Gee ja Öökülm. Duelli pole kavas, kerge pops küll – Rada7.ee\nKodumaine plaadifirma ja värskekõlalise eesti popmuusika edendaja, ühendus Eesti Pops toob sel kesksuvel esmakordselt publiku ette omanimelise festivali, mis tutvustab säravat valikut tõusvatest ja omanäolistest eesti artistidest. Enne popsilavale minekut püüdis mister Nestor kinni maineka Rakvere leibeli Lejal Genes’i niiditõmbaja Gee ja kelmika räpp-grupeeringu Öökülm liikmed Lordi ja Melkkeri. Vestlusalused teemad kõiguvad viineritest negatiivsel otsal kuni eesti räpi tulevikuni „eesti räpp ei ole surnud, ta veits tukastab ainult,“ positiivsel otsal.\nMelkker: Mina langesin möödunud jaanipäeval korralikult šašlõksu ning punklaulupeol ei käinud. Rakveret viineripealinnaks nimetada ei soovi vist ükski rakverelane. Teeme Rakverest hoopis uue Eesti pealinna, a’la nagu Kanadas. Kes ütles, et riigi pealinn peaks rahvarohkeim linn olema? Vot siit selline mõtteaine. Aga riim Rakvere kohta oleks selline…milline? kahemilline, kuldne kants, grillime!\nLord: Rakvere on üks tore koht, kust tulevad mõtted on kõrge ja kauge lennuga. Niisiis… RAKVERE – jõuab kaugemale kui Tätte ja Matvere!\nÖökülma albumit "Head uudised" võib popsiskaalal pidada eelmise aasta parimaks hip-hop albumiks ja Gee lugu "Maan Dub" oli ka eelmise suve Eesti Popsi hitt nr. 1 – mis ja kes kõigutab ja erutab teid ennast tänases eesti muusikas?\nGee: Kiirkorras meenuvad kohe Bisweed, Késhava, Busta ja S.I.N’i koostöölood, Kusto tegemised, One Sense märk, Gnahwal, Bert On Beats läbilöögid ja paljud teised. Eestis tehakse ja väljastatakse hetkel palju head muusikat, mis erutab ka maailma mastaabis.\nLord: Alati, kui selline küsimus tuleb, siis mul alles hiljem, peale vastuse andmist, meenuvad kõik need head artistid, kelle oleks pidanud ära märkima… Hetkel meenuvad Bert On Beats’i ja Animal Drama albumid, ilmselt seetõttu, et nemad on ka popsul. Seda ka, et eesti räpp ei ole surnud, nagu paljud räägivad. Ta veits tukastab ainult.\nSeda on kuulda. Nii, festivalil Eesti Pops, nagu väike nimevigurgi ütleb, on kokku kogutud värske valik just kodumaisest sõltumatust popist – keda ise kõige rohkem näha ihkate ja kellega kohtuda vihkate? Kuidas tundub teie lavalise duellipartneri Gorõ Lana uus plaat "Spektr"?\nGee: Gorõ Lana värsket plaati pole veel kuulnud, seetõttu ei oska duellist midagi arvata. Nende "Я всегда мечтал стать космонавтом" kõlab igatahes väga hästi ja sai ka Lejal’Nyte saates mänguaega. Popsufestil tahan näha kõiki artiste!\nkuulata. Kellega kohtumist kõige enam vihkan..hmm…no kui need sääsed ikkagi seal on!\nOk, ma veel korra ikka nende viinerite juurde tagasi – mis oleks teie lemmiksöök festivaliplatsil? Kas maitsemeel on sama globaalne kui teie helipalett?\nHard Rock Laager 2011 piltides


Jaanus Piirsalu blogi: Korraldasin täna Lužnikis väikese avarii - sõitsin tagant otsa\nKorraldasin täna Lužnikis väikese avarii - sõitsin tagant otsa\nTäna oli selline vedelemise päev. Käisin rulluiskudega Lužniki ümbruses sõitmas, seal on naberežnajal täitsa kobedalt sile asfalt maha tõmmatud. Kahju ainult, et lühidalt. Seetõttu on seal enamasti kole palju rahvast, kes sõidavad rullikutega, kes rattaga, kes jooksevad. Osad veel jalutavad ka jalus.\nSamas saab seal hea kogemuse, kuidas pea peab kiire sõidu juures töötama nagu kompuuter, et mitte kellelegi otsa sõita. Mul täna see isegi õnnestus. Mul oli miski aeglane paar koos titega rulluiskudega ees, nende kõrval oli veel üks jalutaja-mees. Vastu tulid veel kaks rulluisutajat. Vaatasin, et mahun paarikese ja jalutaja-mehe vahelt läbi. Tegin paar kiiremat liigutust, kui vaatan, et fuck, vastusõitjate tagant söösatb välja üks rattaga kutt ja tahab end samast august läbi pressida ning silmnähtavalt ei kavatse mulle teed anda.\nKuigi ma pidurdasin jõhkra kriginaga, nägin, et päris pidama ma ei saa. Mul oli kolm võimalust, kas sõita otsa jalgratturile, betoonist jõepiirdele või jalutajale-mehele. Valisin kiirelt, et inimene on kõige pehmem ning põrutasin mehele tagant selga. See oli õnneks nii jändrik kutt, et jäi püsti, aga hoog oli ka juba suht väike. Ise küll kukkusin, aga häda midagi ei olnud. See keskealine mees oli loomulikult palju üllatunud kui mina, aga õnneks mitte väga kuri, sest sai aru, et rattur pani mul ootamatult tee kinni. Rattur litsus muidugi kohe minema.\nPole viga, see väike õnnetus pole üldse miski hull asi, mis sinuga Moskvas võib juhtuda.\nVahepalaks väike foto, mille tegin täna korteri rõdult. Tore oleks mõelda, et autojuht ootab oma peremeest, et toda näiteks poodi sõidutada või siis on peremehel nii suur pere, et väiksemat autot polnud mõtet osta.\nEile õhtul näitas Vremja uudistes klippi sellest, kuidas Jaroslavlis maeti alampolkvonik Kulikovi säilmeid, mis toodi Tallinnast. Tema lapselaps polnud rahul, et need Tõnismäelt ümber maeti ja tõi vanaisa kodumulda. Respekt. Aga minu arust tähelepanuväärne oli see, et uudises ei öeldud mitte ühtegi paha sõna Eesti kohta. Oleks ju võinud veelkord toonitada, et mida need pahad fašistid tänavu kevadel Tallinnas tegid. Aga ei midagi. Tõenäoliselt oli see juhus. Vaadake ise siit – videoklipi avamiseks tuleb klikata uudise juures olevale väikesele pildile.\nMe ükspäev just ühe tuttavaga, kes teeb Eestis filme ja oli Moskvas paar päeva, arutasime, et tegelikult käib üks jube vastastikuse vihkamise kultiveerimine Eesti ja Venemaa vahel. Kas selline suhtumine on ikka nii paratamatu? Et kui saaks sellele kuidagigi piiri panna, siis oleks juba suur asi. Eelkõige käib see kultiveerimine muidugi ajakirjanduses, mõlema riigi lehed kirjutavad ju peamiselt sellest, mis kõik teises riigis sitasti on ja et kui kuradist ikka naaber on. Aga ei ole ju ikka nii, et kõik mis Venemaal toimub, see on a priori üks saatana väljamõeldis. Ja vastupidi. Eks see ole ka kivi minu kapsaaeda.\nKuigi venelastel on ütlus, et kõik mis sa teed, teed sa ainult hullemaks , siis ma loodan ikka paremaks teha natuke seda suhtumist. Vähemalt inimlikumal tasandil.\nMuide, ma leidsin täna meilboxi arhiivi korrastades ühe oma Piiteri hea tuttava meili 13. märtsist Pronkssõduri teemal. Kuju juba muidugi uues kohas, aga mulle oli tagantjärele päris põnev lugeda, mida mu hää tuttav – Piiteris juba aastaid töötav ja elav eestlane – asjast arvas. Äkki on mõnele veel huvitav. Ja loodetavasti hää tuttav ei pahanda, et lühidalt tema mõtted avaldan.\n„Kui me seda pronkssõdurit ei puudu - sest mina arvan, et peab jääma mingi mälestusmärk okupatsioonist just Tallinna, et järeltulevad põlved ei unustaks, mis see oli. Vaata viimasel ajal on palju juttu NL aegade nostalgiast. Ja kui ainus mis järeltulevatele põlvedele pärandame on nostalgia NL ajast, siis mina kardan, et keegi minu lapselapse põlvkonnast hakkab äkki arvama, et küll see NL aeg oli lahe. Ja mõni hull võtab taas pähe mõtte taastada see asi.\nMa arvan, et see pronkssõdur võiks olla meenutus, et selline asi nagu NL ei korduks ja muudaks selle pronkssõduri miinus märgist plussiks. Selleks on vaja veidi selle monumendi kallal kõpitseda. Õigemini kõpitseda oleks vaja monumendi ümber. Monumendi taha võiks poolkaares ehitada teise monumendi – peakivi peaks ju nüüd Sakala Keskuse lammutamisega jääma üle ;)\nEhitaks poolkaares paekivimüüri ümber pronkssõduri – tema seljataha – ja keegi ei saa meid selles keelata. Ning selle poolkaares seina sisse raiuks teksti stiilis: Eestimaalane. Selle seina ees luba endale südames, et iial ei saa olema Tallinna ja Eestimaa vabastajaks võõrsõdurid. Niikaua, kuini Sa seda lubadust pead – niikaua on meie riik vaba! (Selle all peaks silmas nii vene vägesid, kui ka NATO vägesid. Ise tuleb hakkama saada!)\nMidagi selles stiilis. Viitega pronkssõdurile. Vat selline mõte idee...\nSiis ei saa venelased kobiseda – pronkssõdurit me ei puutu. Aga iga ausamba taha võime alati ehitada seda mida soovime. Ja samas on meil mälestusmärk ning koht patriootlike tunnete kasvatamiseks. Minupoolest andku või selle müüri ees sõdurid vandetõotusi.\nSelline mõte – kiiruga kirja pandud, sest töö vajab tegemist…”\nLõpuks üks vigade parandus ka. Mõni päev tagasi panin üles tuttava saadud killud politseinike suust. Kirjutasin juurde, et need on Eesti politseinike omad. Aga tõepoolest, pigem on need siiski nende Ameerika ametivendade suust. Kuigi loodan, et Eesti võmmid pole samuti suu peale kukkunud.\nPostitaja: Jaanus Piirsalu kell 21:33\nTegelikult uudise tekstis ju öeldi, et Tõnismäel toimus "demontaaž" ehk lammutamine. Faktiliselt on see ju ebatäpne.\nmulonsuvaminareisin ütles ...\nHää tuttava mõtted olid kiiduväärt :-)


Kadri Simson kandideerib Keskerakonna esimeheks - DELFI\nKadri Simson kandideerib Keskerakonna esimeheks\nTäna toimunud Keskerakonna Narva piirkonna juhatuse koosolekul võeti vastu otsus, et Keskerakonna XV kongressile esitatakse esimehe kandidaadina senine erakonna aseesimees Kadri Simson.\n"Demokraatlikus ühiskonnas ja erakonnas on valikute tegemiseks vaja mitut kandidaati ning see on üks põhjus, miks oleme otsustanud seada kandidaadina üles Kadri Simsoni. Kadri on aastate jooksul taganud Keskerakonna poliitika järjepidevuse ning oleme kindlad, et ta suudab Keskerakonda ühtsena edasi viia koos tugeva juhatusega," sõnas Keskerakonna Narva piirkonna esimees Andrus Tamm.\nKeskerakonna Narva piirkond teeb ühtlasi ettepaneku esitada Edgar Savisaar, kellel on vaieldamatult erilised teened erakonna ees ning kes on aktiivselt osalenud Eesti riigi taastamisel ja riikluse arendamisel, Eesti Keskerakonna auesimeheks.\n"Inimene, kes on sellise tugeva surve all ja seda veel peale oma rasket haigust, peab hoidma oma jõudu," ütles Andrus Tamm. "Me soovime, et Edgar saaks keskenduda oma võitlusele ebaõigluse vastu ja et ta tervis peaks vastu ning ta osalus poliitikas jätkuks."\nKeskerakonna Narva piirkond esitas ka oma kandidaadid Keskerakonna juhatusse: Andrus Tamm, Jüri Ratas, Aadu Must, Mihhail Korb, Tarmo Tamm, Märt Sults, Eevi Paasmäe ja Marko Šorin.\nKeskerakonna XV kongress toimub 29. novembril Tondiraba Jäähallis.


Ringkäik näitusel „Viinistu kunstisadam ERMis“ - Eesti Rahva Muuseumi ajaveeb\nEesti Rahva Muuseum / 18. apr. 2020\nAutor: Reet Mark, näituste produtsent, kuraator. Fototöötlus: Arp Karm.\nKujutlege end ERMi, täpsemalt B-fuajeesse. Istuge unikaalsele Ilja Kabakovi jooniste järgi valminud diivani koopiale ja alustame!\nPõhja-Eesti kaunil rannikul Lahemaa rahvuspargis on kaunis väike kaluriküla Viinistu. Rohkem tuntakse küll naabruses asuvat vana kaptenite küla Käsmut, aga Viinistu teeb rannakülade seas eriliseks see, et seal on lisaks hotellile ja restoranile Eesti suurim erakunstimuuseum – Viinistu kunstimuuseum.\nEesti inimestele on meeldinud kunsti koguda juba riigi tekkimisest saadik. Tohutu kunstikogu suutsid enne sõda luua näiteks Gustav Mark ja Alfred Rõude, kelle eriliseks lemmikuks oli Eduard Wiiralt. Mõlemad pärandasid oma kogu riiklikele muuseumidele. Nõukogude ajal oli tuntuim kogu Johannes Mikkelil, kelle pärandist avati Kadriorus Mikkeli muuseum. Tuntud oli ka skandaalse Matti Miliuse kunstikogu.\n1980. aastate lõpus, kui Eesti vabanemise märgid olid juba ilmsed, tekkis soodne võimalus uute kunstikogude tekkimiseks. Esiteks läks kunst esimest korda pärast sõda hinda. Nõukogude rubla ei maksnud enam midagi ja rahareformi hirmus oli inimestel vaja sääste kuhugi paigutada, sama kordus enne eurole üleminekut. Üks võimalus oli osta kunstnike töid. Pärast iseseisvumist läbi viidud reformid andsid paljudele inimestele tagasi vara, mis Nõukogude riik oli neilt võõrandanud. Näiteks kuulutati 1951. aastal n-ö peremeheta varaks kõik kunstiteosed, mis olid enne sõda või pagulusse minekut kunstimuuseumidesse ametlikult deponeeritud. See vara saadi nüüd tagasi. Paraku oli enamik inimesi, kellele taiesed esmaselt kuulusid, juba surnud. Paljud uued omanikud polnud aga piltidega enam emotsionaalselt seotud. Teosega tekib ju hoopis teine side, kui oled selle ise välja valinud või on see sulle kingitud; kui see kujutab sulle kallist inimest ja kohta või kui sellega kaasneb ükskõik milline meeldiv mälestus. Uued omanikud müüsid maalid kalli hinna eest maha ja nii tuli turule küllaltki palju ka sõjaeelset head kunsti.\nEsimene oksjon peeti Eestis 1997. aastal Vaal Galeriis. Pärast seda tekkis veel mitu arvestatavat galeriid, kes korraldasid oksjoneid paar korda aastas. Kuna kunsti hind aina tõusis, tulid välja nii mõnedki seni kodus unustatuna seisnud teoseid, mille väärtust omanikud polnud ettegi kujutanud. Ning lõpuks, 2000. aastate alguseks, kui esimesed rikkused olid kogutud ja esmavajadused rahuldatud, muutus hea kunst kodus varakate inimeste silmis prestiižiasjaks. Kunstiostmise tippaeg oli enne majanduskriisi, aastatel 2002–2008.\nViimase 30 aasta jooksul on meil tekkinud viis-kuus arvestatavat kunstikogu, millest mõned on jõudnud juba ka omaniku pankrotistumise tõttu hajuda. Näiteks kuulus suurepärane nüüdisaegse maalikunsti kogu 2013. aastal surnud Guido Sammelseljale. Väga hea kogu oli Rene Kuulmannil. Praegu on Eestis üks tuntumaid kunstikogujaid Enn Kunila, vana ja auväärne kogu on Mart Lepal, hea kogu Tõnis Sildmäel ja Margus Punabil, aga ainus Eesti erakunstimuuseum, mis on aastaringselt avatud ning annab oma kollektsiooniga ülevaate kogu siinsest kunstist, asub Viinistus ja kuulub Jaan Manitskile.\nJaan Manitski sündis 1942. aastal Viinistu kalurikülas ja oli kõigest 1,5-aastane, kui pere Vene vägede eest esmalt Soome ja siis Rootsi põgenes. Rootsis kasvas ta üles ja lõpetas Göteborgi ülikooli, kus õppis majandusteadust. Seejärel tegutses ta mõned aastad panganduses. 1975. aasta paiku, nagu ta ise meenutab, koputas ta aga maalilmakuulsa ansambli ABBA uksele, pakkudes neile üht rahainvesteerimise ideed. Ettepanek võeti vastu ja pärast seda sai Manitskist ABBA finantsjuht kümnekonnaks aastaks. (Muide, esialgu paigutatud 10 miljonit Rootsi krooni kasvas 10 aastaga 1 miljardiks.) Pärast pensionile minekut müüs Manitski õigel ajal enne suuremaid börsi- ja finantskrahhe oma osalused maha ning asus elama Brüsselisse.\nJa siis saabuski 1989. aasta, mil ta Eestisse tagasi tuli. 1992. aastal tegi välisminister Lennart Meri talle ettepaneku asuda tema kohale, sest ta ise valiti presidendiks. Nii sai Jaan Manitskist iseseisvuse taastanud Eesti Vabariigi esimene välisminister. Veidi hiljem kandideeris ta presidendiks. Loomulikult oli ta selleks ajaks Eestisse püsivalt elama asunud. Kodukülas Viinistus lükkas ta käima kalatööstuse. Seal asus kunagi Nõukogude Eesti kalurikolhooside lipulaeva Kirovi kalurikolhoosi kalasuitsetamise vabrik, mille toodang läks hiigelsuurele Venemaa turule. Pärast kolhoosikorra lõppemist jäi küla virelema ja inimestel polnud tööd. Manitski pani tööstuse jälle käima ja see tegutses edukalt kuni Venemaa embargodeni, mis sulges sealse turu Eesti kalale. Taas ähvardas küla väljasuremine, aga nutikas ärimees leidis uue väljapääsu.\nViinistu asub ju Lahemaa rahvuspargis keset imeilusat loodust, kus turismindusel on suured võimalused. Nii korrastatigi sadam, rajati hotell ja 2002. aastal avati vanas kalasuitsetamise tehases muuseum, kuhu paigutati 300 teosest koosnev kunstikogu, mida Manitski oli Eestisse naasnuna koguma hakanud. 2012. aastaks oli kollektsioon kasvanud peaaegu 1000 teoseni. Tänu samal aastal tehtud juurdeehitusele oli seinapinda nüüd ligi 4000 m². Suvel pakub kogu kompleks tööd enam kui 35 inimesele.\nJaan Manitski kunstihuvi sai alguse just Eestisse tagasi tulles. Rootsis ta kunsti ei kogunud. Kunstikogumise mõttes sattus ta aga just õigesse aega ja tutvusringkonda, kes viis ta kokku mitmete kunstnikega. Esimene töö, mille ta ostis, oli Jüri Arraku „Punane lind“.\nPärast seda oli sõrm kogumiskuradile antud ja pilte kogunes üha enam. Manitski näitas seejuures üles head vaistu, sest oskas osta kaasaegset maalikunsti ka sellel ajal, kui Eestis räägiti maalikunsti väljasuremisest ning eelistati installatsioone ja videokunsti. Teadaolevalt pole Manitski kõrval olnud kunstispetsialisti, kes oleks talle soovitusi andnud. Kõik pildid on ostetud meeldimise järgi. Alles hiljem, kui muuseumi ekspositsiooniga tekkis soov anda ülevaade kogu eesti kunsti ajaloost, on ta teinud mõned suunatud ostud. Ja nüüd võib öelda, et tal ongi olemas kõik siinsed põhiautorid ja suunad. Ainus, mida veel pole, on sotsialistlik realism. Kuna Manitski ostujõud on tihtipeale suurem kui riigimuuseumidel, pakutakse esmalt talle palju haruldasi teoseid.\nEesti Rahva Muuseumisse on 1000 pildist valitud ligi 200. Kohal on kõik tähtteosed: Johann Köleri, Ants Laikmaa, Konrad Mägi, Aleksander Vardi, Tiit Pääsukese, Andres Toltsi ja paljude teiste tippkunstnike tööd. Kui me seni oleme piirdunud näitustega ainult galeriis, siis seekord on kaasa haaratud ka B-fuajee ja kohvik. Kujunduses oleme kuraatoritena (Reet Mark ja Emma Eensalu) lähtunud Viinistu kunstimuuseumi õhkkonnast. Viinistu muuseumi eripäraks on väga tihe riputusviis, mis on tekitanud palju vaidlusi nii kunstiteadlaste kui ka tavakülastajate seas. ERMis on aga püütud seda järgida. Oleme imetlenud Urmas ja Sülli-Reet Vainu tehtud kujundust ja võimalusel üle võtnud terveid seinu alates Peeter Alliku maalidest kuni Jaan Elkeni pildini B-fuajees, Jaan Toomiku seina kohvikus ning Burmanite toredad hobused ekspositsiooni vanemas osas. Samuti oleme ERMi toonud suurte valgustatud fotode näol merevaateid, nii nagu need paistavad Viinistu muuseumi akendest. Spetsiaalselt selle näituse jaoks on üks galerii saal ehitatud kahekordseks, sest Viinistu muuseumis on palju vanu tehasetreppe, millest järgmiste maalideni ronida. Inimeste sõnul, kes on Viinistu muuseumis käinud, on meil õhkkonna loomine õnnestunud.\nJa nüüd on aeg rääkida sellest diivanist, millel te istute – loodetavasti on teil veel meeles, et te istute. See on tegelikult koopia Viinistus asuvast diivanist – seal on see kaetud musta sametiga ja pärineb kuulsa põrandaaluse vene kunstniku, kontseptualisti ning sotspop art’i autorilt Ilja Kabakovilt. Temal ja ta abikaasal oli 2004. aastal Tallinna Kunstihoones ühisnäitus Raul Meelega. Kabakov nõustus diivani Viinistusse andma.\nDiivan, Jaan Elkeni, Jüri Palmi ja Peeter Alliku pildid.\nPeeter Alliku (1966-2020) pildid: Melanhoolia, Merekaldal ja Lumesadu. Kõik need on maalitud 1996, õli, lõuend.\nLiikudes edasi hiljuti lahkunud suurepärase absurdimeistri ja väga vaheda huumoriga Peeter Alliku kolme pildi juurest, jõuame Jaan Elkeni maali juurde.\nJaan Elken (s 1954). Ema lööb mu maha, 1982/1996. Õli, lõuend\nJaan Elken (s 1954).\nNeed on märgilised maalid, mille üle oleksid uhked kõik kunstimuuseumid. Elken maalis need näitusele „Eesti kui märk” ja need tähistavad tema loomingus teist suurt murrangut pärast hüperrealismist loobumist. Kõikvõimalikke kirju ja tekste kasutas ta juba varasemates, hüperrealistlikes maalides, seejärel keskendus ta aga graffitilaadsete tekstide ja maaliliste abstraktsete pindade ühendamisele. Ta kasutas oma vanu teoseid, maalides neid uues stiilis üle või lisades nende tükke mujale kollaažina. Diptühhonil leidub Eesti ajaloo jaoks ja ühtlasi autobiograafiliselt olulisi kohti, näiteks kaubajaam, kust inimesi (sh Elkeni vanemad) Siberisse saadeti.\nJüri Arrak (s 1936). Punane lend, 1990. Õli, lõuend\nSee on maal, „millest see kõik alguse sai“. Jüri Arrak oli esimene kunstnik, kellega Jaan Manitski Eestis 1990. aasta algul kohtus, ja „Punane lend“ on tema esimene Eestis ostetud pilt. ERMi näituse avamisel meenutas Manitski seda ostu endale omaselt muheda muigega: „Olin Jüri Arraku kutsel tema ateljees. Ta näitas mulle küll ühte ja teist ja kolmandat, aga minu kunstimaitse polnud siis veel nii hästi arenenud, et oleksin endale midagi meeldivat leidnud. Lõpuks võttis ta välja selle punase linnuga maali ja rääkis, et see võtmega üleskeeratav ja kunstlikult lendama pandud lind on tema kujutluses Nõukogude Liit, kes lendab ainult nii kaua, kuni võti maha käib. See lugu mulle meeldis ja nii ma selle pildi ostsingi.“\nRein Tammik (1947) G. Ernesaks XII üldlaulupeol 1947. aasta juunis, 1983. Õli, lõuend.\nSelle pildi olevat Miljard Kilgi sõnul tellinud Tammikult Arnold Rüütel. Rein Tammik on kunstnik, kes liikus hüperrealismi, slaidimaali ja popkunsti piiridel. Samal ajal aga tõi ta meie näitusesaalidesse mängu vanade meistritega – ta hakkas julgelt kompileerima kunstimotiive ja -võtteid. Ning kõike seda vürtsitas paras annus absurdlikku pila.\n1970. aastatel kuulus Tammik Eesti ekstreemsemate kunstnike hulka. Pärast selle pildi maalimist läks ta mõneks ajaks elama Moskvasse, 1992. aastast elab ta aga Prantsusmaal. Äärmiselt põnev kunstnik, kelle varasemaid töid on suur õnn omada.\nEduard Wiiralti tööd.\nNüüd oleme jõudnud galerii uste vahelisse ruumi. Eduard Wiiralti töödele on Viinistus pühendatud terve tuba ja nii tegime meiegi, valides tuntud ning vähem tuntud Wiiralti teoseid. Neid on Viinistus üle 100.\nJaak Arro (1957). Soodoma ja Komorra, 1991. Õli, lõuend.\nSisenedes galerii esimesse suurde saali võtab meid vastu kaarjalt üle ukse sirutuv Jaak Arro võimas maal.\n1980. aastate lõpust alates olid paljud eesti kunstnikud haaratud rahvusromantilisest lainest, mis jättis nende loomingusse sügava jälje. Arro maalid on selle stiili üheks iseloomulikumaks näiteks – neis on ürgset väge ja ekspressiivset kirge. Paraku on tema mütoloogilisi pilte muuseumides vähe, sest toonane värskelt avanenud välismaine kunstiturg nõudis enamiku endale. Seega on tegemist järjekordse haruldusega.\nArro hiiglasliku maali kõrval näeb Jüri Palmi abstraktset haruldust\nJüri Palm (1937–2002). (Nimeta) 1969.\nJüri Palmi on nimetatud Eesti kõige macho’likumaks kunstnikuks – igast tema pildist vaatab vastu konflikt. Ta oli sünge ja ohtliku linna maalija, kelle piltidel kihutavad öised mootorratturid ja hiilivad ringi elusad surnud. Karuse rinna sees peitus aga õrn süda, mis lasi ennast aeg-ajalt ka välja paista, nagu näha siin näitusel olevatest töödest (kaks neist on ka fuajees). See maal on haruldane, sest pärineb väga varajasest perioodist, ajast, mil Palm alles hakkas maalima ja mil talle meeldis abstraktsevõitu sürrealism.\nAndres Toltsi „Hommik“ ja „Õhtu“ kuuluvad päästetud kunstivarade nimistusse, nimelt avastas ta need suurest prügikonteinerist, kuhu ehitajad olid need visanud.\nAndres Toltsi „Tekk“ on ilus näide neopopist ehk ready made lõbus variant, kus väga lihtsustatult öeldes loodi kunsti igapäevaelus kasutatavatest materjalidest.\nLola Liivat-Makarova (1928). Nunn, 1958. Õli, paber.\nMeie ekspressionistliku abstraktsionismi grande dame`i väga haruldased varajased tööd ehiksid iga kunstimuuseumi seina. See maal on loodud 1958. aastal, mil Liivat-Makarova hakkas pärast action paiting’u looja Jackson Pollocki õpilastega kohtumist Moskvas ja abstraktsionismi n-ö äratundmist „ateljees väikesi vallatusi tegema“, nagu ta ise ütles. „See oli nii suur hüpe sotsrealismist. Ühe pildiga ei saanud sellest lahti.“ Nii saab näha põnevat arengustaadiumit teel täielikku abstraktsionismi.\nSiim Tanel Annus (s 1960).\nSelle pildi puhul on ainulaadne võimalus kasutada mõningate kärbetega kunstniku enda kirjapandud lugu: „Maal valmis isikunäituse jaoks Deco Galeriis 1993. Valmimisaastat ei mäleta, aga see on kirjas tagaküljel. Seal peaks olema kirjutatud lisaks üks kolmekohaline number, mis minu tolleaegse arusaama järgi pidi tähistama teose pealkirja. Mul oli umbes 4-5 aastat selline komme, et nummerdasin teoseid vastavalt nende valmimisele. Olin tüdinenud välja mõtlemast pealkirju ja see tundus tollal otstarbekas olevat. Süsteem oli selline, et nummerdasin kõike mida tegin – postkaardi suuruseid pabertöid kuni suurte maalide ja performance’iteni välja. Sellest tingituna tõusis ka numeratsioon suureks. Hiljem loobusin, kuna pole siiski nii järjekindel. Teos on minu jaoks etapilise tähendusega selle poolest, et kui varem olin mingi tuntuse saavutanud tušijoonistuste ja graafikaga, siis 91–92 hakkasin proovima lõuendil ja akrüülvärvidega. Erilisi maalispetsiifilisi tunnuseid seal muidugi eriti ei leia, aga see oli ikkagi püüd maali poole. Olin ligi 15 aastat paberil töid teinud ja väsinud sellest. Niisiis kuulub see teos minu maaliperioodi algusesse. Deco Galeriis toimunud näitus oli esmane ülesastumine maalidega, mis oli omaette julgustükk. Tollane kunstielu ja suhtumine oli ikka väga jäik ja „graafikut“ ikka maaliseltskonnas ei aktsepteeritud; eks olin isegi ebakindel ja esialgu esinesin lõuendil töödega mitmetel isikunäitustel Saksamaal ja Soomes. Seega olin kaks aastat „salaja“ lõuendil töötanud ning sellest ka näituse pealkiri „Salaelud”.\nTeos ise ja ka muu näitus oli inspireeritud Lapimaa pimedatest talvemaastikest, kus sai neil aegadel paaril korral käidud suusatamas. Seal on tajutavad Lapimaa horisontaalsed laugjad mäed ehk vaarad ja maastikus üksikud püsti kuivanud männid ehk kelopuud.“\nNüüd ronime trepist üles.\nLudmilla Siim (1938). Perroon, 1971. Õli, lõuend.\nLudmilla Siim emigreerus 1977. aastal Soome ja seega pole temast Eestis kuni 1990. aastateni palju räägitud. Ometi peab Ants Juske teda 1970. aastate esimaalijaks. Midagi hipilikumat meie maalikunstis ilmselt ei ole. Siimu maalid on üldpildis täiesti erilised, psühhedeelsed ja metafüüsilised. Haapsalu perrooni on ta kujutanud mitu korda ja selle kohta on ta öelnud nii: „Tahtsin ka selles maalis stereoefekti proovida. Perroon on roosa, aga ka roheline. Maas ja rongis kordub see värvikombinatsioon. Pärast Tartust lahkumist elasid mu ema ja onu Haapsalus, kus sai tihti rongiga käidud. Maalimise ajal oli perroon üleni halliks värvitud ja nii nõudis loomingulist mõtet see roosaks maalida, mis ka hiljem tõelisuses minister Laari ettenägelikkuse tõttu teostus.“ Tema tööd on muutunud suureks harulduseks.\nMiljard Kilk (1957). Let`s go II, 2007. Õli, lõuend\nMiljard Kilgi nimi toob naeratuse näole paljudele 1970.–1980. aastatel Tartus elanud näitusekülastajatele. Ta on Tartu slaidimaali koolkonna esinumber, kelle tööd pakkusid omal ajal palju kõneainet ning on tänaseks muutunud põnevaks ajastudokumendiks.\n1979. aastal maalitud „Let`s go“, mis kujutab autorit ennast, Enn Tegovat, Andrus Kasemaad ja Mati Vaitmaad Kunstnike Maja juures kaelakuti hoogsal sammul astumas, on üks Eesti hüperrealismi kuulsamaid teoseid. Praegu asub see Eesti Kunstimuuseumis. Mõned aastad tagasi maalis aga kunstnik sama pildi väiksemas formaadis ümber. Tema kaaslased on kujutatud siin sama noorena kui tookord, ainult tema ise on 25 aastat vanem ja koos oma truu sõbra koeraga\nAlo Hoidre (1916–1993). Kalevipoja lugu, 1990. aastad. Õli, lõuend.\nKunstiteadlase Jüri Haini sõnutsi ei tähendanud Kristjan Raud Alo Hoidrele minevikku, vaid isiklikku mälestust: Hoidre jõudis Kristjan Rauaga koos esineda lausa kuuel (!) näitusel. Sõja-aastatel sattus ta väga noorena Jaroslavli kunstiansamblisse, kuigi tegutses rohkem rindekunstniku kui tagalamehena. Kuni 1950. aastate lõpuni oli Hoidre sunnitult sotsialistliku realismi kütkes, tänu millele ta sai aga vabamalt välismaal käia. 1964. aasta Veneetsia biennaal tõi ta loomingusse vapustava muutuse – vaadake „Tallinna madonnat“! Ja sellest peale oli ta üks põnevamaid graafikuid Eesti kunstis. 1986. aastal lõi ta kolmelehelise sarja „Eesti kunstimeistrid,“ mis on pühendatud Kristjan Rauale, Eduard Wiiraltile ja Elmar Kitsele. Elu viimase kümnendi lustlikus piiranguteta loomeplangus teeb ta Kr. Raua poole kummarduse veel mõnel teiselgi korral.\nLembit Sarapuu (1930). Meie leib, 1982. Õli, lõuend.\nLembit Sarapuu (1930). Toidukaupluse müüja, 1979. Õli, lõuend. EKM\nEnne kui Sarapuu hakkas 1980. aastatel maalima oma müütiliste kangelastega allegoorilisi lugusid, mis on siin ka esindatud, tegi ta vararenessanslikke portreesid. Malbete, saladuslikult naeratavate Florade kõrval on tal terve seeria märksa maisematest töökangelannadest. Kellele siis ei meenuks tühja leti taga rõõmsalt naeratav müüjatädi, suitsetatud seapea käes! Nagu näha, on Sarapuu leivamüüjasse suurema leebusega suhtunud.\nEnn Põldroos on kunagi öelnud, et „grusiinlastel on Pirosmani, prantslastel on Rousseau, meil on Sarapuu“.\nMarko Mäetamm (1965). Auto altar 1995.\nNüüd siseneme galeriiruumi, kus enamik maale on pärit esimese Eesti vabariigi ajast, ülejäänud on aga maalitud vahetult pärast sõda kuni 1960. aastateni.\nKristjan Teder (1901–1960). Aleksander Vardi maja ehitus Hellenurmes, 1941. Õli, lõuend.\nKristjan Tedre loomingus on huvitav vastuolu. Kui ta maalib natüürmorte, siis on need nagu hea kunstihariduse saanud kunstnikul ikka. Kui ta võtab aga käsile figuraalkompositsiooni või linnavaate, on need tugevat naivistlikku laadi, täpselt nagu selles Aleksander Vardi Hellenurme maja ehitust kujutava pildi puhul. Vardi ehitas Alliku talu EÜSi suure pannoo maalimise raha eest. Pärast 1949. aastat, kui ta kodanliku formalistina põlu alla sattus, ei julgenud ta oma suvitusmaja ja ateljeed enam kasutada. Praegu on sellest majast järel vaid varemed.\nNigol Espe (1907–1970). Parvetajad Pärnu jõel, 1942. Õli, lõuend.\nOmanäoline Nigol Espe oli mitmel alal andekas, muu hulgas asutas ta kuulsa Ko-Ko-Ko kohviku ning lõi suurepäraseid mööblikavandeid, kutsudes üles originaalmööblit tegema. Olev Subbi juhtis kunagi eravestluses tähelepanu Espe maalide suurepärasele koloriidile, märkides, et need on alaväärtustatud. See maal toob oma peaaegu üks ühele klappivate mõõtmete ja temaatika tõttu silme ette Elmar Kitse kolmikmaali „Võim Internatsionaali“.\nElmar Kitse kolmikmaal.\nKitse maal on loodud 1940. aasta augustis seinamaalide konkursi jaoks, kus see pälvis kõrgeima auhinna. Esimesel Nõukogude võimu aastal 1940–1941 kuulutati välja palju konkursse ja enamik kunstnikke tegi sinna kavandeid. Mõnikord lõpetati pooleli jäänud kavandid sõja ajal juba teise võimu alla kuuludes. Võib-olla on nii läinud ka selle maaliga.\nVäga tore kogu on Viinistul pagulaskunstnikest:\nKarin Luts (1904–1993). Arheoloogiline maastik, 1962. Õli, lõuend.\nKarin Luts on meie esimesi edukamaid naismaalikunstnikke ja kindlasti üks pagulaspõlve olulisemaid. Pärast sõda siirdus ta koos abikaasaga Rootsi ja Eestis polnud tema tegevusest kaua midagi teada. Paguluses oli ta üks väheseid mingitki rahvusvahelist edu saavutanud eesti kunstnikest, kes suutis oma loomingus ka edasi areneda. 2004. aastal toimus Tartu Kunstimuuseumis Karin Lutsu suurnäitus „Konfliktid ja pihtimused“, kus näidati kunstniku pärandina saadud teoseid. Tookord oli „Arheoloogiline maastik“ teada vaid ühe vana Rootsis trükitud postkaardi järgi. Rõõm on tõdeda, et tasapisi jõuab meie kunstnike looming eri teid pidi ikkagi koju.\nHerman Talvik (1906–1984). Helsingi vaade, 1926–28. Õli, lõuend ja abstrakt.\nTalviku kunstitee on veidi tavapäratu. Aastatel 1921–26 õppis ta Riigi Kunsttööstuskoolis raamatuköitmist, aga 1928. aastast jätkas õpinguid Helsingis Ateneumis, Soome Kunstiühingu koolis. Seal tudeeris ta vaheaegadega kuni 1939. aastani maali ja graafikat. Samal ajal täiendas Talvik end Pariisis, Rootsis, Saksamaal, Belgias ja Hollandis. Talvesõja puhkedes tuli ta Eestisse tagasi, kuid lahkus 1944. aastal jäädavalt Rootsi. Talvik oli kahtlemata üks silmapaistvamaid pagulaskunstnikke. Kuigi 1934. aastast esines ta ka Eesti kunstinäitustel, on tema varasemaid maale meil suhteliselt vähe. Viinistu kunstimuuseumis leiduvad Talviku varajased linnavaated on suur haruldus.\nOlev Mikiver (1922–1994). Jõulud 1943, 1948. Õli, lõuend.\nOlev Mikiveri kunstiõpingud Eestis katkestas sõda. Edasi sai ta õppida alles 1947. aastal Stockholmis. 1951. aastal täiendas ta end Pariisis. Suurema osa elust oli Mikiver seotud Malmö linnateatriga, tegutsedes seal teatrikunstniku ja kostüümikujundajana. Ta on üks järjekindlamatest sürrealistidest meie kunstnike seas. Kummalised fantaasiaküllased mälupildid põneval abstraktsel taustal tegid temast väliseesti kunstis tunnustatud avangardisti. Eesti kunstimaailmas jäi ta väga kauaks peaaegu tundmatuks.\nAndrei Jegorov (1878–1954). Narva-Jõesuu, Õli, lõuend.\nAndrei Jegorov sündis Konrad Mäega samal, 1878. aastal. Ta oli lapsest peale kurt, aga see ei takistanud teda saamast hästi koolitatud maalikunstnikuks.\nEsmalt astus Jegorov Peterburis Kunstide Edendamise Seltsi kooli. Aastatel 1901–1909 osales ta vabakuulajana Peterburi Kunsti Akadeemia kõrgemas kunstikoolis, kus tudeeris maailmakuulsa kunstniku Ilja Repini juures. 1919–20 oli ta EKBLi andmetel Semjon Budjonnõi 1. ratsaarmee kunstnik.\nMaalikunstnikuna oli Jegorov Venemaal edukas ja kui ta 1921. aastal perega Eestisse elama tuli, võeti tema maaliliselt realistlikud tööd ka siin hästi vastu. Väga tuntud on tema talvemaastikud ja seepärast on rõõm näha päikeselisi suvitusstseene, eriti seda idüllilist pilti kunagisest luksuslikust kuurordist Narva-Jõesuus.\nJaan Koort (1883–1935). Linnavaade, 1910. aastad. Õli, lõuend.\nJaan Koort on tuntud suurepärase kujurina. Veidi vähem on teada, et ta oli ka hea maalikunstnik. Maali ja skulptuuri vahel jagas ta end kahjuks vaid kümmekond aastat, pühendudes pärast Pariisist naasmist peamiselt skulptuurile. Nii tegi ta üsna vähe maale ja neidki pole palju säilinud. Aga seda erilisem on kohata üht neist erakogus. Kas tegemist on Pariisi või mõne muu linna vaatega, jääb iga vaataja enda otsustada.\nJuhan Nõmmik (1902–1975). Põhjarannik, 1943. Õli, lõuend.\nJuhan Nõmmik õppis Pallases väikeste vaheaegadega aastatel 1920–29. Pärast lõpetamist elas ta Tartus ja töötas joonistusõpetajana. Alates 1937. aastast läks Nõmmik Pallasesse õpetajaks ja oli selle (üsna nõukogudemeelne) direktor 1940.–41. Aastal 1944 põgenes ta Rootsi. Nõmmik maalis peamiselt maastikku ja tegi suurepäraseid akvarelle. Riiklikes kunstimuuseumides on tema varaseid, Eestis tehtud töid üpris vähe, peamiselt Lõuna-Eesti talvemaastikud ja üksikud rannikuvaated. Seepärast on märkimisväärne, et Viinistu kogus leidub lausa kaks suvist põhjaranniku vaadet.\nRudolf Paris (1896–1973). Tallinn, (aasta teadmata). Õli, lõuend.\nRudolf Paris õppis aastatel 1913–16 Konrad Mägi ateljees ning 1919–22 Pallases maalimist ja analüütilist joonistamist. 1922. aastal astus ta Bauhausi kunstikooli Weimaris ja lõpetas sealse seinamaali osakonna. Ta oli üks vähestest eestlastest, kes on Bauhausis õppinud. Pigem tunneme teda hoopis kunstiajaloolasena, kelleks ta õppis vaheaegadega aastatel 1919–31 Tartu ja Helsingi Ülikoolis. 1932. aastal kirjutas Paris esimese Konrad Mägi monograafia. 1941. aastal lahkus ta aga Eestist ja sättis elu sisse Saksamaal Freudenstadtis. Kokku üllitas ta üle 20 teadustöö, millest on ehk tuntuim 1986. aastal koostöös Evi Endiga välja antud „Kunsti leksikon“. Kunstnik Parisest on maha jäänud väga vähe maale, Eesti kunstimuuseumides neid ei ole.\nJohann Köler (1826–1899). Mashatka mõis Baidari väravatega, u 1875. Õli, lõuend.\nMõned aastad tagasi ütles Jaan Manitski ühes intervjuus, et ta igatseb kogusse üht Kölerit. Nüüd on tal see olemas. Köler erakogus on väga suur asi, sest isegi Tartu Kunstimuuseumis on ainult paar tema pilti.\nAlfred Hirv (1880–1918). Akt roosiga, 1900. aastad. Õli, lõuend.\nSuurt huvi pakub ka visuaalselt Köleriga peaaegu kaasaegsena tunduv maal, mille autor on aga hoopis Konrad Mägiga üheealine. Alfred Aleksander Hirv on siinmail vähe tuntud kunstnik, kuna ta elas ja tegutses peamiselt Peterburis. Kuigi põlvkonna poolest kuulub ta kokku Konrad Mägi, Jaan Koorti või Nikolai Triigiga, on tema maalide ilme hoopis teine, jäädes pigem baltisaksa ehk akadeemilise maali leeri. Stieglitzi kunstikoolis käis ta lühikest aega, sest sealne õppemeetod ei meeldinud talle. 1895. aastal võeti Hirv aga vastu Julius von Kleveri ateljeesse, kus ta õppis maalikunsti aluseid ja kus tema lemmikžanriks kujunes natüürmort. Aastatel 1898–1899 täiendas Hirv end Rooma Kunstiakadeemias ning 1900. aastal koos hulga vanema Kristjan Rauaga ka Anton Ažbe kunstikoolis Münchenis. Kr. Raud mäletas teda lisaks kui suurepärast viiulimängijat.\nPärast Münchenit reisis Hirv Pariisi ja Hispaaniasse. Revolutsioonieelsel Venemaal oli Hirv tuntud ja oma ringkonnas menukas natüürmordimeister, kes maalis ka portreesid. Eestisse sattusid tema tööd peamiselt Peterburis elanud eestlaste ja vene pagulaste käest. Alfred Hirv suri varakevadel 1918. aastal ja maeti Pihkva luteri usu kalmistule. Veel 1944. aastal tõdeb Järva Postimees, et andekast kunstnikust pole palju teada, ja nii jäi ka nõukogude ajal. Tuntumaks on ta saanud alates 90. aastatest, mil oksjonitele hakkas ilmuma tema töid.\nMeie tuur lõpeb Peet Areni haruldustega\nPeet Aren (1889–1970). Liiklus maismaal 1927. Õli, lõuend.\nPeet Aren (1889–1970). Liiklus merel 1927. Õli, lõuend.\n1870. aastal valmis Tallinna Toompea nõlva alla Otto Rudolf von Knüpfferi projekteeritud esimese klassi vaksal, mis sai nimeks Balti jaam. 1926. aastal leppisid Sihtkapitali ja Raudteede Valitsus kokku, et seda hakkavad ehtima pannood, ja juba järgmisel aastal esitatigi see tellimus Peet Arenile ja Roman Nymanile.\nAreni kaks kaheksa meetri pikkust ja ühe meetri kõrgust pannood paigutati Balti jaama peasaali vastakuti. Nõukogude hävituspataljon süütas aga jaamahoone 1941. aasta 27. augustil põlema ning koos muuga hävisid ka pannood. Tõsiseid kahjustusi saanud hoone taastati 1945. aastal. Sama saatus tabas teisigi Areni arvukaid pannoosid nii Tallinnas, Pärnus kui ka Tartus ja seega on need pannookavandid harukordse väärtusega. Avalikkuse ette ilmusid need alles 90. aastate keskel Viinistu kunstimuuseumis.\nSee oli meie lühike veebituur, mis hõlmas umbes 40 pilti ERMi näitusel. Loodetavasti jõudsite ka kõik teised 145 ära näha. Kui ei jõudnud, siis seadke pärast eriolukorra möödumist sammud kindlasti Viinistu kunstimuuseumisse.\n18. apr. 2020 Foto, Näitus.\n← Esimene postilend, lennuõnnetus Lasnamäel ja 27 miljonit marka\nJuustest ja sellest, kuidas linnud võivad viia mõistuse →


Riigimeedia: Süüria õhutõrje tulistas Homsi kohal alla rakette - Kõik\nSüüria õhutõrje tulistas alla rakette riigi lääneosas asuva Homsi linna kohal, raketilöök oli väidetavalt suunatud režiimi õhuväebaaside vastu.\nRiigimeedia: Süüria õhutõrje tulistas Homsi kohal alla rakette (2)\nRiiklik uudisteagentuur ei täpsustanud rünnaku üksikasju ega selle toimepanijat, riigitelevisiooni sõnul leidis aset "agressioon", vahendas BNS.\nVõimsaid plahvatusi kostis Homsi provintsis asuva Al Shayrati õhujõudude baasi lähedal ja Damaskuse lähedal Qalamouni piirkonnas, kus asub veel kaks lennuväebaasi, vahendas vabaühendus Süüria Inimõiguste Vaatluskeskus.\nKeskuse direktori Rami Abdel Rahmani sõnul ei tabanud baase ükski rakett.\nIisraeli sõjaväe pressiesindaja ütles, et tema pole sellisest intsidendist teadlik. Pentagoni esindaja Heather Babb aga kinnitas Washingtonis: "Selles piirkonnas ei toimu mingit USA või koalitsiooni operatsiooni."\nUSA tulistas Al Shayrati baasi mullu aprillis rakettidega Tomahawk vastuseks arvatavale sariinirünnakule mässuliste valduses olnud Khan Sheikhuni linnas. Pentagon märkis tollal luureandmetele viidates, et just sellest baasist lähtus väidetav keemiarünnak.\nLõppenud nädalavahetusel korraldasid Ühendriigid, Prantsusmaa ja Suurbritannia täppisrünnakuid kolmele objektile, mis arvati olevat kesksed Süüria keemiarelvaprogrammi seisukohast. Ühtekokku tulistati nende pihta 105 raketti.\nLiitlaste raketilöögi ajendas väidetav režiimi gaasirünnak Ida-Ghouta linnas Doumas, kus hukkus üle 40 inimese.\nNädal tagasi rünnati Süürias aga Tayfuri sõjalennuvälja. Nii Süüria kui Vene sõjavägi süüdistasid selles õhulöögis Iisraeli, mis ei ole süüdistust kinnitanud ega ümber lükanud.


Kaheksa asja, mida veel teha ja näha Viljandi folgil - undefined - Eesti Ekspress\nKuum 26. juuli 2014\nKaheksa asja, mida veel teha ja näha Viljandi folgil\nIgal aastal magusaimat suveaega sisustav Viljandi pärimusmuusika festival on täies hoos. Õhk tulikuum ja mitut sorti pillihelidest paks. Olgu siis siin ritta pandud mõned muusikalised ja eluolulised atraktsioonid festivaliplatsilt ja mujalt.\nPuuluup Foto: Tarmo Rajamets\n1. Lennukitehas – Folgil on ikka olnud esinemispaiku, mis suurtest lavadest kaugemale ja varjatumaks jäävad. Põneva nime ja välimusega vana tellismaja lossimägede jalamil on üks sellistest. Folgi kontserte peeti siin esmakordselt eelmisel aastal ja ka selle aasta programm koosneb eranditult väga põnevatest esinejatest, kes hoone renoveerimata saali osavalt ära kasutavad. Õhtune retk pimedal rajal lossimägedest tehasesse on ka omaette elamus.\nViljandi leht Sakala on sellest majast pikemalt kirjutanud:\n2. Ülemakstud rentslihärrad – Kui jutt juba lennukitehasele läks, siis mullu oli tung seal toimunud rentslihärrade (Lauri Õunapuu ja folgi programmijuht Tarmo Noormaa) kontserdile nii suur, et käepaelte-passidega rahvas jäi suures osas ukse taha, sisse mahtusid vaevu need, kes just sellele kontserdile pileti olid ostnud. Seekord saab härraseid kuulda täna, laupäeval kell 14 Viljandi muuseumi hoovis, kuhu mahub palju rohkem rahvast.\n3. Etendus “Folgimäng” – tänavuse folgi teemaks on mäng ja mängulist on nii esinemistes kui linnas rohkesti. Silver Sepp ja Annika Mändmaa etendavad varjuteatrite ja põnevate pillikõladega regilaululisi mänge veel kahel korral, laupäeval kell 14 ja 15. Ikka sealsamas, Lennukitehases.\n4. Puuluup – üks tagantjäreletarkus ka. Midagi nii ebamaist ja kummalist, kui Ramo Tederi (ehk Pastaca) ja Marko Veissoni hiiu kannelde luuperiga rikastatud kõlapilt, ei kuule festivalil kuigi sageli. Mängumeeste taha seinale projitseeritud videokunstnik Sveta Bogomolova installatsioonid pöörasid ka nähtava osa pea peale. Metsik kogemus, pärast mida sobiks minna uuesti Valdur Mikitat üle lugema. Kahjuks küll sel festivalil Puuluupi rohkem ei kuule.\n5. Hull lõõts – Soome lõõtsamehe Antti Paalaneni pöörases mängus Viljandi muuseumi hoovis kõlasid ühekorraga nii matsuvad südamelöögid, mõne hiiglasliku looma astmaatiline hingamine kui ka rahvaviiside-ainelised karjatused. Tema pill tõepoolest hingab, nii et kuulajad ise hingamise kohati sootuks unustavad. Lõõtsalohe purskab tuld ja tõrva veel ühel korral, pühapäeval kell 14 Pärimusmuusika aidas.\n6. Zetod – Folgil on alati olnud eriti menukaid õhtusi kontserte, kus üles astub mõni kodumaine koosseis. Zetod eesotsas Jalmar Vabarnaga on selles nišis juba ammu tõelised superstaarid. Et neid seekord mitte maha magada, tuleb olla laupäeval kell 18 Kirsimäel.\n7. Folk food – festari toiduala on viimase paari aastaga muutunud nii tohutult suureks, et õhtul pimedas on sinna juba peaaegu võimalik ära eksida. Õnneks mitmekesisemaks ka: tavapärasele rasvasele aasia toidule ja praekartulitele lisaks on kaugemal nõlval hulk nunnusid kodukohviku-kioskeid, kukeseenekastet, jaapanipäraseid kapsapannkooke koos sealse käsitööõllega, Põhjala pruulikoja lett, taimetoidukioskid jne. Keskmisele eesti maitsele soovitaksin sinisest telgist armeenia šašlõkki koos Sillamäe Müncheniga\n8. Väikesed vigurid –Viljandit on nagunii ilma folgita võimatu ette kujutada, aga kui käia siin igal aastal ainult festivali ajal, muutub see kujutluses täielikult muinasjutulinnaks. Vahel piisab, kui melus lihtsalt ringi jalutada ja suunata pilk korraks üles- või allapoole kui teistel kõndijatel. Minge komistage hämaras Kondase keskuse hiidmaasikate otsa või vaadake näiteks ööpimeduses, milliseid mustreid joonistavad Pärimusmuusika aida katuse kohal prožektorivalguses helendavad putukad. Ei sellist küll maailmas kusagil leidu.\nHubert Hirve salakirjade eest trahvitud Sven Sillar: advokatuuri aukohtu käkerdis tuleb tühistada! 84\nTatari 1 viimased päevad: tuntud geibaari ja söögikoha asemele ehitatakse uus ärihoone 4\nMehe pikk ja kulukas kohtuvõitlus oma lapse pärast: lastekaitsjad tegid mulle kohe selgeks, et isa on lapse elus teisejärguline 35\nJärjekordne ninanips Eestile? Lätlased uurivad tselluloositehase rajamist 143\nNii nagu tõmbasid lätlased enda juurde Eesti kärakaostjad, plaanivad nad üle võtta moodsa tselluloositehase käivitamise kava.\nOhtlik: Läkaköha on Eestis tagasi! Nakatunud 16aastane neiu viidi haiglasse 150\nKuidas uus tablett võib vananemisele lõpu teha 3\nAsjatundjate jaoks on Eesti tegelik IT-minister hoopis Siim Sikkut 53\nAllilma suhtekorraldaja Meelis Lao elu avameelseimas usutluses: “Kui sa pole memmekas, siis sind austatakse” 155\nJalgpalli noortekoondise vaateväljas olnud teismeline tunnistas üles Õismäel toimunud tapmise 169\nAndekas noor jalgpallur Karl (16) viibib vahi all seoses Õismäel toimunud tapmisega. Kahtlustuse kohaselt peksis ta koos oma sõbra Ranneliga (16) surnuks neile ette jäänud 53aastase Raivo.\nSylvester Stallone: Olin Ramboks üheteistkümnes valik 0


RitaAdler profiil | seksi cam - Suomen kuumin webcam chat\n21, Kaalud, Россия, НЕ Адлер\nViimase sisselogimise aeg: 21.07.21 14:24:05\nKlõpsates nupul, tõstad RitaAdler esilehel 60 sekundiks esimesele kohale. Selle aja jooksul paistab modelli jututuba hästi silma ja kogub populaarsust! Teavitus sinu tegevuse kohta ilmub ka jutuaknas ning seda näevad modell ja teisedki vestluses osalejad. RitaAdler hindab seda väga ja on sulle kindlasti tohutult tänulik!\nSelfie 7 fotot 7 photos\nMy look 27 fotot 27 photos\nMy panties 26 fotot 26 photos\nFootwear 7 fotot 7 photos\nOluline info kasutaja RitaAdler kohta\nKasutaja RitaAdler tööaeg\nKasutaja RitaAdler amatöörvideod


Dragon.ee foorum • Vaata teemat - vampiirid(müüt või tegelikkus?)\nvampiirid(müüt või tegelikkus?)\nPostitas w.i.t.c.h 16:57 11. Sept 2007\nKaua oleme kuulnud jutte vampiiridest kes käivad hilistel õhtutundidel\nringi.Niisiis tahaksin teada kas teile on vampiirid müüt või\ntegelikkus?Ehk olete ise vampiir või olete mõnda kohanud.\nTahaksin mainida paari asja mis ei vasta vampiiride kohta tõele,\nehk olete te neid muinasjuttudes kuulnud:Vampiirid ei karda küüslauku,\nriste,janad ei muutu väikesteks nahkhiirteks.\nEile õhtul võisime näha kanal kolme pealt filmi Van Helsing\nkui te seda vaatasite siis mida te sellest arvate?\nPostitas holebuulD 17:10 11. Sept 2007\nVan helsingis dracula jah ei kartnud mainitud asju. teised kartsid. muide vampiirid pole filmi põhjal mõeldud välja. fil on vampiiride põhjal mõeldud välja, mis on ka omakorda välja mõeldud.\nKusjuures kuskil siin foorumis andis keegi lingi artiklile, mis rääkis, kuidas yks teadlane v matemaatik tõestas vampiiride olemasolu valeks. Kui yks vampiir hammustaks kuus keskmiselt 1 inimest, siis oleks kõik inimesed maal juba vampiirid. lihtne.\nPostitas tank 17:59 11. Sept 2007\nsee oli see briti teadlane.\nPostitas Sisalik 18:37 11. Sept 2007\nvampiiriteema algus maailma kirjanduses (Bram Stoker. Zhanri klassika. Õudusromaan, mitte muinasjutt.):\nja selle modifikatsioon (energiavampiirid):\nPostitas Ghostwizard 18:56 11. Sept 2007\nÕigupoolest oli enne Bram Stokerit veel kaks tuntud vampiiriteost.\nPolidori "Vampyr" ja Le Fanu "Carmilla" kuigi jah, tegu ei ole maailmakkulsate raamatutega, on and mõjutanud Stokeri teost.\nLihtsalt teoreetiliselt vampiirikirjanduse ja müütide põhjal võtta, siis on väga haruldane, et kellegi vampiiriks muutmiseks vaid hammustusest piisaks. ( Parim näide Anne Rice teosed ja rollimänguvaldkonnast selised toredad asjad nagu Vampire: The Masquerade või Requiem )\nPostitas pronto 19:24 11. Sept 2007\nMa aru olen saanud, peab enamustes horrori üllitistes vampiiriks saamiseks vampiiri verd jooma ja härrased vampiirid olid enda vere valamisega (ennatigi veel teiste kurku) suhteliselt kitsid.\nPostitas Shadow 20:09 11. Sept 2007\nÜks päris kobe ja küsijale eakohane lugu vampiiriks saamisest:\nPostitas Ove 20:42 11. Sept 2007\nParim vampiirikas läbi aegade (minu arust)....Ekraniseering on ka väga hea.\nPostitas Ghostwizard 20:46 11. Sept 2007\npronto kirjutas: Ma aru olen saanud, peab enamustes horrori üllitistes vampiiriks saamiseks vampiiri verd jooma ja härrased vampiirid olid enda vere valamisega (ennatigi veel teiste kurku) suhteliselt kitsid.\nNoh, variatsioone on erinevaid, võimalik, et ma panen ka väheke mööda. On veel mingeid variante, kus vampiir peab pikema aja jooksul kelleist toituma või on mingi muu oluline fakt. Sõltub teosest. Raamat Verelegendid peaks vist kõik üldisemad variandid ja igasugused muud faktid vampiirilegendidest ja müütidest kokku võtma. Iseenesest soovitan seda raamatut, päris huvitav lugemine.\nPostitas Tindome 20:55 11. Sept 2007\nNo tule igavik ja pimedus appi!\nJah, ma olen vampiir. Päeva ajal istun oma läpakaga kirstus ja loen rollimängurite foorumeid, sest nii igav on, öösel hammustan salaja koduloomi ja inimesi. Praegu just asutan välja minema.\nNüke on selles, et surnuks ei tohi isegi koera hammustada, muidu läheb üldrahvalikuks kisaks ning tuleb varsti teise linna kolida. Noh, et taud, vereimejad jne.\nTegelikult on kogu see vampiiriglamuur ja asi inimeste perversne fantaasia. Tahetakse uskuda, et luurav oht on midagi kaunist ja põnevat nagu tiiger. Reaalsus on ühekülgne toidulaud, lollakate orazhide tänavavalgustite igavene põlemine silmapõhjades, ja lehmalaudahais. Lehma käest, tead, saab 4 liitrit verd, ilma et ta seda eriti pahaks paneks, nii et enamjaolt elan maal ja kannan jalas kirsasid, et mitte püksisääri lehmasõnnikuga kokku teha.\nMeisugused on loomu poolest üksiklased, nii et pole ka suurejoonelisi balle, vingeid olenguid, veriseid ühisjahte vms. Tänapäeval vampiir olla on vaevaline, riske minimeeriv ja ajuti kaunis räpane olemisviis.\nPostitas Dani 23:36 11. Sept 2007\nNjaa, hallhullukesest on kahju.\nMina olen samuti vampiir, aga ma pean jäneseid. Pean küll ise neid toitma ja nende eest hoolitsema, ent vähemalt pole toiduga probleeme. Ühest jänesest ei saa küll väga palju verd, aga pole hullu, elab vähemalt ära. Ja nad paljunevad õnneks nagu, noh, jänesed.\nPealegi, nahad müün ma maha ja saan sealt natukene lisaraha endale.\nSellest väikesest probleemist päikesega saab ka tegelikult väga lihtsalt mööda, nimelt pole Eesti esiteks nagunii väga tuntud oma imeilusa ilma poolest ning kui päike siiski paistab, on mul alati vihmavari kaasas. Selline vana, must, ilus ja riidest vihmavari. Võibolla on keegi isegi märganud mind sellega ringi kõndimas, aga palun, ärge tulge mind seepärast tüütama. Olla vampiir on nagu omada mingit eksootilist haigust, nii et see pole midagi erilist ja ma tunnen pigem piinlikkust selle tõttu...\nAga edu kõikidele teistele kaasvereimejatele, ehk kohtume kolme aasta pärast polaaröö ajal peetaval ülemaailmselt vampiiride konverentsil Alaskal, kus käsitletakse palju põnevaid teemasid. Päe... öökorras on nii vere kloonimisel tehtavad edusammud; lihtsad nipid, kuidas ühiskonnas paremini hakkama saada; ülevaade töödest, mida saab teha ka meie praeguse... probleemiga; antakse nõu, kuidas vältida tänavapildis juhuslikult kohatud ristide ja muu sarnasega kaasnevaid negatiivseid mõjusid ning on kavas ka väga hea loeng: "Vampiirid - kas igand või tulevik", mida peab lugupeetud Lloyd Crowley! Ja ärge unustage - toimub ka retseptivõistlus ning peetakse kirbuturgu. Viimasele on vajalik eelregistreerumine ning, ärge unustage, orjandus on väga paljudes kohtades seadusevastane! Registreerumiseks võtke ühendust oma lähima satanistliku deemonkiriku ülempastoriga.\nPostitas w.i.t.c.h 13:56 12. Sept 2007\nnii kõik teavad mind kui nõida kuid siiski pean ütlema et olen ka vampiir ja kahjuks teab üks mu sõber sellest kuna kui ma tal külas käisin tegi ta parajasti süüa ja lõikas sõrme ta sammus kraanikausi juurde aga mina astusin talle ette ja panin ta sõrme endale suhu ja imesin ta verd nii siis saigi ta sellest teada!!!\nPostitas Dan 14:01 12. Sept 2007\nw.i.t.c.h kirjutas: nii kõik teavad mind kui nõida kuid siiski pean ütlema et olen ka vampiir ja kahjuks teab üks mu sõber sellest kuna kui ma tal külas käisin tegi ta parajasti süüa ja lõikas sõrme ta sammus kraanikausi juurde aga mina astusin talle ette ja panin ta sõrme endale suhu ja imesin ta verd nii siis saigi ta sellest teada!!!\nMa kardan et nii on kõige lihtsam endale mõni h-tähega algav viirus saada.\nMa soovitan siinkohal ronida kuhugi majakatusele ja alla hüpata. Vampiirid suudavad ju nahkhiirteks muutuda ja lennata.\nPostitas Lõvi 14:11 12. Sept 2007\nMa parem ei ütle, mida ma mõtlesin w.i.t.c.hi viimast postitust lugedes.\nEesti vampiiride vastu peaks aitama Otepää püssi koopia, mis on laetud hõbekuulidega.\nViimati muutis Lõvi, 11:52 13. Sept 2007, muudetud 1 kord kokku.\nPostitas Tindome 15:31 12. Sept 2007\nSul on sõbranna.\nJäreldus: sa ei saa olla vampiir.\nÜkski vampiir ei semutse toiduga /ja miks peakski? MISJAOKS?/ ja omavahelistest jahialade piiridest peetakse väga punktuaalselt kinni.\nViimati muutis Tindome, 15:42 12. Sept 2007, muudetud 1 kord kokku.


Schenker ühendab Varssavi ja Londoni raudteeliiniga - Logistikauudised\nSchenker ühendab Varssavi ja Londoni raudteeliiniga\nDB Schenker Rail UK ja DB Schenker Rail Polska teatasid, et avasid regulaarse raudtee kaubaveoliini Varssavi ja Londoni vahel, rongid väljuvad kaks korda nädalas.\nSaksa päritolu logistikafirma on uue liiniteenuse suunanud auto-, jae- ja toiduainetetööstusele. Rongid kulutavad ligikaudu 50 tundi (veidi enam kui kaks ööpäeva) vahemaa läbimiseks, mille pikkuseks on ca 2000 kilomeetrit, vahendas news2biz.\n"Teenuse hind on mõistlik, raudteeliini hinnad on võrreldavad maantee- ja lähimerevedude hindadega, kuid sõltuvad terminalide asukohtadest Varssavis ja Londonis," ütles news2bizile DB Schenker Rail Polska pressiesindaja Andrzej Wyszunski. Ta lisas, et raudteeliini eeliseks on fikseeritud väljumisgraafik ning puuduvad ummikud ja piirangud jälgida juhi töö- ja puhkeaja regulatsioone. Samuti ei sõltu veosed enam Põhjamere ilmastikutingimustest ega sadamaoperaatoritest. Samuti sobib raudteevedu maanteetranspordist enam ettevõtetele, mis jälgivad ökoloogilist jalajälge.\nEsimene rong Poolast Inglismaale saabus juba 11. novembril. Ettevõtte sõnul võib praegusele kahele väljumisele nädalas tulla ka lisaronge, kui veoliin osutub klientide seas populaarseks.\nMõned nädalad tagasi ütles Schenker Rail Polska tegevjuht Hans-Georg Werner, et ettevõttel läheb oodatust kehvemini ning firma pingutas kasumisse jõudmiseks kõvasti. "Meie majanduslik olukord on praegu stabiilne ja aasta lõpeb kindlasti kasumiga," selgitas pressiesindaja, kuid lisas, et mustades toonides vaadati selle aasta juuli ja augusti tulemustele.\nSchenker Rail Polska on turuosalt teine suurem raudteekaubaveofirma Poolas riigile kuuluva PKOP Cargo järel. Ettevõtte omab 379 vedurit ning vagunipargis on 6765 raudeevagunit. Ettevõttes töötab rohkem kui 5300 inimest.


Kohila raamatukogu: märts 2015\nMärjamaa Muusika- ja Kunstikooli näitus\nKohila raamatukogus on Märjamaa Muusika- ja Kunstikooli õpilaste näitus.\nTäname kunstiõpetajat ja lapsi ilusa näituse eest!\nPostitaja: Kohila raamatukogu kell 13:53 Kommentaare ei ole:\nMuusika-aasta viktoriin lastele\nKoolivaheajal said lapsed osaleda muusikaalases viktoriinis. Täname tublisid vastajaid.\nPostitaja: Kohila raamatukogu kell 13:29 Kommentaare ei ole:\nHammas palub hoolitsust!\nMärts on Raplamaal hambatervise kuu.\nNäitus " Eestimaa vanad karjakellad ja eri riikide karjakellad"\nKohila raamatukogus on näitus "Eestimaa vanad karjakellad ja eri riikide karjakellad" sisearhitekt Ivi-Els Schneideri kogust. Kunstnikul on ligi sada karjakella: vanade Eesti seppade ja teiste maade meistrite tööd. Põnevamad on Ivi-Els Schneideri sõnul meie oma vanad karjakellad. Tema kogu esimene Eesti karjakell on pärit Vormsi saarelt. Reisidelt on kaasa toodud teiste rahvaste suveniirkelli. Maailma eri paikade karjakelli on kinkinud kunstnikule head sõbrad ja tuttavad. Kogu on täiendanud: A. Pärt, , Ü, Kaljuste, E. Ilves, T. Tepelkov ja paljud teised. Taliolümpiamängudelt on suveniirkellasid toonud Signe Kivi, Kaia Jäppinen ja Lembitu Kuuse.\nPostitaja: Kohila raamatukogu kell 11:14 Kommentaare ei ole:\nRaamatu sisse minek:"Taputilgake"\nTiina Tõnis Nukuteatrist etendas täna Mõisakooli lastele loo väikesest Taputilgakesest, mis põhineb Lilli Prometi kunstmuinasjutul. See on mõtlemapanev lugu armastusest ja õnnest ja selle kaotamisest.\nTegelastena - Prints Heldmuti, Taputilgakese ja Nicolinana said osaleda lapsed.\nTäname Tiinat ja vaatajaid.\nMeie tähistasime emakeelepäeva Põnnipere ja Sipsiku lasteaia lastega. Lapsed said teada, et 14. märtsil tähistatakse emakeelepäeva, sest sel päeval on esimese eesti luuletaja Kristjan Jaak Petersoni sünnipäev. Tutvustasime lastele Eno Raua, Aino Perviku ja Piret Raua raamatuid.\nMida rohkem me loeme, seda rikkam on meie keel. Lapsed valisid mõned enim meeldinud raamatud rühmas ettelugemiseks.\nLastele meeldis Ilmar Trulli luuletus emakeelest, jagame seda ka teiega.\nEmakeelest tunnen mõnu.\nKui kõht on tühi, närin sõnu.\nMagustoiduks limpsin keelt.\nMaiuspalaks pean ma teda.\nTa on eriliselt hea\nAlla neelama ei pea.\nKui jaanuaris avasime Külli Krooni ja Piret Gailiti polümeersavist ehete näituse, tekitas see meie käsitööhuviliste külastajate seas suurt elevust. Kuidas, mismoodi, millest..., need küsimused ei tahtnud lõppeda. Kuna Külli ja Piret korraldavad ka õpitubasid, siis ostustasime oma lugejatele seda võimalust pakkuda.\n7. märtsi hommikul algaski õppimine. Kõik need keerud ja kinnitused... Veelkord sai kinnitust tõsiasi, et ükski ilus asi ei sünni vaevata ja see oli tõesti vaeva väärt.\nSuur tänu Küllile ja Piretile ning osalejatele.\nPostitaja: Kohila raamatukogu kell 13:56 Kommentaare ei ole:\n4. c klassi õpilased käisid vaatamas, millist elu elab raamatukogu hilisõhtul. Oli pime, natuke hirmus, kuuldus kummalisi hääli. Lapsi ootas raamatukogus üllatus - Kohila valla avalike suhete nõunik ja vallalehe toimetaja Jaanus Kõrv.\nJaanus tutvustas ajalehti ning rääkis, kuidas lehte tehakse. Lapsed said ka ise proovida lehekülje kujundamist.\nKuna on tulemas koolivaheaeg, tutvusid lapsed vaheajaks sobiva uudiskirjandusega.\nTuli välja, et raamatukogus toimetab öösiti väike ämblik, kes näitas end lastele.\nPostitaja: Kohila raamatukogu kell 13:09 Kommentaare ei ole:\nRaamatunäitus "Eduard Vilde 150"\nTäna, 4. märtsil tähistame Eduard Vilde 150 sünniaastapäeva. Vilde on eesti esimene krimi-, nalja-, reisi- ja romaanikirjanik. Kes meist pole lugenud kohustuslikus korras raamatuid "Külmale maale", "Mäeküla piimamees", "Pisuhänd" või "Tabamata ime". Nüüd on õige aeg avastada Vilde uuesti. Raamatukogus on väljapanek kirjaniku teostest, kus vanim raamat on aastast 1912 ("Tabamata ime").\nEduard Vilde muuseumis on juubelinädalal kavas mitmeid huvitavaid ettevõtmisi. Vaata http://linnamuuseum.ee/vilde/\nKohila valla lasteaedade näitus "Muinaslugu muusikas"\nTraditsiooniks on saanud , et iga aasta märtsikuus on raamatukogu seinad kaunistatud lasteaialaste töödega. Kuna 2015. aasta on kuulutataud Eestis muusika-aastaks, siis piltide ja meisterduste teema on muusika. Kohila valla lasteaedade näitusel "Muinaslugu muusikas" on värvikirevad muusikainstrumendid, laulukoorid, konnade koor, balleti "Pähklipureja" ainetel valminud joonistused, kaunis Kevadetüdruk ja palju põnevaid töid.\nTäname lapsi ja nende juhendajaid ilusa näituse eest!\nNäitus jääb avatuks 22. märtsini.\nPostitaja: Kohila raamatukogu kell 14:28 Kommentaare ei ole:\nNäitus " Eestimaa vanad karjakellad ja eri riikide...


Kindlustus: reisimine ei ole riskivaba tegevus - Meditsiiniuudised\nKindlustus: reisimine ei ole riskivaba tegevus\nKa väga hoolikalt reisi ette planeerides võib ette tulla ootamatusi, aastas hüvitavad Eesti kindlustusandjad ligikaudu 10 000 reisikahju, kirjutab Andres Piirsalu Eesti kindlustusseltside liidust, kirjutas Tarbija24.\nÄsja jõudis meediasse kurb teade. Tais sattus liiklusõnnetusse nimeka Eesti sportlase lähedane. Kuivõrd kannatanu ravikulusid kohalik liikluskindlustus ei kata, tuleb reisikindlustuse puudumisel see raha ise leida. Harvad ei ole juhtumid, kus selliste vigastuste raviks kulub kümneid tuhandeid eurosid.


Towards little literature: Vead, vead, vead...\nVead, vead, vead...\nStephani Pariisist teine hukkamõistmine 6. märtsil 1270. Stephani vead seekord:\nQuintus, et maailm on igavene;\nSextus, et esimest inimest ei olnudki;\nSeptimus, et hing on inimese vorm, mida inimene on rikkunud oma sureliku kehaga;\nOctavus, et pärast surma lahutatud hing ei kannata tegelikku puhastustuld;\nNonus, et vabal tahtel on teistest sõltuv jõud ega ole see iseseisev;\nDecimus, et Jumal ei tunne lihtsat vaid ainult liitset;\nUndecimus, et Jumal tunneb ainult ennast;\nTredecimus, et Jumal ei annaks surematutele ja puhastele surelikke ja ebapuhtaid vorme;\nStephani Pariisist esimene hukkamõistmine aastal 1226. Stephani vead sel korral:\n2) Jumal ei suuda luua endasarnast, vaid loob sellise, mis temast sõltub, nii et Jumala looming ei ole signum perfectionis;\n3) et Jumal suhtleb looduga harva, kui ta need juba loonud on;\n4) et Jumal ei anna igavestele inimkeha;\n5) et Jumal oma esimese tahte läbi ei suuda luua endaga võrdset ega tugevdada oma võimet;\n6) et ühe loomeaktiga ei saa luua paljusid hingi\n7) et Jumal loob vaid sel kombel, nagu ta sel hetkel loob;\n8) et Jumal on lõputu kestvusega võime, kuid mitte aktsioonis; et Jumal ei suudaks mitmeid maailmu luua;\n9) et Jumal ei suuda luua algmateeriat ega taeva-aluseid ilmu;\n10) tahtega ei ole võimalik uut luua vana läbi muutmata;\n11) et esimese põhjusega (prima causa) ei saa määrata järgnevust tulevikus, esiteks, kuna järgnevus pole üksikasi; teiseks, kuna tuleviku järgnevus on particularia (ainulaadselt seisev asi), kuna Jumal ei suuda ära tunda ainulaadselt seisvaid asju. Kui meelt ei ole, siis ei ole võimalik ära tunda vahet Sokratese & Platoni vahel, põhjuse ja põhjustatu vahel; jumalik eelteadvustus on teadvustatute olemasolu esmane tingimus, jumalik tarkus on tarkusealuste eeltingimus;\n12) et esmane mateeria ei ole suutlik ilma keskmisi ja teisi taevaaluseid asju jagamata, sest midagi ei transmuteeru ilma transmuteeruja ja transmuteeruvateta;\n13) et üks vahendaja ei ole võimeline mitmuslikeks efektideks;\n14) et esimene printsiip ei ole põhjuseks igavestele ja analoogilistele asjadele\n15) et esimene põhjus ei suudaks midagi tunnetavat luua ex agente, ega ka ex agente ei ole ka tunnetatavaid asju ilma mateeriata;\n16) et algpõhjused võivad kõrvale kalduda oma järjekorras, saaks kord olema selline, et vanemad lubataks ettepoole, et teisesed põhjused on eraldi esmasest;\n17) et midagi uut ei ole võimalik luua ilma vana osavõtuta;\n18) et jumal ei saaks taevasfääre liigutada ühtlaselt;\n19) et Jumal ei saaks tegutseda irregulaarselt, jagades oma tähelepanu kord siia kord sinna;\n20) et Jumal on igavene tegudes, kuid mitte vahendajas;\n21) kõik see, mida Jumal ise korda saadab, pole kunagi igavene;\n22) et Jumal tahaks luua midagi, mida tas endas juba on;\nPosted by Aarne Ruben at 12:19 AM\nAsjad jaotuvat nelja liiki\nIsamaa on hädaohus!


SAM HALLATAVAD TEENUSED | Squalio\nHome SAM HALLATAVAD TEENUSED\nPakume lahendust neile ettevõtetele, kes soovivad kasutada tarkvarahaldust (SAM) ja sellega kaasnevat kulude ja vastavusriskide vähendamist, kuid kellel puudub edastusvõimsus või vastavad ekspertoskused täiemahulise SAM programmi haldamiseks.\nSqualiol on olemas vastav kvalifikatsioon ja varustus, et pakkuda mitmesuguseid hallatavaid teenuseid, kasutades selleks kõige usaldusväärsemaid ja hinnatumaid SAM platvorme. SAM hallatava teenuse kasutamise korral ei ole kliendil vaja installida kohapealseid lahendusi ega palgata litsentsihaldusspetsialisti.\nSqualio hallatavad teenused sisaldavad järgmist:\nTehniline rakendamine ja agendi kasutamine\nTööjuhised ja kogu SAM tsüklit puudutavad seminarid\nKasutajatugi ja litsentseerimise andmekogus andmete sisestamine\nPõhjaliku aruandluse koostamine ja meeldetuletuste konfigureerimine\nETTEVÕTTE SAADAV KASU\nSnow litsentsihaldur pakub konsolideeritud ülevaadet kõigist varadest kogu pilveressursi, süsteemide ja võrgu lõikes, võimaldades personalil kasutada ainult ühte liidest mitmete rakendusmudelite, tarkvara müüjate, seadmetüüpide ja asukohtade haldamiseks. Siia kuuluvad kohandatavad Snowboard lahendused koos üksikasjaliku analüütikaga, süvameetodid ja filtrid, mis võimaldavad lihtsat ja kiiret juurdepääsu andmetele. Auditeerimisandmeid saab importida mitmesugustest allikatest ning need hõlmavad erinevaid platvorme (Windows, OSX, Linux, Unix, iOS, Android ja Windows Phone).\nKasutamata pilveteenused ja paigaldatud tarkvara tuvastatakse automaatselt, võimaldades hõlpsalt optimeerida litsentsi taset ning tarkvara ja litsentse eemaldada. Kohene ülevaade investeeringu kogusummast, vastavusriskist ja ülekulust kas ühe rakenduse või kogu tooteseeria suhtes aitab otsustajatel näha litsentsi optimeerimise võimalusi.\nSnow litsentsihaldur toetab terve rea kommertslitsentside optimeerimist, nt. Microsoft ja Adobe töölaualitsentsid, kuid ka keerulisemad IBM PVU, Oracle ja SAP mõõdikud. Sedamööda kuidas rakendusmudelid liiguvad rohkem pilve suunas, on vastavuse säilitamine ja optimeerimine hübriidkeskkonna jaoks olulise tähtsusega.\nSnow litsentsihaldur tagab kogu tarkvara litsentsile vastavuse ja võimaldab luua, toetada ja rakendada SAM poliitikat kulude vähendamiseks. Lubatud nimekirja (whitelist) funktsioon kindlustab heakskiidetud tarkvara ja pilveteenuse kataloogi dünaamilise halduse. Keelatud nimekirja (blacklist) funktsioon võimaldab organisatsioonil lisaks tuvastada potentsiaalselt kahjulikku tarkvara ning keelatud rakendusi nagu näiteks failijagamise tarkvara ja mängud. Haldurile omane võime tuvastada ja teavitada rakenduste vigade kõrvaldamiseks loodud programmide versioone hõlbustab turvalisuse juhtimist.\nTäielik ülevaade tarkvara- ja pilvekulude põhjustest organisatsioonis ning mittevastavuse ja optimeerimata varadega seotud finantsriskidest. Snow litsentsihalduri olemasolevate trendide ja kasutusmustrite jälgimise võimalus annab organisatsioonile võimsa analüüsivahendi tulevaste kulude prognoosimiseks või olemasolevate lepingute uuesti läbi vaatamiseks.\nSee võimaldab sidusrühmadele juurdepääsu andmetele, mis on vajalikud õigete otsuste tegemiseks, kasutades kohandatavaid aruandeid, meeldetuletusi ja graafikuid. Kohandatud analüütiline vahend võimaldab otsustajatel nagu SAM praktikud, hankijad, CIO, CFO jt. lahendada küsimusi, mis on seotud vastavuse ja auditi kaitse või optimeerimise ja kulu vähendamisega.\nSnow litsentsihaldur pakub kõrgeimal tasemel automatiseerimist, olgu siis tegemist automaatse auditiandmete impordiga mitmest andmeprogrammist või organisatsiooni efektiivse litsentseerimispositsiooni (Effective Licensing Position, ELP) dünaamilise töötlemisega. Integreeritud SKU hoidla koos täiustatud litsentsiandmetega lihtsustab andmed importimise ja uute ning olemasolevate litsentside registreerimise kohta, kaotades vajaduse ajamahuka käsitsitöö järele. Töökindel tarkvaratuvastusteenuse pilveteek teeb automaatselt kindlaks ka kasutatud pilveressursid.\nSnow litsentsihaldur kohaldab toote kasutusõigusi, nagu näiteks teisene kasutamine, versiooni uuendus ja vanale versioonile üleminek, virtualiseerimise kasutamine ja pilverakenduse duplitseeritud õigused, et tagada olemasolevate õiguste maksimaalses ulatuses kasutamine, vältides tarbetut ülekulu – see on märkimisväärne väljakutse tänapäeva mitme platvormi ja mitme pilvega keskkondades.\nSnow litsentsihaldur pakub kõigi litsentside ja lepingute jaoks ühte keskset hoidlat koos tarkvara ja pilve kasutamist puudutava teabega, võimaldades organisatsioonile hea ettevalmistuse müüjatega läbirääkimiste pidamiseks või tarkvaramüüjate auditeerimiseks.\nALUSTA OMA SAM TEEKONDA\nSAM STRATEEGILINE PLANEERIMINE\nIndividuaalse strateegilise kava väljatöötamine lähtuvalt ettevõtte eesmärkidest ning arutelu SAM rakendamise parima tava ja saavutatavate eesmärkide kohta. Seminari tulemusena sõnastatakse eesmärk ja koostatakse kõrgetasemeline tegevuskava järgmiseks 12 kuuks koos elluviidavate ülesannete ja tegevustega.\nTeabe kogumine ettevõtte vajaduste ja toote kohandamise kohta; toote tehniliste aspektide esitlus, mille raames käsitletakse saavutatavaid eesmärke; võimalike kohandamise stsenaariumite ja tehnilise kirjelduse esitamine. Seminari tulemusel saadakse kõrgetasemeline tegevuskava Snow toote kohandamiseks.\nSqualio annab kommenteeritud ülevaate litsentsi seisundist, lähtudes skaneerimisandmetest ja tegeliku tarkvarakasutuse andmetest ning annab soovitusi olemasolevate lepingute optimeerimiseks, litsentseerimisega kaasnevate probleemide lahendamiseks ja litsentseerimisstsenaariumi võrdlemiseks. Tulemus – kõrgetasemeline tegevuskava ja soovitused.\nSqualio pakub ettevõtte töötajatele litsentseerimise koolitust, kus selgitatakse üldisi tarkvaralitsentseerimise reegleid; peamised müügilitsentsi andmise aspektid lähtuvalt ettevõtte kasutatavatest toodetest; litsentsihalduse parim tava. Seminari tulemuseks on litsentseerimise esitlusmaterjalid ja parima tava juhend.\nTarkvara elutsükli halduse parim tava vastavalt rahvusvahelistele standarditele; arutelu saavutatavate eesmärkide ja tehnilise võimekuse üle; abi tarkvara elutsükli tabeli täitmisel. Tulemus – kõrgetasemeline tegevuskava tarkvara elutsükli haldamiseks.\nSqualio pakub ettevõtte töötajatele Snow litsentsihalduri kasutamise süvaõppekursust, mille käigus demonstreeritakse Snow portaali, meeldetuletuste ja näidikute kasutamist, aruannete loomist, kohandamist ja ajastamist, litsentsi- ja lepinguhaldust, litsentseerimise stsenaariumi esitamist.\nSüvaõppekursus Snow mooduli halduse kohta. Seminari käigus demonstreerib Squalio Snow toote arhitektuuri, administraatori paneeli, konfiguratsioonivõimet, varude haldust, litsentsihalduri administreerimist, integratsiooni ühenduste administreerimist.\nSNOW ISIKUKAITSEANDMETE ÜLDMÄÄRUSE (GDPR) MOODUL\nKoolitus Snow GDPR mooduli kasutamise ja võimaluste kohta – demonstreeritakse kasutatavat GDPR aruandlust, arutletakse saavutatavate eesmärkide ja Snow litsentsihalduri kasutamise üle GDPR toetamisel. Tulemuseks on kõrgetasemeline tegevusplaan Snow kasutamiseks GDPR funktsiooni toetamisel.\nREGISTREERU SEMINARILE KOHE\nSOOVID ÜKSIKASJALIKUMAT TEAVET?