evropy jim chtějí pomoci, dosáhnou ale pravého opaku.\nHra kombinuje dokumentární divadlo (užito autorova interview se skutečnými utečenci) se společenskou satirou. V první části je formou „naučné hry“ vyprávěn příběh Afričanky, jež se po několikaleté odysey napříč Afrikou dostává konečně na člun do Španělska – při přejezdu však přijde ona i její děti o život, člun se potopí. V druhé části mění autor perspektivu: na scénu vstupují Evropané, jejichž angažmá ve věci uprchlíků má fatální následky – chtějí pomoci, ale spíše škodí. Např. tlumočnice chce upozornit na špatné podmínky v azylovém domě na řeckém ostrově, docílí však toho, že se situace pro uprchlíky zhorší – jsou přemístěni na ještě horší místo. Jak vyřešit africké dilema autor sám neví, ukazuje však s nekompromisní autentičností složitost celého problému.\nInscenace vídeňského Schauspielhausu patřila k 6 nejlepším německojazyčným inscenacích na festivalu v Mülheimu v roce 2011. Hra byla uvedena ve Vídni v říjnu 2010.


Valentýnek | Ženy ženám\nBlog / Valentýnek\nLežel jsem u popelnice a moc to pálilo. Nevím, proč jsem tuhle rodinu přestal bavit. Když jsem byl malý, tak se se mnou mazlili a celý den mě hladili. Pak se tahle rodina náhle rozpadla. Děti kamsi odešly s mámou a já zůstal s páníčkem sám. Ten muž byl pořád pryč a domů se vracel až k ránu. Byl z něj cítit alkohol, což jsem bytostně nesnášel. Už mě nikdo nehladil a plná miska jídla byla ta tam. Trpěl jsem i žízní. Jednoho dne jsem páníčkovi lízal ruku a žadonil psí řečí o trochu vody. Ten náhle vyskočil, vynadal mi, že jsem darmožrout a kopnul mě do hlavy. Pak už nic nevím. Když jsem se probudil bylo mé psí tělo v jednom ohni.\n„Podívej, co to tu leží?!“ Nade mnou stála žena s mužem a v očích měli slzy. „Kdo mu to udělal? “ Vezmeme ho k veterináři, snad mu pomůže.“\n„No to je hrůza! Ten pes je úplně plešatej. Kde jste ho našli?“ prohlásil ten pán v bílém plášti. Můžu mu dát něco proti bolestem, ale radím vám, abyste ho nechali utratit. Asi ho někdo polil kyselinou. Těžko se z toho dostane.“\nZavřel jsem oči a čekal na milosrdný konec mého trápení. Dostal jsem do nohy injekci a už jen z dálky slyšel startování automobilu.\nSluneční paprsky mě zašimraly v nose a já začichal cosi co jsem už dlouho neochutnal. Ležela přede mnou plná miska masa! „Tak papej, Valentýnku!“ slyším ženský hlas. „Ano, dali jsme ti jméno Valentýn, protože jsme tě našli právě o svátku svatého Valentýna. Uvidíš, že se z toho dostaneš. A pak pojedeme z téhle kruté země do Ameriky!“ Slupnul jsem půl misky té dobroty a do žil se mi pomalu vracel život. Každým dnem jsem nabíral víc a víc síly. Panička mě chválila, jak se mi hojí popálená kůže a začínají mi růst nové chloupky. Prý jsem hezčí a hezčí. Pomalu jsem zapomínal na lidskou krutost a znovu začal věřit, že my psi jsme tu proto, abychom byli těmi nejvěrnějšími přáteli člověka.\n„Tak, hochu, něco jsme ti koupili. Podívej!“ řekl jednoho dne páníček a já viděl klec. „Valentýnku, neboj se, v téhle přepravce poletíš do New Yorku. Aby ses nebál, tak já budu vedle tvé klece, než odjedeme, spát. Ty uvnitř na měkké dece a já venku,“ hladí mě panička.\nMoc se mi do toho vězení nechtělo, ale ten hlas mě natolik uklidňoval, že jsem to zkusil. Po třech dnech už jsem se ocitl na letišti a všechno šlo ráz na ráz. V zavazadlovém prostoru bylo šero, jakoby z dálky jsem slyšel řev motorů, ale byl jsem v klidu, protože před tím mi panička cosi namíchala do jídla, a tak bylo všechno kolem mne jako v mlze.\n„Valentýnku, no tak, Valentýnku, vstávej! Už jsme tady!“ Slyším hlas mojí paničky. Dvířka klece jsou otevřena dokořán. A před nimi moje miska. Ten pokoj je dost veliký a je plný cizích vůní a cizích lidských pachů. Panička mi vysvětluje, že jsme v hotelu a že zítra náš let pokračuje. Teď se prý půjdeme proběhnout do parku. A to já mám rád! Dostávám na krk obojek a na něm se třpytí kousek plechu, kde je prý vyryto moje jméno. Na Valentýna už spolehlivě slyším, svoje původní jméno jsem zapomněl, tak jako krutou bolest. Srst mám opět hustou a leskne se mi. Hrdě kráčím vedle mojí paničky a páníčka. V parku je obrovské množství lidí. Hraje tady hudba, je tu i dost psů.\nSmráká se. Najednou prásk ! Prásk! Na nebi se rozsvítilo strašně moc barevných prskajících světel. Honem pryč! Hoří! Hoří! Stavím se na zadní a skáču pryč od té hrůzy…\nUtíkám a za mou vlaje řemínek od obojku…\nKde to jsem? Na chodnících je plno lidí. Spěchají. Ale kam? Kde je moje panička a páníček? Nestalo se jim něco? Začíná svítat a mně nesmírně bolí tlapky. Kam jsem se to dostal? Spí vůbec někdy tohle město? U popelnice jsem našel kousek housky s karbanátkem a zavděk jsem vzal louží. Kam se poděli moji chovatelé? Zalézám pod keř a na chvilku usínám. Ráno je studené a bez lidského pohlazení. Už vím kde ukojím hlad. Vím, že kolem popelnic se vždycky něco najde. Tentokrát objevuji kousek sýru a vedle dokonce kuřecí křidýlko. Žízeň mám ukrutnou, ale pak narážím na malou fontánku. Kde je moje panička? Jak se mi stýská po jejím hlazení a hezkých slovech. Sedám si a začínám teskně kňučet.\nTřetí den mi psí intuice napovídá, abych se vydal do parku odkud jsem utekl. Ale kudy? Musím ho najít! Třeba tam na mně čeká moje panička. Jenže co to říkala? Že budeme spát jen jeden den v hotelovém pokoji a pak zase poletíme dál. Letěla beze mne! Už nikdy mě nepohladí, nikdy mi nedá pusu na čelo, už nikdy ji neuvidím…myslíte si, že psům netečou slzy když teskní?\nPloužím se pomalu podél trávníku. Nohy se mi podlamují únavou a smutkem. Moje srst je samý bodlák. Navždy zůstanu sám. Teď už nikomu nepatřím…jsem opuštěný v tom obrovském betonovém městě, kde lidé mluví úplně jinak než jsem zvyklý. Nikomu nerozumím…\n„Valentýnku! Valentýnku!“ Zavírají se mi oči a zdá se mi krásný sen. Slyším hlas mojí milované paničky. Cítím se jak v nebi. „Valentýnku, kde jsi?“ Ale to není sen! To není sen! Moje nohy nabírají na kosmické rychlosti a v zápětí se vrhám do náruče mojí paničky! Pusinkujeme se navzájem a já kňučím radostí. „Valentýnku, přiletěla jsem pro tebe, já věděla, že tu na mně počkáš!“ A já jsem v té krásné chvíli přišel na to, že i lidé jsou věrnými přáteli psů!\nMěsíc lásky Vaše příběhy


Obvinění Ruska? Propaganda, nařkla Moskva Nizozemsko | Týden.cz\nObvinění Ruska? Propaganda, nařkla Moskva Nizozemsko\nNizozemská obvinění na adresu Ruska jsou další zinscenovanou propagandistickou akcí, která vážně komplikuje dvoustranné vztahy a zavání špionomanií. V reakci na tvrzení Nizozemska, že ruští agenti se pokusili o hackerský útok proti Organizaci pro zákaz chemických zbraní (OPCW), to ve čtvrtek v prohlášení uvedlo ruské ministerstvo zahraničí.\n"Nejednou jsme nizozemskou stranu upozorňovali, a to i diplomatickou cestou, že protiruská kampaň špionomanie, doprovázená cílenými úniky informací do médií o údajných hackerských útocích, vážně poškozuje vzájemné vztahy," uvádí se v prohlášení.\nNizozemsko oznámilo, že v dubnu po rozkrytí nepřátelské operace na svém území vyhostilo čtyři ruské agenty. OPCW mimo jiné letos analyzovala látku použitou při březnové otravě bývalého ruského agenta Sergeje Skripala v jihoanglickém Salisbury. Nizozemsko už v polovině září uvedlo, že na jaře zadrželo a vypovědělo dva ruské agenty kvůli špionáži namířené proti švýcarské laboratoři, která také armádní jed novičok testovala.\nObvinění, která zaznívají z Amsterodamu, mají podle ruského ministerstva připravit půdu pro rozhodnutí OPCW nakloněná vůli Západu. Organizace má příští týden jednat o vytvoření nového mechanismu pro vyhledávání viníků odpovědných za používání chemických zbraní. Rusko takový postup označuje za protiprávní.


Rathův advokát je prý nešika, který toho už dost zkazil\nKdyž si David Rath zvolil za svého obhájce Adama Černého, mnohé to překvapilo. Mladý právník byl doposud i mezi právníky prakticky neznámý a navíc se doposud nevěnoval trestnímu, ale obchodnímu právu. Nyní se ukazuje, že to pro Davida Ratha nebyla příliš šťastná volba. Obhájce totiž prý svou nešikovností rozmetal Rathovu verzi případu a pěkně svému klientovi zavařil.\nAdvokát Davida Ratha Adam Černý se prý nebojí toho, že podnikatelka Ivana Salačová učinila ve známé korupční kauze obsáhlou výpověď. Její počínání dokonce vítá, protože to dokazuje, že policie nemá proti jeho klientovi dost důkazů a jako tonoucí se chytá stébel. Je to pravda?\nJako nešika za volantem se v Litvínově ukázal moderátor Leoš Mareš (35). Když vyjížděl z parkoviště za kulturním domem Citadela, kam přijel moderovat charitativní koncert, utrhl při couvání plastový rám SPZ na svém Porsche.\nOsobnosti: Cameron Diaz (365 článků) , Kate Upton (147 článků)


Přidejte do kroku stylově\nPrvní krůčky Jak jde nácvik chůze? Už vaše batole zvládlo tuto dovednost, nebo stále našlapuje s nožičkama široce rozkročenýma, klátíce se ze stranu na stranu jako malý opilec a šikovně využívá při pádech plenkovou vycpávku na zadečku? Chodit po dvou je těžké a vyžaduje to mnohem větší koordinaci, než by vás napadlo!\nKUPŘEDU Když se děťátko naučí chodit, zpočátku si nejspíš celý den vykračuje doširoka rozkročené, ještě neohrabané, s prohnutými zádíčky a vystrčeným bříškem. Jak se bude blíže seznamovat s chůzí a zvládat rovnováhu, bude se vzdálenost mezi nožičkama zmenšovat a ty místo do stran začnou směřovat dopředu. Až teprve po určitém čase bude batole schopné dělat při chůzi další věcí. Po dvou až tříměsíční praxi nejenže dokáže při chůzi nosit hračku v jedné ruce, ale dokáže taky napřahovat ručičky nad hlavu a dívat se vzhůru, dokáže se otáčet a podřepnout.\nPRO VAŠI INFORMACI: Chůze naboso je ideální. Když se batole učí chodit, chodidla má pevně přimknutá k zemi, a vytváří si tak klenbu. Botičky jsou nutné jen jako ochrana proti prochladnutí nebo na ostré povrchy.


Mikuláš Peksa: "RT @WagenknechtLuk@twitter.com Respekt a díky vš…" - Pirátský Mastodon - Sharing is caring\nRespekt a díky všem 21 senátorkám a senátorům za @PiratskaStrana@twitter.com @STANcz@twitter.com @HnutiSenator21@twitter.com a @kducsl@twitter.com kteří se včera společně se mnou pokusili o parlamentní pojistku nad jaderným tunelem Dukovany pana Havlíčka za 400 miliard, který zaplatíme mi a naše děti.\nJul 22, 2021, 06:20 · · Mastodon Twitter Crossposter · 2 · 0 · 1\nJul 22, 2021, 09:13\nI wander why would it get denied...\n"Switch to low co2 energy sources"\nJul 24, 2021, 16:34\n@LukeAlmighty @mikulas_peksa Po úporném snažení části politické reprezentace zůstaly ve hře o stavby jaderných bloků firmy, které často nedodržují rozpočet, některé na nich např. zkrachovaly (Westinghouse El. Co). A tak se našla "česká cesta", aby se ty firmy bez obav pustily do soutěže. Jenže najednou ta samá část politické reprezentace zase tvrdí, že tím vznikne tunel. Aspoň takhle to čtu já, ale nejsem pan pirát Wagenknecht, absolvent věhlasné Univerzity Pardubice, kde místo "my" píší "mi" 😜\nGramatiku zásadně neřeším. Stejně jako lidé vnímají jako projev extrémního autizmu, kdybych je otravoval s chybami v jázvu filmu či podobných detailů, upozorňovat na gramatiku mi přijde stejně asociální.\nProblém je, že tato vyhláška už v názvu mluví o nízko uhlíkové energetice. Prodávat stavbu jaderných elektráren jako nízko uhlíkové ve jako prodávat moderní mobil jako závaží. Prostě z toho má člověk pocit, že tento zákon byl vytvořen alybisticky za účelem aby selhal.\nJul 24, 2021, 18:56\n@LukeAlmighty @mikulas_peksa Jsou gramatické chyby a gramatické chyby. Tohle je v češtině tak hrubé, že jste to za posledních několik desetiletí snad nemohl u lidí s dokončenou VŠ ani zahlédnout. 😉\nTo, co řešíte, jsou definiční a výkladové otázky, které často souvisí s tím, že lidé nepoužívají stejnou ontologii. Podle mého názoru je vhodnější hledat pozadí spojené s mocí a penězi, protože lidi jdou do politiky primárně kvůli nim 🧐 ...a zákony tvoří právě oni. Zbytek je jen divadlo, bohužel 😒\nJul 24, 2021, 15:32\n@mikulas_peksa No jasně, "mi" s krátkým měkkým 🤣 Pan Wagenknecht je pravý vzdělanec 🙄 Systém senátu, který vrací "The service is unavailable." sám deklaruje k čemu nám Senát asi je nebo má být 🤣\nPane Pekso, respekt za tenhle váš příspěvek. Je to odvaha ukázat, že král je nahý 👏\nJul 25, 2021, 11:52\n@g @mikulas_peksa správně tam mělo být "zaplatíte mi"


Zlata Potyková – irozhovory.cz\nJežíšek v kolíbce pohanské magie\nSymboly zrození Krista vedle připomínek slunovratu. Adventní křesťanské výzvy ke střídmosti vedle rituálů, které zahánějí magické temné síly z pohanských mytologií. České Vánoce jsou prolnutím křesťanských ideálů s pohanskými zvyky. „Je na nich velmi silně znát, jak neochotně jsme se vzdávali toho svého,“ říká etnografka ZLATA POTYKOVÁ, kurátorka sbírek lidového zvykosloví Národního muzea. „Když nemůžu bojovat, tak si to přizpůsobím. A tak sice naši předkové postupně přijali nové náboženství, ale dokázali si v daném rámci uchovat to, co jim bylo bytostně vlastní.“ Mimochodem – víte, co je „smíchová kultura“? Jaká je role Lucie a proč „upíjí noci“ už týden před slunovratem? A proč Češi slaví u stromečku již v předvečer hlavního vánočního svátku?\nVyšlo v časopise Téma 22. prosince 2017\n* Etnografie, váš obor, zkoumá a popisuje modely chování, sociální organizaci, zvyky a umění v jednotlivých lidských kulturách a společnostech. Jaké jsou tedy z etnografického pohledu české Vánoce? Čím jsou specifické a jak moc jsou vlastně „české“?\nV našich vánočních svátcích a zvycích se prolíná neskutečná spousta historických, kulturních a teritoriálních souvislostí. V těch českých, jak je známe dnes, se kříží dvě spirituální roviny. Předkřesťanská a křesťanská. Jenže čím hlouběji jdeme do historie, tím méně máme dokladů, o které bychom se mohli opřít. Tam lze vyslovovat spíš hypotézy. Nejsme schopní doložit, jak v předkřesťanské době naši předkové oslavovali a prožívali období, které dnes označujeme jako vánoční, ani jak ho pojmenovávali.\n* A odkud to slovo „Vánoce“ přišlo?\nEtymologie nás vede ke starohornoněmeckém výrazu „ze den wihen nahten“, ze kterého vzniklo slovo Weihnachten. Znamenalo to „v posvátných nocích“, nebo „ve svatých nocích“. Ale pozor, nejde o svaté noci ve smyslu „křesťanské“, ale obecně posvátné. Patříme k zemím, kde Vánoce nejsou označovány slovem, které nějak odkazuje ke Kristu, jako například anglické Christmas. Soudí se, že slovo „Vánoce“ bylo přijato v nejranější době křesťanství v českých zemích, kdy křest přijímali hlavně příslušníci mocenskopolitických vrstev, ale lid setrvával v původní, pohanské víře. Takže slovo „Vánoce“ mohlo být lidovými vrstvami přejato ve významu předkřesťanských svátků.\n* A odkazuje tedy ke slavení slunovratu?\nPatrně ano. K vítězství světla nad temnotou. Období, kterému říkáme adventní, bylo dříve považováno právě za období temnoty, v předkřesťanském pojetí se spojovalo se zvýšenou aktivitou negativních sil a kultem předků. Světla bylo pomálu. Většinu dne byla tma. Věřilo se, že v tom období kulminuje souboj temných a světlých sil, navíc že v tomto období vstupují ve zvýšené míře duše zemřelých do kontaktu se světem živých. Byly tendence si ty předky uctít, komunikovat s nimi, příznivě si je naklonit, ulehčit jim v jejich utrpení, které bylo spojováno s představou utrpení duší v očistci. Na tom je krásně vidět, jak se dokonale propojily předkřesťanské věrské představy spojené s kultem předků s křesťanskou představou o posmrtném životě.\n„Čím víc smíchu a hluku, tím bude větší úroda.“\n* Štědrovečerní večeře byla jistě také spojena s celou řadou rituálů, že?\nProstřednictvím štědrovečerní úpravy stolu se magicky zajišťovala veškerá budoucí hojnost a zdar v lidském počínání, protože cokoli, co bylo přítomné štědrovečerní večeři, bylo tím slavnostním okamžikem vlastně rituálně posvěceno. Proto se na štědrovečerní stůl kladly také mince, aby byla hojnost peněz. Na stole muselo být zastoupeno co nejvíce hospodářských plodin, aby se v příštím roce urodilo.\nUž sama hojnost pokrmů měla zajistit dostatek. Musely být zastoupeny obilniny, luštěniny a vše, co vytváří dojem mnohosti, jako mák, luštěniny nebo obilniny, kterým se přisuzovala i symbolika hojnosti a plodivé síly. Česnek a med pro zdraví. To, co bylo na štědrovečerním stole, se potom přimíchávalo do jarní setby a mělo to zaručit dobrou úrodu. Ubrus, kterým byl přikrytý stůl, používal hospodář jako rozsívku, tedy plachtu, ze které rozhazoval osivo na poli. A ze štědrovečerního stolu se sklízelo až na druhý den ráno, aby duše mohly přes noc hodovat. Taky se třeba nesměl pokládat nůž ostřím nahoru, aby se duše nepořezaly. A do petrolejky se místo oleje dávalo máslo.\nAby si mohly duše pomazat rány, které utrpěly v očistci. Mělo jim to poskytnout úlevu. Tyto rituály a mýty se nepodařilo vymýtit ani za několik set let kázání kněží. A paradoxně velké množství dokladů o všech magických praktikách, které vyplývaly z pohanských zvyklostí, máme doloženy v zápisech z kázání. I důraz na dobročinnost během adventu, na mezilidskou vlídnost, toleranci, soudržnost, na to, že se lidé nemají pomlouvat, i to odkazuje mnohem dál, k předkřesťanské době…\n* Bylo nutné, aby v těch časech tmy lidi drželi pospolu, aby se ubránili těm temným silám?\nAno. A krásně se to pak prolnulo s křesťanskými rituály.\n* Takže místo aby církev českým pohanům jejich zvyky vytloukla z hlavy, nějak ty svoje na to naroubovala?\nDá se to tak říct. V okamžiku, kdy k nám začalo pronikat křesťanství, byl to pro původní obyvatelstvo cizorodý živel, zaváděný v prvé řadě z mocensko-politických pohnutek. A tak sice naši předkové postupně nové náboženství přijali, ale dokázali si v daném rámci uchovat to, co jim bylo bytostně vlastní, a vytvořit si jakousi lidovou variantu křesťanství. Prostě když nemůžu bojovat, tak si to přizpůsobím. Z obou věrských systémů si vzali to, co jim vyhovovalo, co pokládali za dobré, a vytvořili z toho organickou sloučeninu starého s novým.\n* To mi připomíná dnešní velkou českou zálibu v ezoterice, v new age náboženství, ve vyzobávání toho, co se komu hodí.\nNa té paralele asi něco bude. V tomto jsme možná „sví“. České Vánoce jsou i ve srovnání s jinými národy velmi speciální, je na nich – ale ještě i na slovenských a východoslovanských – velmi silně znát, jak neochotně jsme se vzdávali toho svého. Prolínání najdeme v mnoha rituálech a zvycích, které známe dodnes.\nVánoce jako rituál, obřad, slavnostní chvíle jsou velmi spojené s vírou, ale ne s vírou nutně křesťanskou, ale s vírou v to, že okamžik, kdy jeden životní, přírodní či jiný cyklus končí a jiný začíná, kdy se ze starého má zrodit nové, v sobě nese magický rozměr. Ať už je to symbolické vítězství světla nad tmou, nebo narození spasitele – jednoduše zlomový moment, kdy jednoznačně pozitivní působení sil převáží nad těmi negativními. Můžeme to vztáhnout až k primárnímu aktu tvoření a stvoření, hluboko do prvotních mytologií.\nOdrážejí to, že člověk na úrovni mytického myšlení prožívá čas a prostor neohraničeně. Aktuálně, vždy autenticky znovu a znovu. Křesťanský mýtus Ježíše Krista je prožíván tak, jako by se každý rok Kristus znovu narodil a znovu zemřel. Stejně jako světlo se rodí a světlo zaniká… Důležité je říct, jak naši předkové bez „hodinových strojků“ vnímali čas. Od prvotní společnosti a ještě i v agrárním prostředí venkova 19. století byl čas daný jen přírodními, přirozenými cykly. Den začínal rozedněním a končil setměním, nezačínal o půlnoci. V létě byl den dlouhý v zimě krátký. Soudí se také, že člověku je daná univerzální potřeba odlišit všední chvíle od výjimečných či slavnostních. Soudí se, že existuje určitý univerzální koncept tzv. prvotního svátku.\n* Nesouvisí s potřebou odpočinku?\nNejen. Jde především o potřebu si uvědomit přelomové momenty, o potřebu spirituality. Ta potřeba se vždy manifestovala prostřednictvím rituálů a slavnostních chvil. Ty, které jsou spojené s životním cyklem člověka: narození, smrt, svatba nebo vstup do dospělosti. A pak oslavy spojené s přírodními cykly, čímž se opět dostáváme k Vánocům, i když tyto dny nazývali nejspíš jinak.\n* Jak dlouho se slaví Vánoce tak, jak to známe?\nRelativně jen velmi krátce. Tím myslím především ten intimní, rodinný způsob oslavy, kdy je spolu nejbližší rodina, maximálně se navštěvují příbuzní. Dřív to byla zcela veřejná záležitost, často veselá a hlučná. Společné veselí a hluk se dlouho spojoval s blahonosným a ochranným účinkem. Vychází z toho celá středověká takzvaná „smíchová kultura“.\n* „Smíchová kultura“?\nStředověké oslavy svátků, i těch, kterým dnes máme tendenci přisuzovat důstojný a rozjímavý charakter, bývaly veselé a rozverné. „Smíchová kultura“ nás opět odkazuje hluboko do minulosti, až k podstatě obřadního smíchu spojeného s konceptem prvotního svátku. Smích, veselí, hluk. Čím více smíchu, tím bude větší úroda, tím se bude lépe dařit. A musí to být kolektivní záležitost, ve veřejném prostoru. Včetně oslav vánočního období. Oslavovalo se velkolepě a hlučně.\nA kolektivní sdílení v minulosti bylo komunitě vlastní, třeba svatba byla záležitostí celé vesnice ještě počátkem 20. století. Komunita tehdy musela fungovat jako relativně soudržná jednotka. Současně panovala i poměrně silná autokontrola, kdyby se totiž rozmohlo příliš mnoho slabších článků, třeba alkoholiků a nezodpovědných jedinců, odnesli by to všichni. Fungovala vzájemná sousedská výpomoc. To začalo končit v zásadě s průmyslovou revolucí a s počátkem klasického zaměstnání, jak ho známe dnes. Ale tím to nechci idealizovat, a když mluvíme o mezilidských vztazích, ty byly vždycky komplikované.\n„Křesťanství bylo pro původní obyvatelstvo cizorodý živel.“\n* Zmínily jsme už několikrát slunovrat, protože vánoční svátky kopírují právě dobu slunovratu. Víte, co mi vždycky přišlo zvláštní? Že Lucie je považovaná za „nositelku světla“, říká se „Lucie noci upije, dne nepřidá“, ale slaví se už 13. prosince. Přitom slunovrat je skoro o deset dní později…\nTo jste trefila! Může za to změna juliánského na gregoriánský kalendář. Kalendářní reforma byla vyhlášena v roce 1582 papežem Řehořem XIII., ale nebyla všude přijata okamžitě, v některých oblastech byla zavedena až ve 20. století. Snadné nebylo její přijetí ani v českých zemích, nejdéle se podařilo podržet si juliánský kalendář městu Kadaň, až do roku 1588. A v juliánském kalendáři připadal svátek Lucie na den zimního slunovratu.\nLucie je v lidové mytologii vůbec velice zajímavá figura. V lidových maškarních průvodech byla Lucie maskovaná bílá postava, které není poznat obličej – buď ho má pomoučený, nebo nosí velký papírový zoban. Obchází stavení. V zásadě je mlčenlivá. Zaťuká na okno. Vejde. Kontroluje, jestli je uklizeno. Nosí husí peruť a vymetá rohy a kontroluje úklid.\n* Proč zrovna úklid?\nProtože nastává období přechodu ze starého do nového… Tam by člověk s sebou neměl brát nic zbytečného. Ani špínu – jak materiální, tak špínu na duchovní úrovni. Lucie symbolicky vymetala kouty stavení, zatlačovala rohy peřinám, vymetala z domu temnotu a všechno negativní, a tím ho pomohla ochránit. Ale zároveň kontrolovala zákaz předení a domácích prací. A na tom je možné krásně ilustrovat dokonalé prolnutí předkřesťanské a křesťanské vrstvy této tajemné a starobylé démonické bytosti: na jedné straně jako reprezentace toho, s čím byla tradičně spojována role ženy (udržování domácnosti v čistotě, domácí práce včetně například právě předení) a současně zákaz vykonávání těchto činností ve slavnostním čase.\nA na druhé straně propojení s kultem křesťanské světice, který zapovídá předení a další úkony v domácnosti v souvislosti s legendou o jejím životě. Prostě když křesťanská církev při prosazování svých představ a zvyklostí narážela na to, že ty staré zvyklosti jen tak nevymýtí, převrstvila pohanskou mytologii tou svojí. A aby toho mohla docílit, nakládala s legendami spojenými s působností jednotlivých světců poměrně volně a účelově tak, aby se podařilo spojit jejich osobnosti s určitými daty. Dalo by se říct, že v lidovém prostředí je Lucie daleko více spojena s představou mytické bytosti, jakési „světlonošky“, než s představou křesťanské mučednice a světice. A i v křesťanských dobách se v den na Lucii začínalo věštit, jak se vydaří příští rok…\n* Jak se věštilo?\nNa Lucii začínalo dvanáctidenní věštění – hospodář po 12 dní pozoroval povětrnostní situaci a usuzoval z toho na charakter počasí v jednotlivých měsících příštího roku. Podobné věštby se prováděly také o Štědrém večeru, který je určitým způsobem s lucijským svátkem spojený. Štědrý večer a následující dny až do svátku Zjevení Páně (svátek Tří králů, pozn. red.) byly pokládány za dny obzvláště vhodné k předpovídání budoucnosti a k provádění blahonosných magických praktik.\nNa Lucii například bylo možné odhalit čarodějnice, což hospodář mohl udělat tak, že v den jejího svátku vyřezal stoličku, v níž byla dírečka, a když se skrz ni podíval, viděl, která z žen ve vesnici je čarodějnice… Na Barboru si děvče uřeže větvičky třešně, a pokud do Štědrého dne rozkvetou, pak vdavky, jinak zůstane na ocet. Ale veškeré věštění samozřejmě vrcholilo na Štědrý den a o Štědrém večeru. Všichni známe lití olova, pouštění lodiček se svíčkou, házení střevícem, krájení jablka, třesení bezem…\n* Proč se třáslo bezem?\nSvobodná děvčata vybíhala z chalupy ven k nejbližšímu bezu. „Třesu třesu bez, ozvi se mi pes, kde můj milý dnes.“ A podle toho, odkud zaštěkal pes, tam byl její milý. Ťukalo se na kurník. Když se jako první ozval kohout, měla se dívka v příštím roce vdát, když slepice, tak měla smůlu. Věštilo se i podle toho, kdo přišel jako první na koledu. Příchod muže byl dobrým znamením, příchod ženy nevěstil nic dobrého. Mnohá věštění souvisela s úrodou, pro kterou byl podstatný vývoj počasí. Hospodář třeba připravil dvanáct slupek z cibulí, nasypal do nich sůl, a podle toho, jestli sůl zůstala suchá nebo zvlhla, usuzoval, které měsíce budou suché a kdy bude naopak dostatek vláhy.\nMnohé úkony souvisely se zajištěním soudržnosti rodiny, například nohy štědrovečerního stolu se omotaly řetězem. Během štědrovečerní večeře nesměla hospodyně vstávat od stolu – slepice by jí neseděly na vejcích. Celá večeře začínala obřadním pojezením vánočního oplatku, který hospodář pomazal medem a někdy i česnekem, ale až poté, co ho zanesl dobytku. Mělo to zajišťovat hlavně zdraví a ochranu před vším zlým. Drobky ze štědrovečerního stolu se na druhý den obětovaly živlům – ohni, vodě, větru, aby pomáhaly a neškodily, a sypaly se ke stromům, aby dobře rodily. Když hospodyně zadělávala na vánočku, tak si pak otírala ruce o stromy, aby rodily.\n„Slunovrat. Vítězství světla nad temnotou.“\n* Proč vlastně slavíme Vánoce už 24. prosince, zatímco v mnoha jiných zemích se slaví až o den později?\nJe pravda, že v katolickém prostředí jsme se slavením Štědrého večera jako vigilie, tedy předvečera svátku, specifičtí. Jedna ze zajímavých teorií, proč tomu tak je, odkazuje k jakési toleranci. Jak jsem řekla, Vánoce bývaly hlučná záležitost, protože hluk a lomoz působil jako ochrana proti duchům, ale zároveň by hluk a lomoz narušoval svatou křesťanskou chvíli narození Páně. Tak si to veselí a hluk odbývali už v předvečer. I obdarovávání u nás probíhá v předvečer. Vůbec, vánoční obdarovávání je kapitola sama pro sebe.\nDříve se o Vánocích obdarovávalo jen velmi drobně, maximálně se dal dárek dětem. Velkolepější obdarovávání známe až od konce 19. století, respektive především v bohatších měšťanských vrstvách, protože venkovské zemědělské obyvatelstvo mělo přirozeně zcela jiné možnosti. Rozmáhající se velkolepost obdarovávání byla už od konce 19. století silně podporována obchodníky. Takže v tomto se toho vlastně mnoho nezměnilo.\n* Jak tedy vypadalo obdarovávání dřív?\nVzájemné obdarovávání nebylo pouze záležitostí Štědrého dne. Spíše souviselo se slavnostním charakterem celého přelomového období, v němž se k sobě lidé snažili obecně chovat solidárněji a vlídněji v představě, že si tím zakládají na lepší kvalitu nově se rodícího cyklu. Magie podobnosti. Dárky si mezi sebou vyměňovali příbuzní i přátelé, oblíbené byly dárky k „novému létu“ (k novému roku). Se vzájemným obdarováváním úzce souvisí i koledování, slovo koleda se odvozuje od římských lednových obchůzek obřadního charakteru Calendae Januariae. Jejich smyslem bylo přinést štěstí v rodinném životě a vůbec zdar ve veškerém lidském konání.\nAkt koledy přináší mnoho dobrého obdarovanému i obdarovávajícímu. Je to výměna energie, vyjádření sounáležitosti, potřeba být ve slavnostních okamžicích k sobě vstřícní. A nedarovaly se jen materiální pozornosti, darovalo se také přání, vinšování, tedy koleda. Vinšování mělo skutečně přinést do rodiny a hospodářství zdraví a štěstí. Všechna ta přání, co známe z říkanek a koled, jsou velmi autentická. Koledníci za takové přání byli odměňováni. Penízem, nebo v naturáliích. Největší síla se přikládala koledování žebráků, postižených nebo cikánů. Věřilo se, že tito lidé jsou blíže Bohu či božské tvořivé síle, jakkoli ten pojem mohl každý vnímat podle vlastního pojetí víry.\n* Na jednu stranu prožívá velká část lidí předvánoční stres s nakupováním dárků a přípravami, ale na stranu druhou pak samotné svátky přinášejí mnohým lidem skutečně dobré pocity, včetně sounáležitosti, pocitu něčeho výjimečného a příjemného, a to asi bez ohledu na to, jestli jsou křesťané. Čím to je?\nLidem je daná potřeba svátečnosti. A když tu svátečnost dokážou prožít, když dokážou prožívat obřady a rituály a vzájemnou blízkost a sounáležitost, pak nemusí ani současné vánoční svátky znamenat jen výměnu nákladných dárků nebo nezřízené přejídání. Pořád to může být velmi slavnostní chvíle pro ty, kteří „věří“. A zdaleka nejen ve smyslu křesťanském. Ale řekněme věřit v to, že končí jedna etapa, začíná jiná a my se můžeme těšit, že bude třeba lepší. Nebo jen nová. Že zase přichází víc světla. A to vědomí slavnostního okamžiku je klíčové a univerzální napříč náboženstvími a řekla bych, že totéž platí i pro ateisty.


Krejzovi (79) | Televize.cz\nNacházíte se: TV program Krejzovi (79)\nLidožrouti, nový majitel a nadržený kozel\nDNES - 9:15 Moje pořady\nKrejzovi (19) - Televize nebo vězení. Komediální seriál ČR (2018). Čumpelíkovi přijde dopis a v něm ho čeká nepříjemné překvapení. Má nastoupit k výkonu trestu. Krejzovi je ho líto a pozve Čumpelíka jako hosta do Receptáře. V rádiu se ukáže bývalá zaměstnankyně Agáta. Je doma s miminem, ale je totálně bez prostředků. Michal jí ale místo nabídnout nemůže. Danka to tak nenechá, a navíc bude mimčo hlídat. Milan Čech je bývalý reprezentant ve vrhu koulí a teď trénuje svou dceru, aby jednou byla ještě lepší koulařka než on. Čech má taky psa, Čerta, a ten je tak obézní, že už mu jde o život.\nKrejzovi (20) - Tajemství. Komediální seriál ČR (2018). Anna má podezření, že je těhotná. Radost s toho nemá a chystá se na potrat. Bára se jí to snaží vymluvit, ale Anna je pevně rozhodnutá. Vše se ale změní, když je Petr zachrání před vážnou autonehodou. Báře se začíná dařit v její dekoratérské práci. Toho si všimne i Flanderková a odkoupí od ní několik dekorací. Bára zjistí, že Flanderková její dekorace přeprodává na internetu. K Petrovi do ordinace přijde stará paní se svým psem. Petr mu bohužel diagnostikuje rakovinu. Operace by byla velice drahá a výsledek nejistý. Aneta, která je u Petra na brigádě, celou záležitost pozorně sleduje... Danka od Marka dostane krásný a originální šperk. Sabina však tvrdí, že ten šperk nekupoval Marek, ale nějaká starší paní... Má Marek starší milenku, která ho zahrnuje dary? Hrají V. Postránecký, V. Hybnerová, M. Plánková, F. Blažek, J. Šťastný, M. Suchánek, I. Korolová, M. Novotný, J. Komínek a další.\nKrejzovi (77) - Pravda a láska musí... Komediální seriál ČR (2018). Krejza s Mártym točí poslední díl Receptáře. Krejza se těší, že se Helena vrátí a budou si užívat společných chvil. Helena ale volá, že musí svůj pobyt prodloužit o půl roku a Krejza má přiletět za ní. Krejza se začíná otužovat... Flanderkovi se chystají na prodloužený výlet v Dubaji. Flanderka ale nerad lítá. Marta mu sežene od kamarádky speciální domácí protistresové kapičky. Flanderkovi to s nimi ale přeženou, a najednou cestují tak nějak jinak... Flanderka pověří Danku s Pájou, aby dohlídli na Lukyho s Vivien a na jejich hormony. Danka si myslí, že je to v případě Lukyho úplně zbytečné, ale nakonec se při dohlížení oba s Pájou pořádně zapotí... Petr už si balí kufry a chystá se stěhovat k Lívii. S Annou to pořádně zacloumá a dojde jí, že Petra nechce ztratit. Není už ale příliš pozdě? Anna se bojí, že ano. Krejza Anně pomůže sebrat odvahu o Petra na poslední chvíli zabojovat.\nST 19. 6. - 9:15 Moje pořady\nKrejzovi (21) - Kdo je tady blázen? Komediální seriál ČR (2018). Anna má v práci teambuilding s Mirko Dobešem. Mirko Anně navrhne, že jí pomocí společné terapie pomůže zlepšit její vztah s Anetou. Anna to přijme a přinutí k tomu i Anetu. Ondra s Bárou si užívají postelové dobrodružství v domě, který má Ondra za úkol prodat. Jedné klientce dojde, co se před jejím příchodem v domě odehrávalo, a druhý den, chce po Ondrovi totéž. Danka tlačí na Páju, aby babičce přiznal pravdu. Pája se několikrát odhodlává, ale nikdy nenastane vhodná situace. Danka se naštve a rozhodne se, že to babičce poví sama... Slepičákův pes se už pár týdnů chová divně, a teď ještě začal zvracet. Petr u psa zjistí otravu olovem. Další komplikace přichází s tím, že divně se začíná chovat i Slepičák.


Top secret: Nový Opel Astra proti VW Golf | AutoTip.cz\nTen rozdíl bije do očí na první pohled. Zatímco Volkswagen Golf neohroženě vládne evropským statistikám a pevně drží korunu i v rámci své vlastní značky, Opel Astra se nejenže musí sklánět před svou menší sestrou Corsou, ale ani v součtu s ní na pozice wolfsburského zázraku nedosáhne. A ani doma v Německu není firma s bleskem ve znaku příliš úspěšná – dokonce i když se vezme celkový odbyt všech jejích osobních aut, na VW Golf nedosáhnou! Řečí prodejních čísel zkrátka zmíněné dva modely nižší střední třídy moc vážnými soupeři nejsou, roli vyzyvatele v Evropě spíše hraje Ford Focus. Ovšem Rüsselsheim se nevzdává a do boje se pouští s novou chutí podpořenou obratnou politikou svého šéfa Karla-Thomase Neumanna. Ten si pro svou společnost v rámci koncernu General Motors vymohl více volnosti, a i když musí řešit například stahování Opelu z uvadajícího ruského trhu, energie a chuť z něj přímo čiší. Však se také nebojí svá auta osobně podpořit. V minulém čísle nám představil malý vůz Karl a vedle toho byly uvolněny i snímky z jeho testování nové astry. Ta byla tehdy ještě zamaskovaná, ovšem rouška už spadla z prvního detailu: předních světlometů. Ty totiž nejsou jen tak ledajaké –… (více v čísle 12/15)


Velmi oblíbeným kouskem celé řady žen je overal. Není se také čemu divit, jelikož overal je velmi pohodlný. Pokud již delší dobu zvažujete, zda do něčeho takového jít nebo naopak nikoliv, pak byste určitě neudělali chybu, pokud byste si alespoň jeden overal pořídili. Možná, že s ním budete na konec spokojeni natolik, že se rozhodnete si jich pořídit více. Rozhodně na takovém overalu není nic špatného, a pokud si jej člověk ještě navíc zakoupí v barvě, jako je například černá, pak rozhodně nebude problém si něco takového vzít i například na jednání nebo oslavu narozenin.\nZa zkoušku to rozhodně stojí. Podívejte se i vy po nějakém tom overalu. Opravdu se může stát, že s ním budete spokojeni více, než byste čekali. Vše je možné a to i něco takového.\nNeváhejte příliš dlouho, a pokud vás dámské overaly https://www.mlada-moda.cz/damska-moda/overaly zajímají, pak neváhejte a navštivte nejlépe ještě dnes webovou stránku, která vám nabídne mnoho overalů, které jsou skutečně pohodlné a které si možná i zamilujete.\nNeváhejte a využijte této příležitosti, protože i vy můžete mít takový overal, který vám bude vyhovovat a se kterým budete více než spokojeni. Nebojte se, že byste neměli na výběr. Sami uvidíte, že overalů, ze kterých můžete vybírat, rozhodně není málo.\nVěříme, že i vy můžete být spokojeni, pokud si na takový dámský overal vsadíte. Čím dříve se na něco takového podíváte a dáte overalu šanci, tím rozhodně lépe.\nZakupte si takový, který bude splňovat vaše požadavky. Věříme, že narazíte na takový, se kterým budete více než spokojeni.\nNeváhejte příliš dlouho a využijte nabízené možnosti, jelikož to za to skutečně stojí. Každý může být spokojený a to i vy. Stačí jen nebát si vsadit na něco, s čím byste mohli být spokojeni a co by vám mohlo vyhovovat. Dopřejte si i vy pohodlí, které za to stojí.\nSvůj vlastní overal můžete mít již velice brzy i vy. Neváhejte a jděte do něčeho takového. Stojí to za to.


Dobrý den, před necelým měsícem mě začalo bolet za pravým okem, jela jsem na oční a tam zjistili zvýšený nitrooční tlak, provedli veškerá vyšetření k vyloučení glaukomu, vyšetření bylo v pořádku. Druhý den jsem šla na přeměření a tlak sem měla ještě větší, ihned mi dali tabletu diluranu a zároveň kapky azopt .Mladá paní doktorka mi řekla že mám glaukom a že mi hrozí oslepnutí. Byla jsem z toho psychicky špatná. Po příjezdu domů mne začali brnět ruce k předloktí, zjistila sem že to mohl způsobit diluran. Druhý den to preslo. V pondělí jsem jela opět na kontrolu a paní doktorka se divila, že jsem měla brnění, že se s tím ještě nesetkala. Úplně mě to rozhodilo. Od téhož dne od odpoledne mě začalo mravenčení všech koncetin. Byla jsem na neurologii, krev mám v pořádku, borelie také. Paní doktorka mne prohlédla a řekla, že si.mysli že je to psychického rázu. Pro jistotu mi napsala doporučení na magnetickou rezonanci. Na ni jdu ale až koncem července. Do toho všeho jsem unavená, bolí mě žaludek , mám knedlík v krku , nechuť k jídlu a neustále je mi do breku. Mravenčení ve všech končetinách mám už tři týdny , ale netrvá to celý den, na chvilku to odezní , pak to zase peijde. Dle neurolozky mám ztuhlou krční a hrudní páteř, se kterou jsem chodila na rehabilitsce.Jsem jak tělo bez duše. Mám velký strach z rs nebo z nádoru. Za týden máme jet na 7 dní do Chorvatska a já mám obavy , zda to zvládnu.\nDobrý den, roztroušená skleróza, stejně tak jako nádor může postihnou kteroukoliv strukturu centrálního nervového systému, od optického nervu až po centra v míše. Z toho vyplývá nejen rozmanitost neurologických příznaků, kterými se RS, nádor může projevit, ale také fakt, že žádný z příznaků není pro diagnózu RS, nádoru zcela specifický a musí být v rámci diagnostiky doplněn pomocnými vyšetřeními. Pokud neurolog pojme podezření na RS, či nádor nebo jiný ložiskový proces v dutině lební z klinického vyšetření, popisu příznaků, pak doplní magnetickou rezonanci a odběr mozkomíšního moku k vyšetření. Až poté bude možné dg.potvrdit, či vyloučit. To, zdali odjet na dovolenou či nikoli, je již Vaše rozhodnutí, musíte sama poznat jak na tom jste, jestli máte nějaké kapacity pro další zátěž, jestli se na to cítíte. S ohledem na to, že neuroložka uvádí spíše psychogenní původ potíží, viděla by jsem dovolenou jako cestu k relaxaci, odpočinku, snad že příjdete na jiné myšlenky a stav by se mohl spíše lepšit. S pozdravem, Dr. Horáková


Wenuše Wanastowích Vjecý už má obal - musicserver.cz\nWenuše Wanastowích Vjecý už má obal\nVydáno: 22.10.2011 21:37 v sekci Novinky - Honza Průša\nWanastowi Vjecy dokončují práci na své sedmé studiové desce, která se bude jmenovat "Letíme na Wenuši". Skupina se svými příznivci komunikuje přes svůj facebookový profil a postupně odtajňuje informace k připravovanému albu. Kromě názvu desky a obalu od fotografa Františka Ortmanna jsou známá už i jména některých písní, části textů a první ani ne minutová ukázka písně "Kulomet".\nObal desky, který kapela pustila do světa v sobotu večer, navazuje na design prvního alba skupiny "Tak mi to teda nandey" vydaného v roce 1991. Čtyři černobílé portréty by ale mohly odkazovat i na druhé album skupiny Lucie "In The Sky" z téhož roku.\nKdo pozorně sleduje dění okolo kapely, mohl se už dozvědět i další informace. Třeba to, že Robert Kodym nahrál vyhrávky do písně "Weronika" na portativ. Fanouškům jsou taky k dispozici části textů některých písní. Ve skladbě "Krew a stopy čarodějných bylin" se například bude zpívat: Z důvodu wěčné transfúze a taky nedostatku mozkowých pilin, já přisál se teď k baltské medúze w srdci mám krew a stopy čarodějných bylin. A kwůli tralalásce z papíru jsem drak a nad krajinou w noci letím. Padám si a klesám dolů do kopřiw. Usínám - smířený syn masožrawých kwětin..\nDruhá textová ukázka pochází ze skladby "Korálky z karneolu": "Korálky z karneolu, které teď propadají mezi twými prsty / Srdce ze staniolu, pouťová růže dolů klouže twými ústy / Cítíš se připrawená na moje domněnky co žhawé k tobě letí / ... a twář ti do čerwena šlehá má láska, hrubá wášeň odemkne ti / Korálky z karneolu, které teď propadají na dno mého štěstí / Swlékám tě w etanolu, twá sladká wůně, prstýnky a díwčí pěsti."\nA jak budou Wanastowi Vjecy v nové sestavě znít? Poslechněte si první ochutnávku z písně "Kulomet".\ncover (Jack11, 23.10.2011 18:54) Reagovat\nTeda na desku se dost těším, ale ten cover je docela strašidelnej :-)\nRe: cover (Martin, 25.10.2011 13:43) Reagovat\ntřeba bude nakonec strašidelný i album a ty ukázky na YT jsou jen tak na oko :-)\nRecenze z deníku Právo (Petr, 17.11.2011 13:30) Reagovat\nWanastowi Vjecy jsou nadčasová kapela. Písně, které jsou na novince, mohla mít klidně na albech z devadesátých let. Ctí totiž kořeny, neuniká jim kvůli pokročilému času, a proto zní stejně svěže jako zamlada. Nadto žongluje schopností vskutku vzácnou: umí napsat a zaranžovat dobrou písničku. (jaš)