Kinnisvarakool: Koolitus “Ärikinnisvara vahendamine” toimub 19/02/2013 – Adaur.ee: kinnisvaraturg peopesal\nKinnisvarakool: Koolitus “Ärikinnisvara vahendamine” toimub 19/02/2013\nSildid: Adaur, ärikinnisvara, Ärikinnisvara vahendamine, kinnisvara, Kinnisvarakool, kinnisvarakoolitus, kodu, koolitus, maa, maakler, Margot Toompark, müük, Ruth Andresen, Tõnu Toompark, vahendamine\nKolmapäeval 19/02/2014 toimub Kinnisvarakoolis koolitus “Ärikinnisvara vahendamine“. Koolitust viib läbi Remax Central’i juhatuse liige Ruth Tõniste.\nKinnisvarakoolitus käsitleb ärikinnisvara vahendamise nüansse, annab nõuandeid ärikinnisvara turu iseärasuste kohta.\nKoolitus on suunatud inimestele, kes soovivad saada (ärikinnisvara) maakleriks, laiendada silmaringi või tunnevad muud huvi kinnisvaraturu vastu.\nKoolitus “Ärikinnisvara vahendamine” toimub kolmapäeval 19/02/2014 kell 13:00-16:15.\n23.04.2014 Kinnisvarakool: Koolitus “Ärikinnisvara vahendamine” toimub 29/04/2014\n29. aprillile 2014 toimub Kinnisvarakoolis koolitus “Ärikinnisvara vahendamine“. Koolitust viib läbi pikaajalise äripindade vahendamise kogumusega kinnisvaramaakler Ruth Tõniste. Kinnisvarakoolitus “Ärikinnisvara vahendamine\nUuem uudis: Elamispinna soetamisel veenduge, et ehitisel oleks kasutusluba ››\n‹‹ Vanem uudis: Väikeste korterite hinnatõus on tormiline


Liginullenergiahoonete lokaalse taastuvelektri vajadus\nEnergiaefektiivsus, Taastuvenergia, PV\nTallinna Tehnikaülikooli koostatud analüüs\nTöö autorid: Jarek Kurnitski ja Ergo Pikas\nLiginullenergiahoonete ehitamisele üleminek toimub EL-s alates 2019 a algusest avalikes uutes hoonetes ning alates 2021 kõikides uutes hoonetes.\nHoonete energiatõhusust parandades on võimalik vähendada energiakasutust teatud piirini. Et viia hoone aastane energiabilanss nulli või selle lähedale tuleb hakata hoonetes tootma lokaalselt taastuvenergiat. Kuna kõik hooned kasutavad elektrit, on vajalik vastavalt liginullenergiahoone definitsioonile lokaalse taastuvelektri tootmine.\nKõige tavapärasem ja lihtsam lahendus lokaalse taastuvelektri tootmiseks on päikesepaneelid. TTÜ teadlased on välja arvutatud kui suure võimsuse ja toodanguga päikeseelektrisüsteeme hakatakse Eestis paigaldama liginullenergiahoonete ehitamise käivitumisel alates 2021 aastast. Arvutustes teostamiseks prognoositi järgmise 10 a ehitusmahte, kuna olemasolevad prognoosid osutusid vastukäivateks viimaste aastate tegelike ehitusmahtudega. Päikesepaneelide vajaduse määramisel lähtuti madal- ja liginullenergiahoone energiatõhususarvu vahest ja oletati, et see kaetakse vastavalt liginullenergiahoone definitsioonile päikesepaneelide taastuvenergiaga. Lisaks arvutati välja Eestis ehitatavate hoonete keskmised ja maksimaalsed päikeseelektrisüsteemide võimsused võrdluseks mitteolulise tootja 200 kW määratlusega ning hinnati süsteemide tasuvust praeguste turuhindade ja tingimuste juures.\nTaastuvenergiatoetust vajavate elamute päikeseelektrisüsteemide elektrivõrku tagasimüüdava toodangu mahuks kujunes 5,6 GWh/a.\nHoonete kuluoptimaalsuse metoodika alusel on taastuvenergia aastaseks toetusmahuks 250 200 € aastas, mida makstakse 20 a jooksul. Kui ajutise iseloomuga toetusmeedet rakendatakse 5 a jooksul, siis moodustub 5 a pärast maksimaalseks kumulatiivseks aastaseks toetusmahuks 1,25 M€. Juhul kui toetuse maksmine toimub 12 aasta jooksul, siis moodustub aastaseks toetusmahuks 380 200 €, mis 5 a pärast saavutaks maksimaalse 1,9 M€ taseme. See moodustaks 2,64% 2015. aasta taastuvenergiatoetustest.\nEnergeetikasektori investeeringute modelleerimise vaatest lähtuvalt kujunes taastuvenergia aastaseks toetusmahuks 693 000 € aastas, mida makstakse 20 aasta jooksul. Kui toetusmeedet rakendatakse 5 a jooksul, siis moodustub 5 a pärast maksimaalseks kumulatiivseks aastaseks toetusmahuks 3 465 000 €. Juhul kui toetuse maksmine toimub 12 aasta jooksul, siis moodustub aastaseks toetusmahuks 974 400 €, mis 5 a pärast saavutaks maksimaalse 4,87 M€ kumulatiivse aastase taseme. See moodustaks 6,75% 2015. aasta taastuvenergiatoetustest.


Sõjaeelse Eesti esseistika ja kirjanduskriitika » Blog Archive » Tammsaare looming linnulennult\nTammsaare looming linnulennult\nui käesolevas kirjutises tahame äsja meie keskelt lahkunud suurt vaimuinimest mälestada ta loomingu vaatlusega mõnel leheküljel, siis küll toimime mitte sugugi kiiduväärt julgusega. Mitmete kohta Tammsaare romaanidest on arvustajad ütelnud, et läheb raskeks ühegi antud teose ülenägemine ja sisurikkuste seletamine, koguni läbilugemine „ühe sõõmuga“. Ja mõnes väikeseski Tammsaare „laastus” on mõtete arendus liiga mitmekülgne selleks, et kõike saaksime haarata ühe valemi alla. Meie aga tahame praegu, kus tagasivaade suure kirjaniku neljakümneaastasele elutööle täidab meid otsekui esmakordse hämmastuse ning hardusega, lugeda üles ta varad ja neid sortida ning hinnata… Kuna peame seda ometi söandama, siis tuleb võtta ainsaks lohutuseks ja võimalust mööda ka juhiseks kaasa Tammsaare enese meetod: ta ei läinud nähtut ja elavana antut peagu kunagi tõmbama mingile valmis liistule, konstruktsioonile, vaid püüdis ise kõigele „järele minna“, seda mõista, uurida, selle üle mõtiskleda. Nii on kasvanud ja kuhjunud see päratu rikas psühholoogiline ning mõtteline kunst, mille Tammsaare on jätnud pärandiks oma rahvale — ja ka teistele rahvastele, kes on üksteise järele tema loomingust osa saamas.\nTammsaaret on nimetatud suurimaks pessimistiks eesti kirjanduses. See väide on superlatiivne, kuid tõe protsent temas on suur. „Tõe ja õiguse” loojas juba varakult ülekaalu pääsnud tume ja tõsine vaade elule on oma põhjalt ilmsesti pärit neist soodest ja rabadest, neilt kivistelt põldudelt, milledega võideldes möödub rängas paratamatuses kogu Vargamäe rahva elu. Vargamäel ei saa idaneda armastus, paista heledam ja avaram valgus… Seda sügavamad igatsused armastuse, valguse järele tekivad siin mõnedes inimestes. Võiks ütelda, need igatsused ongi Tammsaare ajanud ta kirjanduslikele otsinguile, on ajanud teda läbi katsuma inimesi laias maailmas. Kui ta seda pole teinud ilutsedes ega nooruse või hulgaga rõõmsalt kaasa minnes, siis seepärast, et ta pole nägijana saanud ilutseda. Ent oma otsingu sisimas eesmärgis pole ta ometi pettunud. Seda näitab eeskätt ta viieköitelise suurromaani lõpp, samuti osutavad sinna kahe järgnenud romaani lõpud („Elu ja armastus”, „Ma armastasin sakslast”).\nSiiski — pettumustest ja elutaju süngusest on vaba noore 23-aastase Tammsaare esimene väärtuslik teos, saunarahva idüll „Kuresaare vanad” (hiljem „Mäetaguse vanad“). Ses sajandi teisel aastal (1901) Tartu koolipoisi sulest ilmunud visandis, mida oleme juba lapsepõlves naeru ja hubasustundega nautinud, ei puudu Liivi ja Kitzbergi samataoliste piltide päikesepaistet ja romantikatki, ent ta juba ületab eelkäijate laadi vastandlike karakterkujude — eide ja taadi — joonistamise naturalistliku detailsusega. Kiretu ja meeleolutsemisest hoiduv, puhas naturalism kõigi oma konsenkventsidega valitseb aga juba järgmises Tammsaare elupildis „Kaks paari ja üksainus” (1902). Selle teose halastamatu otsekohesus kahe viletsuse ning lasterohkusega võitleva kantnikuperekonna ja nende „hoolealuse“, viletsaist viletsama vana Taidi-Laidi kirjeldamisel mõjub väga tugevasti kunstiliselt kui ka maailmavaateliselt. Siin on tegu loodusteaduslikule põhjale rajatud pahempoolse, deterministliku elukäsitusega, mis ei taha midagi teada vanema põlve poolt austatud nn. idealistlikult realismist ega tema lohutustest. See on laad, millega algasid kõik kaasaegsed prosaistid. Kui aga Metsanurk ja veel enamgi Tuglas suunasid oma naturalismis, osalt Petersoni ja Vilde eeskujul, peavalguse sotsiaalsele ebaõiglusele, sellega näidates rahva viletsuse põhjuseid, siis mittesõjakas ja eelkõige kontemplatsiooni kalduv Tammsaare lähtus rohkem bioloogilisest vaatekohast. Juba siin on ta eeskätt inimeste loomusundide, vastutamatute ja tihti „seletamatute“ vaistude ning kihkude jälgija! Juba siin on kimplemas kaks peret, nagu Vargamäelgi. Ja kui ta siin on objektiks valinud ainult vaistlikult elava „orirahva”, siis seepärast, et kõige põrutavamat keelt räägib just sääraste elu. Juba neil aastail oli teda haaranud kõigi „alandatute“ suur kujutaja Dostojevski. Ning lõppeks pidi tol ajal rasketes tingimustes edasiõppiva ning ülespidamist teeniva Anton Hanseni sümpaatia iseenesest kuuluma kehvikuile — ilma et ta seda tarvitsenuks manifestida. Kas pole peagu kõik vähegi sümpaatsemad tegelased ja „kangelased“ ta hilisemas loomingus pärit vaesusest, saunade, kehviktalude ja agulite miljööst?! Kas ei anna need miljööd kogu ta loomingule tausta, mis räägib ise enese eest ja millel vahete-vahel lastakse rääkida ka õige valjusti…\nEesti naturalismi iseloomulikemaks saavutuseks peetavale kantnike kujutusele järgnes aasta pärast „Vanad ja noored“, samataoline, kuigi juba jutustuslikum pilt vana ja noore põlve vahelisest võitlusest ning võimujagamisest Vargamäe taolises Väljamäe talus, soode keskel. See on väga eluline talukurbmäng, mitte ilma huumoririkaste stseenideta; autor suhtub ainesse jällegi eeskätt naturalistina-oludejälgijana ning psühholoogina. Bioloogiline tõde, mis sellest novellist sugeneb, kannab paljuti ka „Tõe ja õiguse” tunnetusi. Fr. Tuglas võtab selle tõe — või pigem kogemuse, millest Tammsaare on rääkinud ka ise — kokku väga napilt: „See sureb, kelle osaks on elu; see jääb elama, kes peaks kaduma. Võideldes loovad noored uusi elumaju — uusi eluvorme. Kui need valmis, surevad nad ise. Kuni nende järeltulijad aga kasvavad, on toad jälle pehkinud. Nõnda ei saa elu iial valmis. Selles on isiku ja ühiskonna kurbloolus” („Kriitika III“).\nSääraste elu- ja võitlusnägemuste kehastamiseks kavatseb 1903. a. abituuriumi teinud treffnerist Tammsaare juba suurromaani kodusest miljööst. Ent kulutav ajakirjanduslik töö Tallinna pahempoolse lehe „Teataja” juures ei võimalda mitme aasta kohta anda midagi püsivat peale novelli „Tähtis päev“ (1903), mis selgesti on seoses noorte „vargamäelaste“ igatsuslike põhielamuste — ja pettumustega. Karjapoiss Juhku saab küll Suviste esimesel pühal käia 20 kopikaga kirikus üle soo, kuid õhtul nutab ta päeva pettumustest.. Selle lookesega näib Tammsaare otsekui tahtnuvat puhata kaasaja käärimistest. 1905. a. sotsiaalne võitlus, verised sündmused, uute ideede läbimurd — see kõik nõudis aga Tammsaareltki kujutluslaadi, millele ei saanud vastata ta senine „ükskõikne”, elust otsekui juhuslikke lõike pakkuv naturalism. 1907. a. teebki ta katse jutustuses „Raha-auk“ (alapealkirjaga „Pildid Läänemaalt”) kokku haarata äsjase mineviku suured kired, suured sündmused — ja suured pettumused ning valud. Tegevuskohaks on pimedaim ja kehvim maanurk, kus lokkab usuhullustus ja kus paruni ees veel seistakse paljapäi. „Liivamäe vana“ kaevab oma kodukünkast varandust, mida talle on näidatud unenäos, ent auk saab ta tütre hauaks. Tütar langeb usuhullustuse ja silmakirjatsejate ohvriks, poeg aga, kes linnast toob kaasa uued ideed ja õhutab talumehi vastu hakkama mõisa ülemääraseile nõudeile, sureb kolmesajast vitsahoobist. Seda nähes vana unistaja hullub. Kõike seda on teinud ideed, uskumused, hullustused… Ei või ütelda, nagu ei jääks ses kollektivilistlike huvidega antud ajapildis järele ideid, mida autor ise pooldab. Kuid ta näitab nende traagilist mõju aja oludes. Ja kui noor revolutsionäär hüüab õhutades: „Häbi teile, kahekümnendal aastasajal!”, siis heliseb siin kindlasti kaasa autori traagilist pettumust 20. sajandist…\n„Raha-auk“ ei suutnud oma paljuhaaravuse ja mõnede psühholoogiliste ebajärjekindluste tõttu tõusta avalikkuses kohale, mida ta vahest väärinuks. Samal aastal aga Tammsaare juba lakkabki otsesemalt järgimast loomisel naturalistlikele ja kollektivistlikele õpetustele ning asub individuaalpsühholoogilise kirjanduskunsti viljelemisele. Selle tee poole kaldus eeskätt poliitilise reaktsiooni, ent ka uute vaimuvoolude survel kogu meie tolleaegne kirjandus. Isikuprobleemi sügavam käsitsus igatahes äratab tähelepanu jutustuses „Uurimisel“, mis on põnev oma „kriminaalsusega“, ent veel enam „eraelulise armukadeduse kurbmängu ja ebanormaalse nägemuserksuse keerdküsimustega“ (G. Suits). Juba on siin tegemist Tammsaare järgnevate ja mitmete hilisemate teoste keskse motiiviga: naine armastab ühteaegu kahte meest… „Uurimisel“ mängib veel maal, suhteliselt lihtsete inimeste seas. Kuid Tammsaare uus psühholoogiline ja kunstiline huvi nõuab teissuguseid tegelasi. Järgmises novellis „Pikad sammud“ (1908) ongi miljööks linn ja meestegelasteks tolle aja „moodseimad“ haritlased — eesti üliõpilased. Oli ju Tammsaare ka ise eelmisel aastal astunud ülikooli ja hakanud osa võtma radikaalsete vaadetega üliõpilasringide kultuurilistest harrastustest. Ent oma esimeses haritlasnovellis, nagu hiljemgi, on ta kaugel mingi kultuuriprogrammi teenimisest. Ta vaid märgib, et naistegelane Olga Kamar ei tunne Marxi ega Nietzschet — aja suurimaid prohveteid — piltidelt, mis ripuvad Heinrich Orisoo toa seinal. Sellest kaugelt iseloomustavam on teosele tõik, et Heinrich ja Otto võivad lõppeks teineteisega siiralt rääkida Olga üle, keda nad mõlemad armastavad… Ent nemadki pole mingid õilishinged, hoolimata oma psüühilisest komplitseeritusest ja tundlikkusest. Armastuseski jäävad nad egoistideks, kes piineldes meeleldi piinavad ka teist, kelle mõtted ja tunded keerlevad ikkagi vaid „mina“ ümber. Ja Olga — tema pole sugugi parem oma naiselikes, tühimeelseis impulssides. Ta annab järele kirele, kuid ei salli mõtet mehe ja naise üheväärsusest. Säärane mõte kõlbab vaid õilsust simuleerivas armastuses; „pärisarmastuseks“ on tarvis mehelikumaid mehi…\n„Pikad sammud“ äratasid oma julgusega elu „ebamoraalsete“ seikade käsitlemisel ja oma naturalistlikult tühja jooksva lõpuga vastuseisu kõigis konservatiivides ja rahvusidealistides. Ometi oli see, nagu ütleb Tuglas, esimene kunstiliselt täiesti haritud teos eesti kirjanduses. Samasuguse aine kallal rakendab Tammsaare samataolist vaatlust järgnevais jutustusis „N oored hinge d“ (1909) ja „Üle piiri“ (1910). Esimeses neist jätkub „Pikkade sammude” sühholoogiline põhitoon, s. t. enese ja teiste piinamine tunnete ja mõtete tujukas mängus. Kitsamaks probleemiks on tegelastele siin aga: „saavutada oma hinge väljenduses säärast ulatust, et teine seda usuks (Tuglas), s. t. avalikkuse, siiruse probleem armastuses, ja seega inimpsühholoogias üldse. See kitsam probleem ja süžee rajamine „kolmnurgale” üsivad suurel määral ka julges ja sirgjoonelises jutustuses „Üle piiri” Kui siin naine annab mehele ta uskumapanemiseks „kõik“, mis naisel anda, siis hingelist ja vaimset „piiri“ see nende vahelt ometi ei kõrvalda. Õnnelikuks ei või aga selline naine saada ka soliidse seltskondlasest kosijaga, doktor Kalamaaga, kes lihtsalt kaob, kui kuuleb, milles asi. „ÜIe piiri” harrastab üldse haruldaselt vaimukat seltskonnakriitikat ja tõuseb seega üle eelnenud mina-juurdluste. Selle teose erakordsed lõikavused ning paradoksid on enamikus sihitud inimliku eetika ja ühiskonna kui moraalse nähtuse nõrkuste ning tühikute paljastamisele.\nTammsaare see individuaalpsühholoogiline, eeskätt armastuselamuste analüüsimisele pühendatud „triloogia“ esindab impressionistlikku kirjanduskunsti. Siin pole enam tegu endise külanaturalistliku protokollimisega, vaid aina iseloomustava, psüühiliselt olulise, värvikama pakkumisega, teatava julgema ja ka ökonoomsema stiiliga. Tammsaare loomupärane tagasihoidlikkus ja loodusteaduslik ausus siiski ei lubanud tal seda laadi kallutada romantilisematesse või aktiivsematesse taotlustesse, nii et üldmuljet on nimetatud isegi „halliks“. Ent see on peen ja varjunditerohke hallus, mille sihiks on aina hinge salajaste liigutuste vastuvõtmine. Kui Tammsaarel jutleb kolm tegelast, siis tihti näeme kõneluse puudutusi kõigi kolme sisimas. Ja „Noortes hingedes” hüüab Kulno otse programmiliselt: „Närvid on kultuuri märk, sellepärast — enam närvisid, enam närvisid!” See oli ka Tammsaaret sümpatiseerivate „nooreestlaste” üks deviise.\nAutor võib-olla ei võta Kulno sõnu täiesti tõsiselt, kuid „triloogiale” järgnenud novellis „Varjundid“ (1917) annab ta oma impressionistliku närvidekunsti tipu, et selle laadiga ühtlasi lõpetada. „Varjundid” on tõest ja luulest kokku põimitud mälestusteos omapäraselt varjutatud elust sanatooriumis, Kaukaasia võimsalt maalilisel rannal, kus Tammsaare oli end vahepeal ravinud tiisikusest. Endisi kodumaiseid tegelasi, kehvi, ent vaimu-romantilisi üliõpilasi asendab, ent ka esindab siin „mina”, kes pihib armastatud Sonjale oma äärmisest lootusetusest ja „väiksusest”. See haige poollaps aga julgustab teda; möödub rida eriskummalisi elamusi, mis kõiguvad ilusa armastuse, eluhariduse ja surmatunnetuse vahel; lõpp on traagiline, eriti Sonjale. See novell ületab oma soojuse ja tundmusjõu tõttu oma eelkäijad — ka uusromantiliselt estetiseeritud kogu „Poiss ja liblik“, millega Tammsaare 1915. a. võistleb nooreestlastega nende teatavas kitsamas suunas. Siin paistab silma rühm skeptilisi, kunstiliselt meisterlikke ja kauneid muinasjutte eesotsas „Kuninga ja ööbikuga”. Sümbolism kaldub siin kohati ka allegooriasse, nagu loos „Kaaren ja pojad”, mis võtab kokku Tammsaare kui bioloogi vaate elule. Ainult selle poja viib emakaaren elusalt üle jõe, kes tasuks ei luba hoolitseda hiljem mitte vana ema, vaid omaenese laste eest! Algusossa on paigutatud idüllilisemaid külanaturalistlikke esikjutustusi, mis oma küpse resignatsiooniga ei põrkagi ebakõlaliselt vastu lõpposa filosoofilist romantismi.\nTammsaare lõivud tolle aja maitsele pole suured, ent siiski ka mitte tähtsusetud. „Varjundite” ühel leheküljel dikteerib hardumusekstaas talle koguni „proosaluuIet”, samuti kui „Poiss ja liblika” mõnes miniatüüris. Samataoline laad valitseb ka kogus „Kärbes” (1917), milles Tammsaare jätab jumalaga oma linnanovellide õhkkonna. Siin mängib vaimukas boheemkond, purdud elust ja janunev elu järele, ent temas ei puudu ka unistajaid Tammsaare bioloogiliste mõtete teemadel. Teos on meelejääv, ja teda ei saa nimetada tühiseks hoolimata ta erisugususest.\n„Poisi ja liblika” ning „Kärbsega” mõnevõrra ühisel joonel paikneb ka Tammsaare viimane erandlik ning estetiseeriv raamat — novellikogu „Pöialpoiss” (1922). Ühist eelmainitutega on „Pöialpoisil” sisuliselt küll õige vähe, kuna ta lavastub hoopis uuel plaanil\nintellektuaalses fantastikas. Stiililt on see fantastika asjalik ja realistlik, ta lähtub linlikust miljööst, taotluseks näib tihti olevat psühholoogiline hirmu- ja õuduskunst sarnaselt Poe omale. Suurimaks väärtuseks on siin paradokslik mõteterikkus, mille puhul Tuglas ütleb: „Ilukirjandus on filosoofia haru, kus ei öelda mõtteid, vaid tehakse neid, isegi valedest” („Kriitika IV“).\n„Pöialpoisis“ on Tammsaare enam-vähem puhtaks kultiveerinud oma kalduvuse mängides äratada mõtteid, viidata mõtete põhjustele, võimalustele — isegi nende varjudele. Kuid ta tõsisemad huvid olid teda vahepeal siiski kinni hoidnud tõsise psühholoogilise kunsti juures, nagu me teisiti vaevalt kujutleksimegi Tammsaare taolise järjekindla, kõike juba vaistlikult omavahel siduva kirjaniku arengut. Ta sulest ilmub 1921. aastal kümneaastase töö tulemusena piibliaineline draama „Juudit“, mis üllatas kõiki. On ju see eesti kirjanduses esimene lavateos, mis söandab käsitleda üldinimlikke probleeme üldtuntud ajaloolis- müütilisel alal. Pealegi ei puudu Tammsaarel siin eelkäijaid ja võistlejaid, kelledest tuntuim on titaanlike kalduvustega sakslane Hebbel. Kui Tammsaare tuleb võistlusest välja igatahes auga, siis seetõttu, et ta seletab teatud ajaloolist kangelastegu hoopis uues valguses\nmitte usuromantismist, ei ka humanistlikust „inimlikust suurusest” ega rahvustundest lähtudes, vaid nüüdisaja individuaalpsühholoogia, koguni psühhoanalüüsi vaatekohtadelt. Muidugi pole Tammsaare „Juudit“ mingi traktaat, nagu näitab, muide, ta praegune lavaline menu, vaid uusromantiliselt varjundatud, ent realistlikult põhjendatud psühholoogiline draama. Naiseliku loomuse müsteerium, mis köidab Tammsaare tähelepanu juba alates „Pikkadest sammudest” ja lõpetades eelviimase romaaniga, avaldub siin kujul, mis on ülev oma julmas äärmuslikkuses, ent vägagi „mõistetav“ ja võib-olla andestatav. Tammsaare Juudit nimelt päästab oma rahva, s. t. tapab Olovernese mitte isamaalise või usulise tunde ajel, vaid kätte makstes oma solvatud neitsilikkuse, „üliinimeste” sünnitamisele sihtivate, naisetunnete hülgamise eest… Ei kuigi palju kollektivistlikust või idealistlikust teemaasetusest.\n„Juuditile“ järgnes aasta pärast romaan, milles Tammsaare kehastab deemonlikkuse, mingi elutungide liigvõimsuse ja armastustunde liiguhkuse mitte eeskätt naises, vaid mehes. See mees on Katku Villu „Kõrboja peremehes”. Haritud Kõrboja peretütar peab mingi vaistu sunnil otse alanduseni seirama seda püsimatut kaklejat ja kangelast, kelle tormaka ebakindluse põhjas peitub alaväärsuskompleks oma armastatu suhtes. Villu tapab enese — ja Kõrboja noor perenaine ei oska teha muud, kui võtab tallu tüdruku, kel Villult on laps. Nii avaneb kord ometi võimalus saada tallu peremees Villu kangest verest… Siin avaneb kompleks, mis osutub lõppude-lõpuks ka Pearu tegutsemiste põhjuseks „Tões ja õiguses”, ja samuti algab Tammsaare pidev tähelepanu laste ja soo jätkamise probleemi vastu üldse. — Kunstiliselt on „Kõrboja peremees” üks terviklikumaid ja ühtlasemaid Tammsaare teoseid; temas valitseb õnnelik tasakaal reaalse ja aimatava, öeldu ja ütlematajäetu vahel. Ta maaelu kirjeldused on värsked ja kohati idüllilisedki, sidudes Tammsaare varaseid maapilte paljuga ta suurromaanis.\nSeisamegi „Tõe ja õiguse” väravais. Kui 1926. a. ilmus romaani 1. köide ilma jaonumbrita, juba siis seisti imestuses selle alusteose suuruse ees. Senine psühholoog par excellence, kes meeleldi oli jälginud iseärasusi — ja muidugi ka haiglusi — vaimsest teadlikkusest ja üleolekust kantud teoseis, on siin otsekui naiivistunud. Lapsepõlve ja nooruse maailma on ta haaranud, enesesse imenud stiihilise, loodusliku algusena. Ka senises Tammsaare toodangus, nagu nägime, olid paljudki elamusalgused ja motiivid seotud „Vargamäega”. Nüüd aga elustub Vargamäe ise — ja kirjanikul nagu pole teha muud, kui kirja panna aastakümned väljamäe rahva elu, kogu ümbruse ning loodusegi elu. Vargamäe Eespere õuest „valgustab kirjanik naabruskonda, valgustab kogu valda, kihelkonda — kogu põhjapoolset kodumaad; Eespere vanadest kambriaknaist langeb selgitavat valgust veel tänapäeva taotlustelegi“ (M. Sillaots). „Tõe ja õiguse“ alusjao kroonika algab aastail enne 1875 Andrese asumisega Soosaare tallu ja lõpeb paar aastat enne sajandi lõppu Andrese poja Indreku minekuga linna kooli, kaugemaks sihiks „suurkoolgi“… Andres märkab, et lapsed vanemaks saades üldse kipuvad ära Vargamäelt, kus liiga vali on töö ja liiga vali on isa. Ei ole siin saadud korjata rikkusi, on jõutud vaid kasvatada lapsi ja võidelda sooveega, pajupõõsastega, põllukividega — ning kiusliku „nuabrimehega“. Kas on Andres ise neis võitlustes saanud kätte oma „tõe ja õiguse”, millest ta nooremana nii kindlalt rääkis? Lõpul kummuli piiblile langedes küllap ta peab tunnistama, et „tõde“ taotledes ta on kalgistunud ja „õigust“ taga ajades olnud julm ning kaval. Selliseks on teda õpetanud elu — aga armastus, millest vahel räägivad ta lapsed, on jäänud tulemata…\n„Tõe ja õiguse” I jaos ei taotle Tammsaare kummatigi mitte niivõrd elu filosoofilist seletust ega tõlgendust kui kujutust — psühholoogilist kui ka olustikulist. Mitte sugugi „rikaste” inimeste elu ülevaate rikkus on ses raamatus peaaegu tühjaks ammendamatu. Sünnid ja surmad, nooruse ja vanaduse traagika, süü ja igatsused, armastuste ängid ja naiivsete ärplemiste huumor — seda kõike oleks nagu võimatu korraga üle näha. Ent ometi on autoril jätkunud mahti lugematute tegelaste sisse nägemiseks: siin on kahe talu arvukad pered, teenijad, saunarahvas, kaugemad inimesed, lõpuks karjad lapsi. Siin kohtame uuesti näiteks „Tähtsa päeva” Juhku teisikut, siin jälgime romaani järgnevate jagude peategelase Indreku hingelist kujunemist, ja kohtlase Sauna Jussi traagikat. Siin vaatleme perekondlikke pidusid, kus keeled käivad vägagi ülemeelikult, siin kuuleme räägitavat Carl Robert Jakobsonist ja „Postimehest”. Lõppeks on siin alatasa tegemist Oru Pearuga, selle tundeinimese tüübiga, kes oma komplekside ajel võib hakkama saada esmajärguliste sigadustega, ent ka unistada ja teha tegusid, milliseid võib käskida ainult südame hääl. „Mõistatuslik” Pearu on nagu vajalikuks vastukaaluks Andresele, keda ta kangus käsib aina kinni pidada kainusest. Nii on igasugu vastoludest põimitud terve kosmos, mille nimeks „Tõde ja õigus I”…\n„Tõde ja õigus II” (1929) pole enam laialt maaliv kroonika ega jälgi psühholoogiliselt tervet perekonda ta üksikliikmeis. Süžeeks on siin juba Indreku siseareng ta kooliaastail linnas. Kuna aga Indrekut tunneme sügavasti juba esimesest jaost, siis jääb nüüd autoril palju ruumi miljöö iseloomustamiseks. Selleks on ka põhjuseid, sest Indreku eluümbruseks on saanud „Mauruse gümnaasium”, millise nime all Tammsaare kujutab Hugo Treffneri eragümnaasiumi Tartus, kuulsat varjupaika ja hüppelauda paljudele eesti vaimuinimestele, kes „hariduse allikaile” ilmusid sajandi algul ja eelmise lõpul. Siin seletab ja kavaldab „Maurus” ise, peagu sama komplitseeritud oma räpasevõitu egoismis kui Pearu, ent vähem sümpaatne. Keerukate ja vaimukate kõneluste kaudu on iseloomustatud aja vaimu — ja kõigepealt kõnelevaid õpetaja- ning õpilastüüpe endid. Õieti ei tohi küll Tammsaare teoste puhul rääkida „tüüpidest”, sedavõrd on tal individualiseeritud näiliselt abstraktsevõitugi kujud. Siiski, ei Mauruse „Loomaaia” groteskne maalilisus ega sõnadekunst Goethe, Marxi, üliinimese ja rahvusküsimuste ümber ei anna teosele ta tuuma. Oluline tähendus on seevastu Indreku erootilise tunglemise jälgimisel, mis toob teosesse kaks erakordset naiskuju. Esimene on Mauruse kapriisne tütar Ramilda, keda õilistab surm nooruses ja kes ühendab eneses romaani IV jao „ürgnaiseliku” Karini ning „Varjundite” Sonja jooni. Teine on jalutu tütarlaps Tiina ühes keldrikorteris. Kui Indrek tema ees loobub oma jumalasalgamisest ning suudab õnnetu palvel uskuda ta tervenemisse, sünnib ime — Tiina saabki kõndida… See on sama Tiina, kelle armastus võidab Indreku suurromaani lõpul. Tema sissetoomise viis igatahes on väga tähendusrikas.\nA. Adsoni definitsiooni järele näitab romaani 2. jagu noore mõtte võrsumist, kujunemist ja lendu, „Tõde ja õigus III“ (1931) aga värskete tunnete ja tegude tormi ning tungi. Tõepoolest, aineks pole siin midagi vähemat kui 1905. aasta revolutsioon Tallinnas ja maal Põhja-Eestis. Indrek on ajakirjanikuna asunud Tallinna agulisse korterisse kingsepaperekonda, kus isa on vigastatud eelmiste rahutuste ajal, ja tütar Kristi on andunud revolutsiooni idee kui mingi õndsakstegeva ja erutava usu teenimisele. Kuid mingi õndsakstegeva ja lunastava „tuulte pöörisena” tajub aja sündmusi peagu kogu rahvas, algul ka eesti kodanlus. Ometi lõpeb see joovastus kibedaima ning süngeima pettumusega, koguni masendusega. Mitmepoolse saamatuse või ka provokatsiooni tõttu juhtub esiteks veresaun miitingu ajal Veneturul; hiljem ägab karistussalkade all kogu maa, Vargamäe Andrese viimane kojujäänud poeg lastakse maha põgenemiskatsel ja vana „tõe ja õiguse” otsija saab ise 15 vitsahoopi. Mõttetutes õnnetustes on süüdi peamiselt mässajate ja nende juhtidegi peakaotus: armastati end vaid eksalteerida kõnede pidamisega – „vabadusega“, mis oli peamiselt ainult sõnavabadus. Tagajärjeks on romaanis Indreku ja kõigi teistegi revolutsiooniliste tegelaste usu läbipõlemine; Kristi koguni hukkab enese.\nKuigi „Tõde ja õigus III-t“ ei saa nimetada 1905. aasta epopöaks, siis ometi ta elu- ja materjalirohkus on väga suur. Mingi erakordne meeldejäävus on omane eriti neile massipiltidele, mida näeme Indreku silmadega — olgu see veresauna ohvrite pidulik matus või miiting Ülemiste ääres metsas või mõisade põletamine maal. Väljavaate romaani lõppveerandi masendusest näivad avavat aga samad mõtted, mis helendasid 2. jao lõpus. Päästab eneseohverdamine, enesest lahtiütlemine teise inimese kasuks… Üks romaani ilusamaid episoode kujutab, muide, kuidas Indrek laenates poolkõheldes raha varustuse kaotanud ja sandarmi maha löönud vene soldatile, päästab ta elu ja pälvib selle lihtsasüdamelise mehe igavese tänulikkuse.\n„Tõde ja õigus IV-t“ (1932) nimetab Adson õigusega „närvide raamatuks“. Siin ei liiguta enam robustsetes miljöödes, vaid seltskonnas resp. haritlaskonnas, juba iseseisvas Eestis. Ent Tammsaare muljed sellest miljööst pole sugugi rõõmsamad endistest Indreku kogemustest. Seetõttu on romaani 4. jaost saanud suurelt osalt satiir nn. seltskonna ja ta moevaadete pihta; neid sarjatakse veelgi tugevamini kui seda tegi „Üle piiri” autor. Tammsaare analüüsib siin linlikku lõbukultuuri ja kõlbmatust püsivama elu jaoks. Muide, juba „Poisis ja liblikas” oli ta hüüatanud: „lõbutsemiseks loodi ihasid ärritav kunst“ („Kuulus karsklane”). Enese ja teiste kõditamine ning erutamine, mingi kunstlik ja ühtlasi madal eksaltatsioon, ongi sedakorda Indreku väga seltskondliku naise Karini alatiseks tegutsemissihiks. Kujuneb pinev abieluromaan, kuna Indrek on Karinile täpseks vastandiks. Ta pettumused on aja jooksul vaid süvenenud; väljavaadet ei ole oluliselt helestanud ka viimane revolutsioon ega kodumaa iseseisvuse saavutamine. Ta elab aina oma mõtteile, oma vaimule, kuni ei kannata enam välja naise sadistlikke süüdistusi ja äkilises enesekaotuses tulistab teda… Järgneb protsess ja Karini juhuslik surmasaamine.\n„Karini romaanis” on mõndagi Tammsaare varase närvierksa „armastustriloogia” elementidest, eeskätt mis puutub mehe tugevat kätt igatseva naise psühholoogiasse. Ent Karini kujutus ja üldse inimeste kujutus on siin võrratult taidurlikum varasemast. Eriti Karini ja Indreku kahekõnedes-sõnelustes pole puudust pingest ega peentest detailidest.\nLinna närvlikust ja ebatervest õhkkonnast viib meid jälle tagasi kodusele Vargamäele „Tõde ja õigus V“ (1933). Selle süžeelise ja mõnevõrra ka ideoloogilise kojupöörmisega on viiekordne hiigelehitis viidud kokkuvõtva „katuse“ alla. Ent ka maalt ei leia Tammsaare, kellele on väga võõras tavalisem idealiseerimine, mingit „ideoloogiat“. Siin näeb ta jälle aina elu ennast — vanade traagilist üksijäämist, ilma et nad saaksid end lohutada oma elutöö kordaminekuga, ja eeskätt noori, terve hulga kahe talu noori, kes on omavahel seotud õnnelike ja õnnetute, vastastikuste ja ristlevate armastustega. Võib-olla on need noored kuidagi julgemad ja avaramad kui olid romaani esimese köite tegelased paljude aastate eest. Kuid see ei anna autorile märgataval määral säärast, mida võiksime tõemeeligi nimetada positiivseteks väärtusteks. Tõelise, teadliku positiivsuse toob sellesse lõpetusromaani alles Indreku andumine oma isa poolelijäänud elutööle\nVargamäe parandamisele, soode kuivatamisele, kraavide kaevamisele. Selleks ongi ta loobunud kõigest ja naasnud koju… Vana Andres, nüüd juba pehmenenud ja rahunenud rauk, kes on end laste eest koristanud sauna, mõistab Indrekut ja heldib poja mõttest, eriti kui kuuleb, et täitub ta elu unistus: Vargamäe jõgi alandatakse. Indreku mõtet taipab isegi Pearu, kellele oli küll pinnaks silmas vingamehe poja „saksaks“ saamine, ja kes nüüd võinuks olla vaid kahjurõõmus. Jõealanduse kultuuritöö-sümboolsuse kõrval, mis meenutab Fausti otsingute lõppu, ongi ses köites suurimaks väärtuseks kahe kange Vargamäe vanamehe esiletõusmine lepitavas ja puhastavas valguses enne nende surma. Pearu isegi kutsub Andrest oma surivoodile, et leppida. Ja kui ta ärpleb oma pojaga seepärast, et sel pole pärijat, siis kõnelusest kuuleme, et kõigi ta vihapidamiste põhjuseks Andresega on olnud naabri esimese naise hele hääl, armastus tema „veart vere“ ja lõplikus perspektiivis oma talu maamulla vastu.\nSümboolsuseni tähendusrikas on Indreku toimimises peale kraavikaevamise veel üks teine „alandus“: lõpplehekülgedel lahkub ta koos oma endise teenija Tiinaga, kes osutub jalutuks Tiinaks Mauruse päevilt, ja kes on teda juba kaua ennastsalgavalt armastanud…\nArmastuspsühholoogia ja abielu probleemid on esikohal otse „Tões ja õiguses IV“ nähtud määral ka neis kahes romaanis, mis vahetult järgnesid suurteose lõpetamisele. „Elu ja armastus” (1934) asetab väärtused peamiselt naise poolele, kes on üks puhtamaid ja heledamaid kujusid Tammsaare paljude sümpaatsete ning liigutavate tütarlaste seas. Mingi vaistlik vajadus „õnne“ järele ajab popsitütre maalt linna, kus ta satub skeptilise ja pääsmatult polügaamia-hullu ärimehe Ikka naiseks. Pääsmise toob alles mehe surm Irma mahajäetud armastaja käe läbi, kellele Ikka, muide, andestab ja keda ta tahab päästa teo tagajärgedest. Oluliseks osiseks „Elus ja armastuses” on seltskonna- ja kultuurikriitika, mis eriti lokkas ka „Tõe ja õiguse” keskmistes jagudes. „Ma armastasin sakslast” (1935), romaan pihtimuse vormis, võib arendada peenendatud psühholoogilist vaatlust, kuna tegelasteks on jälle kord tõelisemad haritlased, ja eriti lõikavalt meie kultuuri analüüsi, kuna vananevat ja manduvat sakslust siin tihti on põhjust kõrvutada alles konsolideerumata eestlastega. Tammsaare ei anna armu ei ühele ega teisele; sealjuures ta peamine kibedus on suunatud sisutu uhkeldamise vastu väliste vormidega, nagu see ilmneb kõige eklatantsemalt korporantlikus üliõpilaskonnas ja ta ellusuhtumises. Peategelane Oskar on küll tudenglikest eelarvamustest vabanenud ja vabanemas, sest ta peab elama pealinnas ja leppima piskuga. Temasse mõjub tugevasti vaesestunud parunitütre Erika lihtne ja siiras inimlikkus, ent selle vanaisa ees, kes muidugi ei suuda leppida eestlasest kosilasega, ei pea ta vastu, ja Erika puht-naiselikku andumistarvet ta ei mõista. Romaani lõpetav Erika pihtimuskiri on üks vapustavamaid ja sügavamaid kohti Tammsaare toodangus; ta heidab valgust ka üksikasjule eelnenud kujutuses.\n„Ma armastasin sakslast” on jäänud Tammsaare viimaseks psühholoogiliseks, enam-vähem objektiivselt rajatud romaaniks. Siit peale pöördub Tammsaare, otsekui järele andes oma põlistele kalduvustele, viljelema peagu puhast satiirilist laadi, mis on nii haruldane eesti kirjanduses. 1936. a. üllatas ta näidendiga „Kuningalonkülm“, mis läbini aforistlikus vormis sarjab äsjase mineviku, nimelt vapsliku rahvaliikumise aja massitunge, meeleolusid, vastuoksusi ja mõttetusi. Teos mõjub elavana, hoolimata oma osalisest intrigeerivast lõõritusest. „Poliitilist kunsti” on temas graatsiliselt vaheldatud, otsekui selle kandeks, kena romantilise looga naiivsest tütarlapsest, kes mägedelt satub kuningakotta ja kipub valitsema peale südamete koguni riiki.\nTammsaare viimset raamatut, romaani „Põrgupõhja uus vanapagan” (1939), võib nimetada üheks omapäraseimaks ja ühtlasi eestilikumaks teoseks meie kõigi aegade kirjanduses. Satiirilise mõtte esitus on tihedalt rahvalik, eriti dialoogides, kujutus peagu realistlik. Ometi ei jutustata siin vähemast kui eesti Vanapagana elamisest inimesena maa peal, metsatalus, et saada õndsaks ränga töö ja usklikkusega! Rahva tavalised sümpaatiad oma luulekujude vastu on seejuures ümber pöördud: Vanapagan on heasüdamlik töörühmaja, ürgtugev ja kohtlane kannataja — Kaval Ants aga ligimese nöörija-lingutaja, sissemässija, kes oskab vaeselt paganalt võtta kõik, mis võtta on, ka pojad ja tütred. Kahe põlise vastase iseloomud peagu endised, ent tähendus ja hinnang teised… Kas ei kasva hiiglaslik Vanapagan rahva enese võrdkujuks, kas ei tee ta õnnetut revolutsioonigi? On kerge mõista, keda esindab Ants: kõige valitsejat, kõige „omanikke“. Annus vägagi nauditavat müstikat ei lahusta seda küllalt selget allegooriat, filosofeerimine usu ja õndsuse ümber aga kuulub asja juure.\nTammsaare on ehtsalt läbi tundnud ja psühholoogiliselt elustanud koguni allegoorilis-satiirilise romaani. Seejuures ei ole märgata midagi ideoloogilise pealetikkuvuse või robustsuse taolist. Tammsaare kui sõna- ja mõttekunstniku tõekspidamisi iseloomustavad paremini ta enese sõnad: „Mis sügavusest tuleb, tuleb lihtsalt, voolab kui allikas kerge vulinaga; ainult mäeojakesed teevad lärmi ja pilluvad valget vahtu. Lihtsad sõnad aga saavad loomulikuks ja kaasakiskuvaks, nagu ilus muinasjutt lastele: kuuled ja kõrvad ei väsi, maitsed ja mõnu ei lõpe” („Üle piiri”). Ta eraklust aga ja huvi inimese vastu selgitagu hüüatus „Varjundeist”: „Nagu läheneva hukatuse unustamiseks mõeldakse aina teiste peale, püütakse ainult maailma lunastada. Aga maailma lunastajaid on palju olnud. Kui keegi ometi iseenda lunastaks!”\nVaramust nr. 3/1940\n« Jooni August Kitzbergist\nA. H. Tammsaare. »


Ja minu miljonärist vend kiitles just täna, kui hea külmkapi sai, energiasäästlik, kena, mahukas, neljasele perele paras. Maksis midagi umbes 450 eur.\n450-ga EI SAA uut “hea” alla liigituvat külmkappi, kui ta seda just tutvuste kaudu kusagilt hulgilaost välja ei ajanud. Sügavkülma no-frost ja vaiksemapoolne töötamine võiksid elementaarsed asjad olla, kui endale ja pikaks ajaks osta, ja selliste külmikute hinnad algavad mälu järgi 600 juurest. Alla selle ostavadki mingid palgapäevast palgapäevani närutajad, kellel iga sada eurot arvel.\nKasutaja on kirjutanud teemasse 3 korda. Täpsemalt 11.07 18:39; 11.07 19:01; 11.07 19:13;\n… nt mina ostsin viimati üldse kasutatud (aga väga hea firma oma ja korraliku) pesumasina.Palk mul üle keskmise (laene pole).\nHea küll- pesumasinat, külmkappi on tõesti kohe vaja aga diiivanit järelmaksuga osta??\nMa ei tea detaile. Aga kuna neil ei asu külmik loomulikult ei magamistoas, elutoas ega söögitoas, siis müratase iseenest poleks vast väga suur mure. Kellel on külmik kööktoas oma välivoodi kõrval, sellel on see muidagi suur mure, aga ma rõhutan, ma ei tea kapi marki. Kuii teada saan, kirjutan siia ka.\nJa loomulikult on jutt ju külmikust, mitte sügavkülmikust ega mingist kaks-ühes kehvast kombost. Kustkohast sa selle sügavkülmiku jutu nüüd võtsid. Sügavkülmik on eraldi kodumasin. Siin räägitakse külmikust.\nOn küll võimalik, et ostsid hulgilaost, ma seda ei küsinud. Pigem ma siiski arvan et mingi tavaline e-pood.\nMuide, külmikuteks neid “kaks-ühes kehvasid kombosid” kutsutaksegi – kus on koos jahekapp ja sügavkülm. Miks Sa sügavkülma sügavkülmikuks lugesid, ei oska arvata.\nOkei, mina rääkisin külmikust. Kus ei ole sügavkülmiku riiulit või taskut. Ja sügavkülma jutu ma võtsin siit. Tsitaat: Sügavkülma no-frost ja vaiksemapoolne töötamine võiksid elementaarsed asjad olla,\nSee tekitas mul segadust, sest enda meelest väljendusin väga selgelt, et minu hinnajutt käis külmiku, mitte sügavkülma kohta ega hõlmanud sügavkülma.\nOkei, mina rääkisin külmikust. Kus ei ole sügavkülmiku riiulit või taskut. Ja sügavkülma jutu ma võtsin siit:\n“Külmikus” on sügavkülma osa sees. Järelikult rääkisid asjast, mida üldiselt tuntakse ja poodides müüakse “jahekapi” nime all.\nJa miks see peaks iseenesestmõistetav olema, et need ostetakse eraldi? Miljonärist vennal on keldris eraldi suur sügavkülm, kuhu ta odavat hakkliha kokku osta, kui kuskil soodukas on?\nJu ma siis rääkisin jahekapist 🙂 Igatahes ma ei rääkinud milleski, mille sees oleks sügavkülmik.\nJah, muidugi on tal ja mul (kes ma pole kaugeltki miljonär) sügavkülmik eraldi. Miks sa pead ometi iseenesestmõistetavaks, et inimestel on need alati koos, st jahekapp + kaks spgavkülmariiult? 🙂\nSügavkülmik – mina hoian seal talumeestelt ostetud siga, tema mingeid jahisaaduseid ja mereande…ma ei tea. Toormoose, seeni, marju ja kasemahla, ma arvan. Nagu inimesed ikka. Need neljaliikmelises peres ei mahu ju selle sinu külmkapi kolmele sügavkülmariiulile.\nTahan kirjutada kodulaenust veidi. Kes on siin kirjutanud 26 postitust ja on kodulaenu vastane. Äkki on sama rumalaid inimesi veel?\nKinnisvara on üks ainukene vara, mille väärtus ajas tõuseb. Sellepärast ta ongi kinnisvara. Vallasvara, milleks on ka auto, selle väärtus ajas ainult langeb. Kinnisvara ostetakse ka investeeringuna. Inimesed, kellel pole kodu vaja, aga on vaja oma vaba raha kuhugi paigutada, ostavad näiteks 20 ha mereäärset maad. Või korteri Tallinna kesklinna väljaüürimiseks.\nKui sa ostad endale elamiseks kinnisvara ehk kodu, siis esiteks saad sa seal elada, aga lisaks on see ka investeering. Kui kaotad töö ilma suurema lootuseta uut leida (nt tervisemured), siis pole kinnisvara mitte lisakoorem, vaid hoopis võimalus. Saad selle maha müüa. Laenuosa maksad küll pangale ära, aga mingi osa jääb ikkagi sulle alles.\nOn üksikuid võimalusi, et kinnisvara väärtus langeb alla pangalaenu väärtust. Meil Eestis vist seda ei juhtunud, aga enne viimast majanduslangust oli USA-s küll juhuseid, et inimene andis võtmed pangale ära, aga jäi ikkagi võlgu. Aga need on siiski erandolukorrad. Nii võib juhtuda vaid siis, kui ostad kinnisvara vahetult enne krahhi. Või kui oled puruloll ja ostad 3-toalise korteri Kapa-Kohilas 100 000 eest. Aga kui ostad laenuga, siis pank ilmselt ei lasegi sul sellist tehingut teha.\nAga laias laastus, keskeltläbi, kui ostsid maja normaalses asukohas 2012. aastal, siis praegu maksab see maja juba paarkümmend tuhat rohkem. Kui nüüd selle ära müüd, teenid vahelt rohkem, kui oleksid teeninud seda raha kogumishoiusel hoides.\nKui aga ei müü, vaid eladki seal, siis on sul pensionipõlves koht, kus elada.\nMind alati huvitab, kes on veendunud kodulaenu vastased ja elavad üürikorterites: kus te pensionipõlves elama hakkate? Pensionär ju ei jaksa enam mitusada eurot üüri maksta.\nIsegi kui arvestatakse, et vanaduses minnakse elama oma lapsepõlvekoju Paides või Jõgeval, oleks ju kasulikum osta oma kodu laenuga, kui maksta laenu tagasimakse suurune summa iga kuu pangale. Selle kodu võib ju siis pensionile minnes maha müüa, minna elama oma vanematekoju ja müüdud kodu rahast priskelt elada. Või lapsi toetada.\nMa saa aru, miks peaks kodulaenu võtnu kartma töökaotust? Vastupidi ju. Tal on ju vähemalt kinnisvara, mille ta saab ära müüa. Üürikorteris elajal pole midagi. Temal on ainult kuuse alla minek.\nTegelikult ei ole väga vahet tõesti. Ka arstid võivad kinga saada, tervised käest ära minna jne asju elus ette tulla. Pank vaatab kõige enam asukohta, et kus kinnisvara asub ja töökoha variante leidub ja mis neile kasulik, kui laenaja enam maksta ei jõua. Olen käinud pangas laenunõustaja vestlusel. Siis ei sobinud neile väike asukoht, kus äkki uut tööd leida raske. Oleks saanud ka sõita seda maad, nagu paljud inimesed teevad. Ometi ühe teenistus oli nii suur, et pole teise oma vajagi ja abielus ollakse.\nSeda ei tea iial, et mida konkreetne laenunõustaja vaatab, mis talle meeldib ja mis mitte. Jah, teatud kriteeriumid on, aga oma isiklikke nägemusi ja eeldamisi pannakse ka juurde, mis ei pruugi õige ollagi.\nMina olen jõudnud järeldusele, et kodulaenu võtta ei tahagi, sest kohusetunne ja vastutustunne on ehk liiga suur ja ei taha seda pinget omale ,ega orjata üht asutust nii pikka aega. Lõksus olemine üldiselt ei sobi kuidagi. Mul peab olema variante või taganemisteed.\nTegelikult ei ole nii, et palju sõltub laenuhalduri suvast. Halduritel on ees väga täpset kriteeriumid (vähemalt meie pangas), millest lähtuda. Sealt üle ega ümber ei saa. Lõppotsuse teeb laenukomisjoni, mis koosneb sõltuvalt projekti keerukusastmest kolmest kuni viiest inimesest. Kui ka oled esialgu halduri sõelast läbi saanud (mitte vastavate tingimustega), siis sealt edasi ei saa.\nHaldurid on erinevad inimesed, aga lõppkomisjonis on suhteliselt kindel kaader. Seega, ei saa ka väga palju juhusest sõltuda, kas satud sinu mõistes hea või halva halduri otsa.\nRääkides ametikohast… Õige, töötuks jäämise, haigestumise või surma vastu ei ole mitte keegi kaitstud. Samas, töötuks jäämise puhul on siiski teatud ametikohad, mille puhul on suht kindel, et ühest kohast koondades, leiad suht kohe uue koha (jällegi arstide näide). Liinitööline ei pruugi uut kohta kohe leida. Või kui leiab, siis võib juhtuda, et mitte sama suure palgaga.\nSamuti, elukindlustusele (mis kaitseb ka laenu) panustavad just need hea hariduse ja ametikohaga inimesed. Lihttööline mõtleb pigem sellele, et pärast mind võib tulla või veeuputus. Mis siis, et kohustused laste kraesse jäävad.\nKõiki välistusi ei saagi pank laenuandmisel arvesse võtta. Küll aga on üsna kindlad välistused, mida saab kohe arvesse võtta. Ja see on just see sama – madal sissetulek, kehv majandamisoskus, vale majanduslik mõtlemine, halb haridus, kehv ja ebakindel töökoht jne jne. Olgu see nii solvav teatud ühiskonnakihile kui tahes, aga nii on.\nP.S. See on ikka väga hea, et mitte öelda luksus, kui saad oma elu elada nii, et kodulaenu võtta ei ole vajagi. Paljud nii ei saa. Sul veab!\nSest olin noor, töötu ja elasin veel vanemate raha peal. Nendel polnud mulle võimalik anda taskuraha, mida koguda. Raha, mis sain, läks kõik õpikute peale. Kui tööl hakkasin käima, olid esialgu prioriteedid, milleks koguda, teised. Vana kaamera sain oma vanematelt kingituseks, vähemalt esimesed kaks aastat, mil seda omasin, ei teadnudki veel, et minu professiooniks saab mingil hetkel fotograaf. Ja mul on raha küll kõrvalegi pandud, igaks juhuks. Seda pole palju, aga igal kuul panen palgast mingi osa säästukontole. Ei tuleks mõttessegi seda raha sealt kontolt võtma hakata, et kellegi eksprompt reisidele ja kontserditele kaasa minna. Mu sõbrad ei eelda, et mul see raha olemas on, eriti mingi reisi jaoks. Säästukonto raha on ikkagi millekski muuks.\nKasutaja on kirjutanud teemasse 2 korda. Täpsemalt 11.07 18:20; 11.07 19:28;\nÜle võimete maju ei ostetagi? Ükski töökoht pole kindel mitmekümneks aastaks ka. Väga suur risk on kodulaenu võtmine. Kaob töö, kaob raha, kaob kodu ja jääd veel võlgu ka pangale. Peres närvid läbi, sest maksud suured , ainult raba tööd, hirm töö kaotuse ees ja lõpuks lahkuminek.\nMina muide, olles vanuses 40+ võtsin ka kodulaenu. Aga mitte maja ostuks, sest hindan enda sissetulekuid mittepiisavaks selleks. Ostsin korteri. Laenu võtsin maksimumaja peale. Ehk siis laen oleks lõppenud siis, kui ma oleksin olnud 65-aastane. Tegelikult tegin lepingusse usinasti sissemakseid ning 47ndaks eluaastaks oli mul kogu laen (60 000 eurot) makstud. Mitte keegi ei käsi laenu tasuda aastakümneid. Kui inimesel on head ajad ja hea sissetulek, siis mina soovitan küll, panna see enda kasuks tööle ja tasuda laen nii ruttu kui võimalik. Iseasi on muidugi see, kui intress on ülimadal ja tekkinud sääste on võimalik teistmoodi ja enda jaoks kasulikumalt tööle panna.\nSügavkülmik – mina hoian seal talumeestelt ostetud siga, tema mingeid jahisaaduseid ja mereande…ma ei tea. Toormoose, seeni, marju ja kasemahla, ma arvan. Nagu inimesed ikka. Need neljaliikmelises peres ei mahu ju selle sinu külmkapi kolmele sügavkülmariiulile.[/quote]\nKritiseerid siin minu külmiku valikut ja hinda, endal on kaks eri külmikut. Kiidad oma rikka lähedase odavat kappi, et minu valikut maha teha.\nMina ei plaani soetada kahte eraldi kappi vaid kaks ühes. Kui teie kahe eraldi kapi hind kokku panna tuleb sama summa kokku, ma arvan.\nTohutu valu on lihtsalt minu valikut lihtsalt põhimõtte pärast maha teha. Miks ometi?!\nPank läheb sul pankrotti vahepeal vb, siis võid unes näha oma kogutud summasid vaid. Ennem koguks kingakarpi juba.\nTohutu valu on minu valikut lihtsalt põhimõtte pärast maha teha. Miks ometi?!\nMina enam ei imesta miks kooliõpetajatel närvid läbi on. Õpetad ja õpetad, midagi mõnele kohale ei jõua, vahib tühja pilguga vastu, ülbitseb ja peab ennast maailma targimaks. Huuuh, aitäh saatus ja juhus, et teise eriala valisin!!\nKas sinu poja suprarvuti pärast elektrikatkestust enam ei käivitu?\nKas marjalaadungist külmikus saab moos või vein?\nAsi pole ju niivõrd konkreetselt hinnas, vaid selles, mida inimene endale lubada saab. Ei ole ok võtta laenu kalli külmkapi ostuks. Kui sul on hea palk või vajalikud säästud, siis miks mitte endale selline osta (kohe välja ostes)?\nVeel kord! Ära osta endale asju, mille jaoks sul reaalselt raha ei ole!\nMul vahepeal oli juba hea meel, et oled mingeid järeldusi teinud, aga nüüd jälle…\nInimene juba kord ütles eespool, et tagatisfondist ei tea tema midagi. Ja ei peagi teadma.\nMeditsiiniasutused pole ka kummist, et neid igale poole juurde mahub. Näiteks väiksemates kohtades kaotatakse järjest perearsti vastuvõtte ära. Arst pole ilmselt ka muud tööd teinud ja pole muud lihtsamat tööd nõus tegemagi ja ilmselt ei võetagi, sest üle kvalifitseeritud. Mina olen mitmeid erinevaid töid teinud, kogemusi on erinevates ametites ja valik on tegelikult suurem. Aga olgu peale, on nii, siis on nii. Palgavahe ei ole eriti märkimisväärne.\nÄra sa ütle! Selle koha pealt sa vaid oletad. Mul on endal peres kaks arsti. Arstid on vägagi nõutud tegelased ja töökaotust neil karta ei ole. Eriti just neil noortel, arstihakatistel, kel just ka oma kodu soetamise teema aktuaalne.\nSellist asja nüüd küll ei ole, et koondatakse ära ja siis ongi finiito. Mul mõlemale pereliikmele saadetakse regulaarselt kutseid välisriikidesse tööle tulla. Imelik, aga saadeti juba siis, kui nad olid veel viimast aastat arstitudengid. Ja samamoodi on nõutud ka keskealised arstid. Seda ohtu neil ikka naljalt ei ole, et öeldakse, et tööd pole ja nüüd mine koju nukrutsema.\nPalgavahe ei pruugigi Eestis töötava arsti ja Soomes töötava ehitaja vahel suur olla. Küll aga on suur vahe selles, mis saab sellest inimesest edasi, kui ühel päeval see töö, mida hetkel teeb, lõppeb.\nMis mõttes panga oma?\nKui ma olen otsustanud, et tahan just sellist kappi, siis ma lihtsalt pole nõus teistsugust ostma. Ja ma saan selle, mida tahan – alati olen saanud.\nSaan ka seekord.\nSelles on teil siin muidugi õigus, et intress on kirves, seda ma kõhklesin ise ka kui arvutasin palju see mulle kallimaks läheb. Siis mõtlesin, et võtan lühemaks ajaks, siis pole nii valus summa juurde maksta, samas on veidi raskem pool aastat, aga mitte raskem kui siiani ja see on talutav koormus.\nNüüd tänu teile olen hakanud mõtlema, et ehk kogun poole aastaga kokku ja ostan siis. Vast isegi saan hakkama.\nNii palju on teist ikka kasu olnud, et ma tõesti mõtlen ise ka, et mingi varu peaks tegelikult olemas olema ja tõesti tuleks järelmaksu võtmised nüüd ära lõpetada.\nTeen liiga palju emotsiooni pealt oste – laristan.\nPeaks enda käsile võtma ja laristamise ära lõpetama, saan varud kiiremini kokku.\nMa ikka olen järeldusi teinud, ei pea muretsema. Sinu vaev ei olnud vast asjatu siiski.\nTänan kõiki asjalikke vastajaid. Loodan, et mürgipritsid on ka nüüd tühjaks lastud.\nViimase masu ajal kõrbesid just need üle oma võimete elajad. Jah ka rikaste ja haritute hulgas oli neid, kes kõige paremini majandada ei osanud. Lõpuks läks firma pankrotti ja firmajuhil ei sobinud lihttööle minna ega midagi ümberõppida ja läksidki varad sundmüüki.\nSamas mõni väiksepalgaline, kes niigi harjunud kokkuhoidma ja elas oma väikeses korteris ei istunud töötuna kodus, vaid otsis teisi rahateenimisvõimalusi.\nSee masu oli paljude jaoks päris hirmus.\nTulemas olevat veelgi hirmsam masu, on vaid aja küsimus, millal kohale jõuab. Kuna pangad on rangemaks läinud, siis vist ettevalmistused selleks juba käivad.


Jonn tahe enesehinnang; Erja Korteniemi-Poikela, Raisa Cacciatore – Kirjavara raamatupood\n„Jonn, tahe, enesehinnang” on kõvakaaneline raamat. Raamatu seisukord: uus.\nAutorid: Erja Korteniemi-Poikela, Raisa Cacciatore.\nSoome keelest tõlkinud Toomas Tallo (originaali pealkiri: Sisu, tahto, itsetunto. Portaat itkupotkuraivareista aggression hallintaan).\nToimetanud Kai Nurmik. Kaane kujundanud Päivi Palts. Illustratsioonid: Jatta Hirvisaari.\nJonn, tahe, enesehinnang – tutvustus\nRaamat „Jonn, tahe, enesehinnang” pakub kõigile lapsevanemaile teavet tunnete valitsemise oskuse astmeliseks arendamiseks ning mudeleid hoolivaks ja asjalikuks agressiivsuse ohjeldamiseks, samuti meetodeid laste enesekindluse toetamiseks ja tugevdamiseks. Vanemate käes on lapse ja noore hea enesehinnangu ning oma eluga toimetuleku võtmed. Lisaks on raamatus „Jonn, tahe, enesehinnang. Lapse nutu-raevuhoogudest agressiivsuse talitsemiseni” kirjeldatud arenguastmed, mida läbib iga laps ja nooruk oma isikupärasel teel tugeva ja enesekindla täiskasvanu poole.\nRaamatus „Jonn, tahe, enesehinnang” küsitakse, kas lapsevanem saab olla tunnustav ja kiita heaks, kui laps muudkui karjub ja nõuab oma tahtmist? Kuidas innustada noorukit, kes Sind ülbelt trotsib? Mida teha lapsega, kes on sattunud vihastamisahelasse? Muutes oma arusaama agressiivsuse mõjutamise meetoditest, anname lapsele võimaluse areneda alati toetavas ja positiivses keskkonnas.\nViha, trotslikkus ja oma tahtmise tagaajamine kuuluvad arengu juurde ning mängivad lapse ja noore elus kaalukat rolli. Ühelt poolt on need tunded vajalikud, sest arendavad julgust, enda eest seismise oskust ja eluga toimetuleku võimet, teisalt tuleks õppida neid juhtima. Laps seda veel ei oska, ta väljendab oma tundeid. Aga kuidas teha seda hästi, sobival kombel, ja kuidas oma tundeid ohjes hoida, seda peab ta alles õppima. See on pikk protsess, mille juures vajab laps toetavat täiskasvanut, kes last suunates ja koos temaga harjutades parandab ehk ka iseenda võimet tundetorme valitseda.\nRaamat „Jonn, tahe, enesehinnang” pakub uusi, last tunnustavaid agressiivsusega toimetuleku meetodeid, mis tugevdavad lapse enesehinnangut ning parandavad oskusi, mida on vaja, et elada arukast mõtlemisest juhitud elu.\nMuutused nõuavad aega ja heatahtlikku suhtumist. Need toimuvad pikkamööda, aga iga muutus on liikumine millegi parema poole. Tehke väikesi samme, raamat „Jonn, tahe, enesehinnang” on seejuures toeks.\nRaamatu „Jonn, tahe, enesehinnang” sisukord\nAsi on selles\nMis on trots ja tahtmine\nSaa asjatundlikumaks lapsevanemaks\nLapsed, noored ja viha\nNii talud oma ja teiste tundeid\nAgressiivsusest on kasu\nTundetarkus tuleb sammhaaval\nNii jääd täiskasvanuks\nTundetarkus tõstab enesehinnangut\nLapse kõrval tema tunnete arengu igal tasemel\n0. Sünnieelne tase\n1. Hoolitse minu eest (0–1-aastane)\n2. Väsimatu maadeavastaja (1–2-aastane)\n3. Tahan tahta (2–3-aastane)\n4. Vasta mulle! (3–4-aastane)\n5. Vaata mind! (4–5-aastane)\n6. Kas leian sõpru? (5–6-aastane)\n7. Salajased mõtted ja katsetused (6–7-aastane)\n8. Karja liige (7–9-aastane)\n9. Näitan ennast (9–11-aastane)\n10. Kas ma kõlban? (9–12-aastane)\n11. Kas ma olen imelik? (10–14-aastane)\n12. Revolutsioon (12–15-aastane)\n13. Kosmiline üksindus (13–16-aastane)\n14. Provokatsioon (14–17-aastane)\n15. Kamp toetab (14–18-aastane)\n16. Nõuan lugupidamist (16–19-aastane)\n17. Lendan pesast välja (18–25-aastane)\n18. Täiskasvanuna omil jalgel\nTunnetest saadakse südidust\nRaamatuga „Jonn, tahe, enesehinnang” seonduvad märksõnad: jonn, tahe, enesehinnang, lapsed, nutt, emotsioonid, viha, agressiivsus, emotsionaalne intelligentsus, lapsepsühholoogia, kodune kasvatus, tundekasvatus, kasvatusnõustamine, käsiraamatud\nRaamatu „Jonn, tahe, enesehinnang” tehnilised andmed\n„Jonn, tahe, enesehinnang” on kõvakaaneline raamat, 236 lk; 13,8 × 20,6 cm; ↔ 2,3 cm; 324 g.\nRaamat Jonn, tahe, enesehinnang on Laos nr 1, saame postitada või kontorisse tuua samal tööpäeval.\nRaamatu „Jonn, tahe, enesehinnang” ilmumisandmed: Varrak, 2021\nISBN/EAN: 9789985351123 (978-9985-3-5112-3)\nOstan „Jonn, tahe, enesehinnang” hinnaga 23.50\nSoovitame lisaks väljaandele „Jonn, tahe, enesehinnang” vaadata ka neid trükiseid:\nImede aeg: 0–2 eluaastat\nIsa & beebi: teaberaamat isadele


OÜ Väinamere Liinid valmistub Vormsi saare laevaliikluse teenindamiseks 01. juunist\nLääne maavanem sõlmis 17.05.2015 Väinamere Liinid OÜ-ga avaliku teenindamise otselepingu parvlaevaliinil Sviby-Rohuküla-Sviby reisiparvlaevaga Ormsö reisijate- ja sõidukite veoteenuse osutamiseks alates 1. juunist 2015.\nLepingu sõlmimisest laevateenuse avamiseni on aega napilt kaks nädalat. Vedaja teeb kõik endast oleneva, et selle ajaga valmistada ette piletimüük koos kõigi eeskirjadega ja püsielanike sooduskaardi lepingute sõlmimine.\nSõidugraafikud avaldame veebilehel www.tuulelaevad.ee esimesel võimalusel lähipäevil ja e-piletite müügi loodame käivitada 26. mail. Palume jälgida jooksvat infot vedaja veebilehel, samuti saadame teated Vormsi valla lehele üles panemiseks ja Lääne maavalitsusele. Esmane eesmärk on kiirelt käivitada e-piletite müük sõidukitele.\nEsialgset infot saab juba praegu laevaliikluse infokeskuse telefonilt 14204, mis on avatud iga päev 8:30-20:00 ja e-posti aadress on info@tuulelaevad.ee . Päringud on oodatud, seda kiiremini saame end kurssi viia Vormsi liini eripäradega, vastuseid otsida ja jagada pädevat teavet nii Vormsi rahvale kui ka külalistele.\nPüüame teenuses võtta üle samad käitumismustrid, millega Vormsi rahvas tänaseni on harjunud, kuid piletimüügil tulevad ka mõned väikesed muudatused, aga nendest juba järgemööda lähiajal. Kõige suurem muudatus on ehk see, et broneeringu asendab täielikult E-pilet, et vältida tühibroneeringuid, mida ei kasutatagi. E-piletit saab samas paindlikult ise tasuta muuta uuele ajale. Selline on olnud tellija ja valla kokkulepe, mille vedaja nüüd ellu viib. Teistel parvlaevaliinidel kaotati telefoni- ja veebibroneering juba 2008 aasta mais ja see on ennast igati õigustanud, eriti tippajal kui nõudlus on suurem laeva mahutavusest.\nNiipea, kui uuendatud piletimüügi- ja üleveo tingimused on koos, edastame need tutvumiseks ja oleme tänulikud ka heasoovliku tagasiside eest.


Eric A. Johnson, USA suursaatkonna pressi- ja kultuuriatašee, Aaja Ramul pressi- ja kultuuriosakonna projekti-assistent\nPäevaraamat meenutab: Ameerika Ühendriikide hilisem kuues president John Quincy Adams leidis end Revalis otsekui 12. sajandist. John Singleton Copley, 1795\nSenaatorite Hillary Clintoni ja John McCaini külaskäigu ajal Tallinna 2004. aasta augustis kirjutati palju, et ühest või teisest võib saada järgmine USA president. Ent ükskõik kes ka ei võidaks 4. novembril toimuvaid presidendivalimisi, poleks siiski ei McCain ega Clinton (kes külastas Tallinna ka esimese leedina 1996. aasta juulis) esimene Ühendriikide president, kes on enne ametisse astumist käinud Tallinnas. See au kuulub John Quincy Adamsile (1767–1848), kes oli järjekorras teise USA presidendi, John Adamsi poeg.\nJohn Quincy Adams külastas Revalit 1814. aasta mais ja valiti järjekorras kuuendaks Ühendriikide presidendiks aastal 1825. Kui aga võtta arvestuse aluseks ainult iseseisva Eesti Vabariigi külastused, siis kuuluks see au John Fitzgerald Kennedyle (1917–1963), kes külastas Tallinna 1939. aasta mais ning valiti 35. Ühendriikide presidendiks aastal 1961.\n1814 – John Quincy Adams\nPärast 1803–1808 kestnud ametiaega Massachusettsi osariigi senaatorina nimetati Adams USA esimeseks saadikuks Vene keisririigis ja esitas tsaar Aleksander I-le volikirjad 5. novembril 1809. Adams määrati uuele kohale tänu oma varasematele kogemustele selles maailmanurgas. Aastatel 1780–1783, alles teismelisena, oli ta töötanud sekretäri ja tõlkijana saadik Francis Dana juures, kui alles tunnustamata Ameerika kolooniad püüdsid tagajärjetult leida Venemaa toetust Suurbritanniaga peetud Iseseisvussõjas (1776–1783). Naastes Sankt-Peterburgi juba USA valitsuse saadiku ülesannetes, jäi Adams sinna 1814. aasta aprillini, mil ta määrati juhtima Genti rahulepingu (1814) komisjoni. Selle lepinguga lõpetati vastse Ameerika vabariigi teine Suurbritanniaga peetud sõda ehk nn 1812. aasta sõda.\nPärast saadikuteenistust Londonis Court of St Jamesis (1815–1817) nimetas viies USA president James Monroe Adamsi oma riigisekretäriks. Adams teenis riigisekretärina aastatel 1817–1825, mil temast sai 1824. aasta vaidlustatud valimiste järel järjekorras kuues president. Riigisekretärina osales Adams USA valitsuse ühe esimese välispoliitilise tegevuskava koostamises, mis hiljem sai tuntuks Monroe doktriini nime all. Monroe doktriin kuulutas, et Euroopa suurriigid ei peaks sekkuma Ameerika mandri siseasjadesse.\nEhkki Adams võis külastada Vene keisririigi siinset provintsi juba kahe varasema diplomaatilise missiooni ajal, võttis ta maismaareisi Revalisse teadaolevalt ette 1814. aasta kevadel, et lahendada üks konsulaarametiga seonduv probleem. Nimelt oli USA kohalik konsulaaresindaja Revalis – baltisakslane Diedrich Rodde – esitanud USA Sankt-Peterburgi konsuli, Philadelphiast pärit Levett Harrise vastu korruptsioonisüüdistuse.\nKuigi seoses 1812. aasta sõjaga ei olnud ükski USA laev kahe aasta vältel Läänemere sadamatesse jõudnud, nõudis konsul Harris Roddelt endist viisi “ülalpidamistasu”. Selle ja teiste korruptsioonisüüdistuste tõttu ei nimetatud konsul Harrist hiljem saadikuks, vaatamata tema pikaajalisele teenistusele Venemaal (või just selle tõttu).\n1803. aastal oli just konsul Harris esimene Sankt-Peterburgi lähetatud ametlik USA valitsuse esindaja. Samuti oli ta teeninud Adamsi äraolekul ja pärast saadiku lahkumist korduvalt asjurina. Hiljem kirjutas Adams Harrise kohta: “Ta teenis oma ametit tohutu kallilt edasi müües vürstliku varanduse.” Harris vabastati avalikust teenistusest 1816. aastal ega pöördunud sinna enam kunagi tagasi. Veel aastaid käis tema nimi läbi ohtratest kohtuasjadest.\nKolm nädalat j&a uml;ävangis\nJuhtumisi pidas Adams põhjalikku päevaraamatut, kus on üksikasjalikult kirjas kõik sündmused 1. maist 20. maini Revalis, mil ta kolm nädalat ootas jääolude paranemist Soome lahel – kaasa arvatud ebaõnnestunud katse lahkuda 16. mail. Ilmselt oli Adams Revalist sisse võetud. 7. mai päevikusissekanne ütleb: “Tegin jalgsi ringi ümber terve linna, sisenedes samast väravast, kust välja läksin. Selleks kulus täpselt nelikümmend seitse minutit, järelikult oli teekond täpselt neli versta ehk kaks ja kaks kolmandikku miili. Siin on seitse üksteisest eri kaugusele jäävat väravat, tühi vallikraav ja tornidega müür. Linn on väga vana ja ehitatud gooti stiilis: tänavad on kitsad ja kõverad, hooned enamikus tellistest, mis on üle krohvitud, mõned ka kivist.\nMajadel on kivikatused, millel on väga järsk kalle; hooned on otsaga tänava poole. Sellises kohas tekib tunne, nagu oleksid sattunud 12. sajandisse.”\n14. mail külastas ta Kadriorgu, kirjeldades seda kui “paleed, mis jääb linnast umbes miili kaugusele ja mille Peeter Esimene ehitas oma keisrinna Katariinale”. “Hoone on väike, aga aiad on avarad ja rajatud tolleaegse moe järgi. Maja ühes nurgas on kolm punaseks värvitud telliskivi, mille väidetavasti pani sinna Peeter oma käega. Ülejäänu on krohvitud. Tavaliselt resideerib siin provintsi kindralkuberner Oldenburgi vürst.\nAga praegu teda ei ole. Aedade serval on väike kasarmuküla, mis mahutab rügemendi sõdureid, ja eemal künkal, kus aiad lõpevad, seisab tuletorn. Tulekambris on viis lampi, kambril on uks, mis avaneb lahe poole, ja üks lamp on veel ukse kohal. See on Revali ümbruse kõige kõrgem punkt, kust avaneb tore vaade linnale, sadamale, lahele ja ümberkaudsetele aladele.\nNägime sadamasse sisenemas üht väikest laeva, mis oli tänavusel hooajal esimene. Sadam ja laht on ikka veel jääs, aga pangad ei ole eriti suured ja paistab, et laht on läbitav.”\nEsimesel pühapäeval käis ta saksakeelsel jumalateenistusel toomkirikus, järgmisel aga külastas üht teist kirikut, et kuulata eestikeelset teenistust. Samuti jalutas ta läbi terve linna, imetledes korduvalt Toompealt avanevat vaadet: “Õhtupoolikul jalutasin [–] Toompeale – künkale, kus seisab linna kindlus ja kust avaneb tore vaade sadamale ja lahele, rannalähedastele saartele ja maale.” Need on mitmekesised ja terased tähelepanekud, mis avanevad kui põnev aken 1814. aasta Eesti ellu.


Prolitec esitles nutikat lõhnaturunduse lahendust ScenXus – Sound & Vision\n5. sept. 2017 | by Sound & Vision\nProlitec esitles nutikat lõhnaturunduse lahendust ScenXus\nKasuta asjade internetti, et lõhnastada avalikke ruume. Revolutsiooniline ScenXus süsteem kasutab Proliteci asjade interneti platvormi ning pilveteenust, et jälgida ja juhtida Proliteci lõhnaseadmete tööd.\nProlitec, aroomiseadmete ja lõhnaturunduse turuliider, esitles 10. augustil maailma esimest lõhnaturunduse süsteemi, mis põhineb asjade internetil (IoT). Revolutsiooniline ScenXus süsteem kasutab Proliteci asjade interneti platvormi ning pilveteenust, et jälgida ja juhtida Proliteci lõhnaseadmete tööd.\nProliteci lõhnaseadmeid kasutatakse erinevates jaekauplustes, avalikes hoonetes, hotellides, lennujaamades, haiglates, hooldekodudes ning muudes avalikes ruumides, et täiustada meid ümbritsevat keskkonda, parandada klliendikogemust, müüa mõnd toodet või peita ebameeldivat aroomi. Prolitec on paigaldanud üle 127 000 aroomiseadme 83 riigis, millega puutuvad igal päeval kokku 37 miljonit inimest.\nProlitec paigaldab esimesed ScenXus seadmed septembri algul. „ScenXus on täielik revolutsioon lõhnaturunduses,“ ütles Proliteci tegevjuht Richard Weening. Võimalus kontrollida lõhnaseadmete tööd ning üle interneti seadmeid ümber seadistada annab meile ja meie klientidele enneolematult hea võimaluse juhtida väga kõrge mõjuga kommunikatsioonivahendit, milleks on lõhn.\nKuni tänaseni häälestati lõhnaseadmeid nende paigaldamise ajal, mis muutis hilisemate muudatuste tegemise keeruliseks, kuna tehnik pidi iga kord ümberseadistamiseks kohale sõitma. Proliteci ScenXus süsteem jälgib lõhnaseadmete tööd reaalajas ning kõiki muudatusi saab teha mugavalt üle interneti.


Combo Venezia, Hostel linnas Veneetsia · HostelsClub\nCombo Venezia, Hostel linnas Veneetsia\nCannaregio 4878 (Campo Dei Gesuiti), Veneetsia, Itaalia\nCombo Venezia info\nKui otsite Veneetsia hostelit ja soovite olla tõeliselt eriline koht, siis Combo Venezia Hostel on teile õige valik: vanaaegne, kuid täielikult renoveeritud majutus, kus saate nautida kõige kaasaegsemat mugavust ja võimalikult palju keskkonnasäästlikkus. Avarad, puhtad ja valgusküllased toad, palju sündmusi sisaldav baar, lisaks keskne asukoht ... kõik need omadused muudavad selle vara suurepäraseks Veneetsia hosteliks!\nCombo Venezia on uus hostel Veneetsia ajaloolises keskuses, sündinud endise kloostri renoveerimisest. Nüüd pakub see odavaid, avaraid ja valgusküllaseid majutusasutusi, kus on kõik kaasaegsed mugavused, Venemaal ja laguuni saartel Venemaal.\nSee kaasaegne Veneetsia hostel pakub majutust minimalistlikes ja funktsionaalselt kujundatud ruumides. Kõikides tubades ja korterites on privaatne vannituba ja konditsioneer. Mõnedes tubades on kööginurk ja elutuba. Seal on nii privaatseid ruumilahendusi kui ka jagatud ühistuid.\nHostel Combo Venezia asub Cannaregio linnaosas, otse Veneetsia ajaloolises keskuses, kus saate nautida autentset ja ainulaadset atmosfääri, vaid kahe minuti kaugusel Fondamenta Nove vaporetto peatusest. Vara asub Venice Santa Lucia raudteejaamast 25-minutilise jalutuskäigu kaugusel, 10-minutilise Rialto silla ja 20-minutilise St Mark's väljakuni. See on jalutuskäigu kaugusel Veneetsia ala, kus saate nautida elavat ööelu ja teha mõningaid suurepäraseid ostke.\nCombo Venezia külalised saavad nautida mitmeid suuri ühisruume, sealhulgas kahte kloostrit, pesupesemisruumi, baarit, restorani, raamatukogu ja õpperuumi. Saadaval on ka konverentsi- ja koosolekuruum.\nBaaris pakutakse lõunasööke ja aperitiive koos võõras kloostri välislaudadega.\nVastuvõtt on avatud ööpäev läbi ja noor ja mitmekeelne personal pakub teile teavet ja soovitusi Veneetsia ja vähem tuntud marsruutide kohta.\nLemmikloomapoliitika Pets up to 10kg are accepted on request and only if the whole rooms is booked (not a bed in a shared room). You may be charged an additional cost.\nMaksud Taxes not included: Venice city tax is not included


Pointer - Võimsus January\nJahtkarjade kõige koerte hulgas on võimalik näidikut eristada. Need on sileda karvad, mis ühendavad pühendumust, ületamatu jahipidamise elegantsi, intelligentsust ja lahkust.\nInglise pointeri tõugude koerte omanikud teavad, et jahipidamisel nad näitavad oma parima, ja kodus saavad nad soovimatu külalisena hea kodu kaitsja. Näidikukandja omanikuna ei piisa, peate suutma leida lähenemisviisi ja oma usalduse võita. Alles siis saab ta sõbraks ja kaitsjaks.\nSeda tõugu esmakordselt mainitakse juba 1650. aastal Ühendkuningriigis. Inglise Pointer nõudis nii metsloomade kui ka lindude jahtimiseks. Selle tõu koerad tõid Venemaale enne 1914. aastat. Sellest ajast alates pole nende tõuaretus kaotanud oma olulisuse. Sellised koerad on nüüd nõudlusse mitte vähem kui siis.\nSeal oli palju poleemikat selle kohta, milline tõug on fundamentaalne.\nEksperdid leppisid kokku, et esivanemad olid sellised tõud nagu:\nNeed tõud ristuvad setteriga. See oli vajalik, et parandada jahipiirlindude oskusi ja liikumist. Selle tõu esindajatel oli sel ajal keeruline emotsionaalne hoiak, mis keerukaks nende kodustamine ja kasvatamine.\nTõu nimi sündis ka Inglismaal. Asutajaks oli ingliskeelne sõna "point". Tõlgitud vene keelde, see tähendab "märkida". Piisab sellest, et mõista hunt - pointer, see on tõesti kursor. Niipea, kui kursor lõhnab mängu, muutub see iseloomulikuks positsiooniks, mis näitab saagikuse suunda.\nVälised tähised, mille abil neid saab teistest koertest eristada, on väga erinevad.\nKoera Pointeri tõul on mitmeid funktsioone:\nSelle tõu kõrvad on istutatud kõrgel. Puudutades nad on õhukesed ja pehmed. Väliseksamil näete nende ebatavalist kuju: kõrvad näevad välja kolmnurga kuju, mille otsad on suunatud allapoole. Kui pointerkoer on rahulikult, siis rahulikult ripub see, jättes natuke kaugemale lõualuu joonest.\nSelle koera koonel võib olla 2 standardit: natuke ülespööratud või sirge. Ülemine lõualuu on natuke pikem kui alumine lõualuu. Kui vaatad koerit esiküljelt, siis koonu kuju lõpus lõpus. Kui vaatad seda profiilis, on see lai.\nSirged silmad on ümmargused ja keskmise suurusega. Nende värv sõltub värvusest. Näiteks võivad need olla tema toonid või tumedamad kui silmatorkavad värvid. Vaadake tark ja elav. Pistikupesade vahel on väike soon. See süvend visuaalselt jaguneb 2 kergelt ümardatud pooleks.\nPea on suur. Samas on see "kuiv", st nahk on pingutatud ja rasvadeta.\nKoera keha on tugev, kõhtu veidi kallutatud ja keha tagakülg on veidi saba suunas kallutatud.\nHästi arenenud jäsemed eristavad seda tõugu. Hea põrge maapinnast annab lihaselised ja tuged tagajäsed. Paaride padjad on piisavalt paksud. Hästi arenenud kõõlused ja liigesed.\nTäiskasvanud loomad võivad kaaluda 20 kuni 30 kg. Kõrgus võib jõuda 62 cm turja.\nNeed on tõu füüsikalised standardid, mille abil saab seda eristada kõigist teistest. Kui koera käpad on viiendat sõrme, ärge pidage seda defektiks. See funktsioon on paljude tõugude jaoks omane. See ei ole mutatsioon ega ebanormaalsus. Isegi kutsikas vanuses võib seda ohutult eemaldada. Selline operatsioon ei kahjusta koera, vaid salvestab seda ainult edaspidistest vigastustest. Lõppude lõpuks, 5. sõrm ei mängi mingit olulist rolli ja koer ei märka selle puudumist.\nKui me räägime välimust, võib see olla järgmine:\nühevärviline: punane, must, kohv, erinevat tooni;\nkahevärviline: kohupiibalon, must-piibalon, kollane-piibalon, punane-piibalon.\nMõnikord näete kahte värvi kursorit selle ümber hajutatud värvipikkustega. Seda peetakse normaalseks ja see ei ole abielu.\nPöörake tähelepanu koera karvkatte seisundile. Näidikulised on lühikesed ja sobivad kehale tihedalt. Huvitav on asjaolu, et kaane pikkus võib varieeruda. Näiteks eesmistel jäsemetel, kõrvad ja pea juuksed on lühemad kui koera saba, torso ja kael.\nTõu kirjeldus on erinevates allikates. Alates 18. sajandist on paljud koera kasvatajad selle koera üksikasjalike omadustega pühendanud terveid raamatuid. Olge ettevaatlik, lugedes sellist kirjandust. Paljud allikad on vananenud. Lõppude lõpuks, näiteks täna, lisaks tõu inglise esindajale on ka Saksa pointer. On võimalik lühidalt tunda nende tõugude välist sarnasust. Kuid Kurzhaari (nagu ka Saksa liigi helid) nimi on mitmeid funktsioone.\nNäiteks Saksamaal kasutatakse seda tõugu järgmiselt:\nrakettide koer rakmed.\nVäärib märkimist, et see on "saksa", mis sobib korteri sisuga paremini kui inglise kolleeg.\nInglise pointer on hea jahimees ja sõber. Tema tegelaskuju sõltub olukorrast: jahtkonnas käitub ta teisiti kui kodus.\nKodus koer näitaja:\nJahil käitub ta teisiti:\njahimehe põnevus on sisse lülitatud;\nsuurendab reaktsiooni sellele, mis toimub.\nPaljud on huvitatud küsimusest: "Kuidas see koer käitub lastega?" Vastus on üks: "Patsiib ja sõbralik." See tõug annab täiuslikult haridusele, mis võimaldab selle sisse tuua parimaid omadusi. Tema pühendumusel ei ole piiranguid, kui näete armastust ja hoolitsust temaga suhtlemisel.\nKoera tervise aluseks on tema toitumine. Näidiku jaoks on see eriti tähtis, sest ainult tänu õigesti valitud toidule on see tervislik, sobilik ja füüsiliselt arenenud.\nÕige söömiseks järgige mõnda põhireeglit:\nToit peab olema kõrgeima kvaliteediga (see kehtib nii loodusliku kui ka kuiva toidu kohta).\nKoerte kehas peaks olema piisav kogus kõik vajalikud toitained.\nKui toitu kasutatakse looduslikke tooteid, tuleb lisaks nendele ka toidule lisada vitamiine ja mineraalaineid. Kuigi loodusliku päritolu tooted tunduvad olevat paremad, ei suuda nad täita kasulikke aineid, mis on vajalikud pointeri tervise säilitamiseks.\nNende reeglite järgimine annab hea võimaluse kasvatada tervislikku koera. Palju sõltub toitumine: koera iseloom, tema tervislik seisund, villa sära ja tervis.\nVähem kui korralik toitumine ei ole oluline, on kursori pädevus.\nNii et ta meeldib alati silma oma hoolitsetud ja korras hoida, järgige mõnda soovitust:\nVerevoolu parandamiseks tee mõnikord oma lemmiklooma massaaž. Tema tehnika on väga lihtne. Rõivale pannakse spetsiaalne massöörkäepideme ja koer on lamba villa kasvatamiseks.\nKammige koer 2 korda nädalas kummikindaga. Sellised korrapärased toimingud päästavad maja liigse villa eest ja vabastavad selle ka koera hooajalisest lükumisest.\nNäidiku ohus on silmad ja kõrvad. Seepärast veedan iga päev nende kehade osade hommikust kontrolli.\nEnne kõndimist pidage oma lemmiklooma juukseid spetsiaalse tööriistaga, mis aitab hirmutada veresoomeid parasiite. See päästa koera haigustest, mida väga sageli kannatavad putukad. Näiteks on puukid väga salajased ja on kandnud kohutavat haigust - puukentsefaliiti. See haigus on ohtlik nii inimestele kui ka koertele. Väga sageli on see surmav. Seepärast kontrollige jalakäiku alati oma koera. Kui märkate keha rümpasid või muid parasiite, pöörduge oma veterinaararsti poole.\nVisuaalselt kontrollige kursori nahka. Neil on eelsoodumus paljudele nahahaigustele.\nKui pointer elab linna korteris, proovige vähemalt kord nädalas minna koos metsaga või parkida pikk jalutuskäik. Kui see ei ole võimalik, peaks igapäevane jalutuskäik olema pikem.\nNeed lihtsad soovitused on kõigile kättesaadavad. Ärge jätke neid tähelepanuta, kui soovite, et teie lemmikloom oleks terve ja rõõmsameelne.\nPointer on tõug, mida iseloomustab suurepärane tervis. Ta on kõva, tugev ja energiline. Aga nagu kõik teised koerad, on nende esindajatel oma nõrgad kohad.\nNõuetekohane hooldus, toitumine ja kõikide soovituste järgimine. Andke Pointerile õnnelik pika eluea. Selle kestus võib ulatuda 13 aastani.\nTäiskasvanu käitumismudelite arendamisel mängib olulist rolli need oskused ja käitumised, mis ilmuvad pointerilt kutsikale lapsepõlvest. On väga oluline alustada koera kasvatamist kohe juba kutsikana. Sel perioodil on neid kõige paremini koolitatud, moodustades tulevase käitumise aluse.\nÕpeta kutsikat kõndima jalutusrihma juures.\nNäita talle oma koha (voodi). Ärge mingil juhul õpetage teda varakult lamama diivanile, vooditele ja muule mööblile.\nVõtke oma esimesi kõnnakesi rahulikates ja vaiksetes kohtades. Las kutsikas kohaneda välismaailmaga.\nRohkem tõsiseltvõetavaid meeskondi tuleks alustada täiskasvanueas.\nSelleks, et olla edukas, peate vältima:\nKutsikutsu vanuses võib koolitada mängu. Täiskasvanu rohkem - eksperdi abi on vaja. Ärge kartke nõu kutselise koerajuhi poole pöördudes. Kui soovite oma kutsikale jahipidamisvõimalusi jagada ja treenida, kuid selles küsimuses pole kogemusi, on kapteni abi kohustuslik.\nJahindus omadused ja jahi omadused koos kursoriga\nKõigepealt näitab kursor jahikoerat. Põlvnemise kutsikas hakkab neid oskusi ilmnema alates 2 kuu vanusest. Nende kaubamärgi staatus eristab neid kõigist teistest jahikoeratõugudest. Nagu Bassnin kirjutas temast oma raamatus "Pointer". Tema artiklid ja kvaliteedimärgid ","... ennekõike ta saab määratleda "koer tulega". "\nSelle koera jahipidamise omadused on välja arendatud mitte ainult füüsiliselt, vaid ka moraalselt:\nNäidikud on kirglik jahipidamise kohta.\nnad saavad kergesti siseneda jahi põnevust, möödaminnes.\nnad on kõvasti tööd ja rõõmsalt jahipidamise protsessiga liitunud.\nMõnikord on see isegi teel. Olles põnevil, koer unustab kõik maailma ja ei kuule omaniku käske. Sellesse protsessi antakse täielikult ja reserveerimata. Sellise kuuma temperamentiga koeri tuleb kärbida. Brandi seis, mis on nii jahmunud jahimehed, nende veres. Koer ei vaja treeninguid, sest kahe kuu vanusel on ta juba võimeline seda tegema.\nSelle tõu psüühika on väga stabiilne. Nad ei karda müra ega valju pilte. See vastupidi tutvustab neid jahipidamise vastu. Arvatakse, et kursor ei oska mängu mängida. See pole nii. Just Inglismaal peeti seda tõugu üllast ja aristokraatlikku. Haavatud mäng oli teistel tõugudel (näiteks retriiverid). Hästi väljaõppinud Pointer päästis neid sellist ametit.\nSelle tõu koer võib olla ideaalne partner kodulindude ja jäneste ekstraheerimisel.\nPointeriga jahtimine on selliste liikide puhul väga edukas:\nPointer on koer, mis on loodud jahipidamiseks. Ta on vastupidav, lihaseline, kiirelt tõusnud, mitte tülikas, lihtne treenida. Oskuslikes kätes saab ta hea abistajaks. Ja tema välisandmed jällegi iga koera kasvataja silma.\nPaljude kogenud jahimeeste järgi on isastel tugevam iseloom kui emastel. Kuigi viimased on koolitusele vastuvõtlikumad ja tasakaalustatumad. Ainuke asi, mida emaste omanikud peavad arvestama oma kuumuse ajal oma jahtiga, ei saa lubada.\nJaotuskodade liigid on väga erinevad. Pointer on üks neist väärt konkursi. Tal pole selles küsimuses võrdsust, sest ta armastab jahti siiralt. Pointeriga jahutamine toob rõõmu ja jätab sellest palju meeldivaid mälestusi.\nTasub märkida, et selle tõu eelised on oluliselt suuremad kui ebasoodsad.\nEsiteks võib seostada:\nmitte liiga raske hooldada;\nkergesti haridusele ja koolitusele;\nkasutab teiste loomadega hästi;\ntal on jahipidamiskvaliteet.\nKardab külma. See peaks vältima kokkupuudet madalate õhutemperatuuride ja tõmbetega.\nVeega pole eriti kiindunud. Seetõttu peaksite pisut rohkem pingutama, et see mängu viia veest välja.\nEsiteks on see jahikoeratõug, mistõttu korter ja pargisõidud ei tee tema elu õnnelikuks. Tasub külastada vähemalt mõnda aega jahil, vaadata koerat tegutseda ja mõista - ta sündis selliseks eluks.\nIsegi väikeste tervisejuhistega, vajab see tõug erilist tähelepanu. See ei ole korterkoer, kuigi see võib elada rahus ja sellistes tingimustes. Kuid selle tegelik eesmärk on jahipidamine. Tulekahju oma veres. Seda saab mõista ja hinnata alles pärast seda, kui ta on külastaja koos kursoriga.\nVihjeid ja nende kasutamist jahi leidmisel on palju huvitavaid asju meie videost.\nInglise pointeri jaoks on väga tähtis varane sotsialiseerumine ja kohanemine. Alates varases eas, koera tuleb õpetada kontakti teiste inimestega ja avalikes kohtades. Muidu muutub kursor häbelik ja häbelik, kardab müra.\nPointer on ilus üllas koer, mis ühendab ületamatu jahimehe ja pühendunud sõbra tunnused. Tõenäoliselt kuulsid umbes ühe vanimas jahipiirkonna tõrjes kõik, kes olid gunmehedest vähemalt vähe huvitatud.\nPointeri sugupuu on olnud ligikaudu 100 aastat ja tõug ise on vähemalt sama vana. Seda tõestavad inglise jahimeeste märkmed, milles kirjeldatakse sarnaseid koeri. Vaatamiste ajaloos on palju lünki, kuid selle loomine võib siiski välja selgitada. Esimene samm oli hobuste ristamine varrukatega linnukoertega. Siis peade ja saba kinnitamiseks valmistati hõbeda hõbemed. Saadud koeri parandati tilgakestega (joonise ja seteri vaheline rist), Prantsuse abielud ja buldog. 19. sajandi 80-ndatel hakkasid Iirimaa jahimehed koertele Foxhoundi verega energia suurendamiseks ja tugevama särgi saamiseks. Järgmiseks tõug oli puhas.\nPointer väärib oma nime, mis pärineb ingliskeelest "punktini" - märkida. See oli ilmselt esimene tõug, mis on teinud tugeva mänguplatsi. Jahi ajal ei kasutanud poetjaid söötmiseks, setterid ja spanielid selle tööga hästi toime tulid.\nEsimene tõuklubi loodi 1891. aastal Londonis. Selle asutaja Joseph Green in 1904 selgelt määratles liidu positsiooni - kaitsta standardi ja töötada kuldse keskmise põhimõttel, võtma arvesse koerte toimivusnäitajaid, kuid samal ajal hoolitseda esteetilise välimuse eest.\nVideo ülevaade koeratübist inglise pointer:\nPointer on muljetavaldav ja graatsiline, harmooniliselt volditud ja plastiline, hästi arenenud lihastega ning loomulik võime keskenduda tööle, sitke ja julge. Seksuaalne dimorfism on väljendatud väga hästi. Meeste turjakõrgus on 63-69 cm, kaal on 25-30 kg, emase pikkus 61-66 cm, kaal 23-28 kg.\nPea kuivad proportsionaalsed suurused. Üleminek otsa ja näo vahel väljendub eredalt. Koon on pikk ja tugev. Nina tagumine on ristkülikukujuline, sügav. Tüve on suur pime ja sidrun-valge värv on kerge. Huuled on paksud peaaegu ristkülikukujulise servaga ja kaunitult ümardatud, need sobivad tihedalt ja kergelt üle alumisi lõualuusid. Rippuvad kõrvad, veidi otse otse. Silmad asetsevad sirged, tumedad või helepruunid, suhteliselt suured, ümarad. Tugevad hambad koos täpse hammustusega.\nKael on kõrgel. Tagakülg on tugev, kergelt nõlval küljelt krupile. Seljaosa on kergelt kumer, võimas. Kõhtu on mõõdukalt kinnitatud. Heledate luude ja hästi arenenud lihastega jalad. Ovaalse kujuga küüned tihedalt pressitud sõrmedega.\nKarvkate on lühike, paks, sirge ja läikiv.\nVõi kombinatsioonis valge, must, kastaniga.\nNäpunäited on tasakaalustatud ja enesekindlad, tugevad ja julgeid koeri, kuid see ei takista neil kontaktidest ja sõbralikkusest. Nad on üsna diplomaatilised ja eelistavad konfliktidest eemal hoida. Koera valvamise instinkte puuduvad, kuid valvurite omadused on välja töötatud tasemel, hoiab koer alati hoolega külastuste maja poole pöördumise eest valju koorega. Näiturid on väga tundlikud ja ei talu üksindust. Pikk eraldamine omanikult võib põhjustada depressiooni.\nKodus on Pointer intelligentne, rõõmsameelne ja temperamentne koer, täiesti võimetu agressiivseks. Suurepärane puhas ja lastega lõbusate mängude fänn, mis muidegi võimaldab teil midagi teha, ennenägemat tolerantsust nähes. Väljas seisab puhkenud instinkt ärkama ja kogu maha surutud energia voolab välja. Jahil on näidik kalduvus konkurentsile ja teiste koertega võistlusele, ta on liider ja võitja ning võib olla veidi enesekindel ja sõltumatu.\nSama katuse alla kuuluvate loomadega tuleb hästi kokku, eriti koertega. Kassid kannatavad ainult oma iseseisvuse ja soovi domineerimise tõttu. Loomulikult jääb lind ainult sündinud jahimehe mänguks.\nKursus ja jaht koos kursoriga\nPointer on väga tark ja arusaadav, lihtne treenida, eriti kui see on huvitatud õppimisest või tal on jahipidamise orientatsioon. Koolitus peab olema mitmekesine, monotoonne koeralt kiiresti väsinud.\nKoolituse ja kursori koolituse peamine moto on kontakt ja usaldus.\nNäitajad saavad ülesandele keskenduda, nii et õppeprotsess on suhteliselt lihtne. Omanik peaks samal ajal olema pehme, püsiv ja leidlik. Koer ei võta vastu julmust, ebaviisakus ega lugupidamatut suhtumist ennast, see võib psüühikat negatiivselt mõjutada.\nNäiturid hakkavad õpetama jahi kunsti noorukieas. Neil on oma elu alguses instinkt, mistõttu võib juba kahekuulise aasta vanuselt kutsikat õpetada mänguasjade toomiseks, millele see on saadetud kiirete jerkidega.\nÜks hariduse põhipunkte on sotsialiseerumine. Alates lapsepõlvest peaks kursor olema harjunud suhtlema teiste inimestega, koertega, erinevate helidega, eriti valjena ja teravana. See aitab kasvatada enesekindlat, vaprat koera.\nÜldiselt on tunnistajaks, et punktidel on paljude põhjuste hulgas muu hulgas politsei. Hea koolitatud koera töö on tõeline nauding. Pointeri liikumine on kiire ja graatsiline. Kiire otsinguga saab ta lõhna kõiki mängu lõhnu otseses tähenduses. Otsimine toimub tavaliselt siis, kui tema pea on kõrgel, koer kasutab ülemist instinkti. Buss on vaba, laiad silmad, ja see tüüp on koerale loomulik käik. Koer vastab koheselt lindude lõhnale ekspressiivse sukkpüksiga. Pointer stand on väga ilus. Lühidalt, see on tõug nende jaoks, kes lisaks materiaalsele tulemusele soovivad saada jahti ka esteetilist rõõmu.\nLisaks elemendi välisilmele ja kursori arenemisele tunneb seda kõrgem intelligentsus ja arenenud emotsioonid. Teda iseloomustab heatahtlik, isegi meeleolu ilma äärmuslike ilminguteta.\nKuid on ka negatiivseid punkte. Näidikud tavaliselt ei meeldi veega. Sageli peavad nad teda harjutama ja üsna agressiivselt. Külma hooajal võib koer kergesti külma pika veeta jääda, mis ei ole eriti mugav, arvestades töö eripära.\nInglise Pointer ei ole mitte ainult jahimees, vaid ka koer, kes ei saa elada ilma jahipidamiseta, ja isegi pikad jalutuskäigud ei asenda selle olemasolu tähendust. Jaotuse kaotamine näitab, et osuti on tõenäoliselt närviline ja halvasti kontrollitav, võivad kannatada realiseerimata instinkte. Koer ei ole soovitatav kohe alustada kui diivan kaaslane või sõber lastele, aga ka jahimeestele, kes laskvad püssi käes mitte igas hooajal.\nIdeaalis peaks kursor elama eramajas, kus on võimalus regulaarselt kõndida avatud aladel. Koer ei ole kategooriliselt sisemistele materjalidele sobiv, ta vajab inimese lähedal mugavaid tingimusi. Pointer võib elada keskmises korteris vaid siis, kui see on korrapäraselt hästi juhitud.\nTäiskasvanud poksikoer võtab kapteni voodisse palju ruumi, nii et paremini õpetada kutsikat puhata ainult oma ahi, mis peaks olema üsna avar ja mõõdukalt raskendatud.\nNäiturid on väga termofiilsed, nad ei tooda mustreid ega külmi. Võrreldes teiste politseinikega võib see isegi välja paistuda. Transportimise ajal ja öösel on koer paremini kaitstud niiskuse ja veetõkete eest.\nPointer on jõuline ja väsimatu koer, füüsilised harjutused on vajalikud. Samal ajal on hea jalgsi vaja ka koertel, kes elavad privaatses õues. Suurepärane võimalus oleks igapäevane sörkimine või jalgrattasõit. Näidikul peab olema võimalus käia vabalt ilma jalutusrihma.\nHoolikalt puhas koer ei ole raske. Lühikestest tõugudest valmistatud spetsiaalse lapiga igapäevane villa kombineerimine vähendab koera ümbermõõdu lehtede levikut. Lüpsmise hooajal on natuke sagedamini kammimine vajalik. Tasub kaaluda, et osutitel on tundlik nahk. Suplus ei ole sageli soovitatav. Saastumise korral on parem kattekiht niiske pehme lapiga pühkida. Täieliku pesu jaoks on parem hüpoallergilist kosmeetikat kohe koguda.\nKoera suured rippuvad kõrvad on halvasti ventileeritud ja omanik peab regulaarselt neid kontrollima, tagamaks, et aurik alati jääks kuivaks ja puhtaks. Varbad lõigatakse vajaduse korral spetsiaalsete kruvikeerajate abil, kuid parem on see, kui nad kõva pinna kõnniteedel peenestuvad. Vatsakivi vältimiseks on soovitatav anda erikohtlemist hambaemaili või harjahammaste puhastamiseks üks kord nädalas. Hambaravi seeriast pärit mänguasjad võivad olla kasulikud.\nNäidiku toit võib olla kahte tüüpi: looduslikud või valmistoidud. Ja esimene teine võimalus on vastuvõetav, peamine ei ole nende segamine.\nNäitaja omanike arvamused selles küsimuses on vastuolulised, kui analüüsite ülevaateid, koeratoidu lisatasu, superpreemia klassil on selge eelis võrreldes loomuliku olemusega. Nad on tasakaalustatud kõikide vajalike toitainetega, mida on eriti raske arvutada kutsikas kasvuperioodil. Osakesi saab hõlpsalt doseerida vastavalt koera kaalule. Puhastage kaussi ja selle ümbrust, samuti pole vajadust soojendada toitu soovitud temperatuurile ja regulaarselt süüa.\nTervis, haigus ja pikaealisus\nNäpunäited on tugevad ja vastupidavad koerad, kuid tõuaretuse aastatel on nad saanud pärilike haiguste pika nimekirja ning neil on ka teatud haiguste suhtes eelsoodumus, mis on seotud anatoomiliste ja füsioloogiliste tunnustega.\nMao ja soolte keerdumise oht, millele järgneb torsioon;\nKardiovaskulaarsed haigused (sagedamini aordiklapi vähenemine);\nTäiskasvanueas kasvab kasvajahaigused.\nHaiguste nimekiri on informatiivsem. Mitte asjaolu, et iga koer on teatud haiguste kandja. Sellegipoolest püüavad vastutustundlikud kasvatajad tõuaretest välja jätta mis tahes kõrvalekaldeid ja tellida geneetilisi katseid, mis on praegu saadaval puusa düsplaasia, progresseeruva võrkkesta atroofia, von Willebrandi tõve ja mõnede muude patoloogiate puhul.\nNäidikul on vaja tavalisi ennetavaid meetmeid: vaktsineerimine, deworming, madalamate parasiitide ravi. Seoses allergiate tendentsiga ja naha kõrge tundlikkusega tuleks ettevaatlikult valida, kuidas kaitsta kirbu ja puukide eest. Pointeri eeldatav eluiga on tavaliselt 10-12 aastat.\nKutsika valimine ja inglise pointeri koerte hind\nPuppy Pointeri tuleks võtta ainult tõupuhtadest vanemad. Mida rohkem esiisanditel on väljaõppe diplomid, seda suurem on tõenäosus, et kutsikas omandab oma tööomadused. Ainult tõeline jahimees võib olla selle tõu kasvataja.\nKui laps valitakse pesakonnast, pöörake tähelepanu tema füüsilisele seisundile ja temperamendile. Kutsikaga on vaja välja anda metrikaat (esmane sertifikaat, mis seejärel muutub sugupuusse) ja beebil peab olema ka tempel (number peab dokumendil olevatele numbritele vastama). Pointer ei ole koerte tõug, mida saab valida Internetist pärinevast fotost, nii et inimesed kasutavad sageli tõu kasvatajatele või ekspertidele abi.\nInglise Pointeri tõu pole kõige odavam, keskmine kutsikas maksab 60 000 rubla.\nInglise Pointeri koeratüübile pühendatud galeriis kogutakse ilusaid fotod kutsikadest ja erinevat värvi täiskasvanud koertest:\nRavi Koerte blogi - minu valvepoiSile tõugu koeradKodu käivitamisel soovite, et ta oleks truu sõber ja kõigi seitsmete lemmik. Smooth-hairaired koerad on ideaalne selleks, nende eest hoolitsemine ei võta palju aega, kõige sagedamini on nad keskmise suuruse ja rahumeelse iseloomuga.\nTäna on Yorkshire terjerite koerad maailmas kõige populaarsemad.Neid armasid ja intelligentseid koeri võib leida maailma tähtede ja igasse linna tavalises elamurajoonis.Kuid kõikjal, kus nad kohtuvad, tekitavad nad alati emotsioone ja positiivseid emotsioone.


Kohupiimatasku-kringel – Me kasvame koos\nkui soovid, võid suhkrut ka lisada (ma panin), aga pole hädavajalik ja sama taignaga saaks teha nii soolase, kui magusa täidisega taskuid\nkringli puhul soovi korral vahele banaani, maasikaid vms\nTaina valmistamiseks lase potis vesi kuumaks, lisa tükkideks lõigatud või, sool, (suhkur) ja sega aeglaselt, kuni või sulamiseni.\nSeejärel tõsta pott kohe tulelt ja kalla sinna korraga kogu jahu. Sega hoolikalt, kuni jahu on ühtlaselt taina hulka segunenud.\nSiis aseta pott uuesti pliidile, sega pidevalt umbes 3 minutit tasasel kuumusel, et osa niiskusest välja aurustuks. Tainas lööb poti külgedelt lahti ja moodustub ühtlane läikiv pallike.\nVõta pott taas tulelt ja jäta mõneks ajaks jahtuma (ca 60 kraadini), et kannataks mune ilma hüübimata hulka segama hakata. Munad lisa juurde kindlasti ükshaaval- lisad muna, segad korralikult läbi, kuni tainas ühtlane, siis järgmine muna, segad läbi ja nii kõik neli muna. Käsi on selleks ajaks segamisest juba parajalt väsinud ja tulemuseks üsna paks tainas, mis ahjuplaadile pritsituna oma kuju säilitama jääb.\nJärgmiseks tõstagi tainas pritskotti, vali pigem suure avaga otsik ja pritsi tainas suurele ahjuplaadile kringlikujuliselt (nagu all pildil) või sõrmepikkuste triipudena (tavaliste kohupiimataskute tegemiseks, nagu üleval pildil). Arvesta, et koogi maht suureneb ahjus seest tühjaks kerkimise arvelt omajagu. Kergitajaks on küpsemisel tekkiv veeaur.\nPritskoti abil ahjuplaadile pigistatud tainas.\nAseta plaat 220 kraadini eelsoojendatud ahju ja küpseta 15 minutit, seejärel alanda kuumust 200 kraadini ning küpseta veel 12 minutit. Kook hakkab poole küpsemise pealt seest õhku täis minema ja suureks paisuma. Ära vahepeal kordagi ahjuust ava, muidu võib küpsetis kokku vajuda. Kook on valmis, kui see on korralikult kerkinud ja kuldpruun. Ahjud on erinevad, nii et jälgi mängu ja vajadusel lühenda küpsetusaega. Pärast küpsemist lülita ahi välja, kuid jäta valminud kringel või tuuletaskud mõneks minutiks veel ahju seisma. Ahjuuksele võid nüüd väikese pilu ka sisse jätta. Järsk temperatuurimuutus võib koogi kokku kukutada. Siis võta ahjust välja ja lase enne täidise lisamist maha jahtuda.\nMul sai terake palju ahjus, aga ei tahtnud sellega ka riskida, et mitte piisavalt läbiküpsenud kook ahjust välja võttes kokku vajub.\nTäidise valmistamiseks sega vahustatud vahukoor kohupiimaga. Vajadusel lisa suhkrut. Kui tegid tuuletaskuid, siis lase need alt või küljelt pika terava tordipritsiotsiku abil kohupiima täis (kui seda pole, siis lõika lihtsalt lahti ja täida lusikaga. Koogi täitmiseks tee kogu koogi ulatuses keskelt horisontaalne läbilõige, lisa alumisele kihile soovi korral ka banaaniviile, maasikaid, täida vahukoorega ja tõsta pealmine kiht tagasi peale. Soovi korral kaunista pealt ning raputa üle tuhksuhkruga. Mina täitsin koogi paki vahukoore ja paki kohupiimapastaga, kuid kuna koogi maht oli oodatust suurem, siis järgmine kord arvestan kahe paki vahukoorega + kohupiim. Maasikaid võib ka vahele julgelt ohtramalt panna, aga mul sõid väikesed näpud enamus maasikatest eest ära :D.\nViimase lihvina sai tuhksuhkrut ja riivitud šokolaadi peale raputatud.\nMagus kook hapuka rabarberi-kasemahlajoogiga oli ideaalne kooslus. #ÖselBirch\nAuthor mekasvamekoosPosted on aprill 5, 2021 aprill 5, 2021 Categories RETSEPTTags Küpsetamine,Keedutainas,Kohupiimataskud,Kohupiimataskukringel,Kringel,Magustoit\nEelmine Previous post: Sannu neli ja nukramad hetked.\nJärgmised Next post: Kui Sannu viiekuuseks sai ja armsast ema-beebi sessioonist, kingitusega!


Hiljuti nähti imeliku koosseisuga tähte ja astronoomid arvavad, et ta on just söönud eksoplaneti.\nTundliku keemilise kokteiliga staar atmosfääris tabas hiljuti astronoomide läätse, kes usuvad, et on toimunud planeedi mõrv.\nObjekt HIP68468 läheneb mõningates parameetrites meie Pühaga ja, nagu on teada, mängib peremehe rolli planeetide süsteemis. Suure maagaasi hiiglast (umbes 50% rohkem Neptunust) täheldati koos „super-Maa” maailmaga, pöörates väga lähedale oma tärnile (3-päevane orbiidil). Tundub, et see on veel üks tavaline planeet, mis äkki muutus röstitud röstsai.\nHIP68468, mis asub 300 meetri kaugusel meist, uurimisel leidis rahvusvaheline astronoomide meeskond oma atmosfääris kõrge liitiumi taseme koos teiste kivide planeetide koosseisuga seotud elementidega. Arvestades planeede, millel on 6 miljardit miljardit, oleks liitiumide moodustumine pidanud lõppema juba ammu, nii et selle värske osa võiks tulla ainult väljastpoolt. Arvestades liitiumi ja teiste kasulike mineraalide täheldatud kogust, mõistsid teadlased, et kogu planeedi (6 korda rohkem Maad) neelas tärn suhteliselt hiljuti. „See on nagu nägemine linnukese lähedal istuvast kassist,” ütleb Debra Fisher Yale'i ülikoolist. "Näete oma suus kollaseid sulgi ja sa tead, kes kanaari söövad."\n„Uuring HIP68468 on surmajärgsed sündmused teise päikesekujulise tähe ümber,” lisas ta. „Discovery süvendab meie arusaama planeedisüsteemide arengust.”\nMeie päikesesüsteem võib tunduda suhteliselt stabiilsena, kus planeedid on tihedalt seotud nende orbiitidega. Kuid tähtede ja planeetide evolutsiooni ajal parandavad gravitatsioonilised ebastabiilsused nende orbiidid, põhjustades sageli suuri migratsioone. Planeetide rändamine võib oluliselt mõjutada teisi planeete, komeete, asteroide ja isegi tähti. HIP68468 puhul arvatakse, et sisemine planeedi liikus liiga kiiresti soojendusega ja lõpuks imendub.\nUuringu tulemuste põhjal võime lähemalt uurida meie süsteemi eesmärke. Võib isegi mõista, et on oht kaotada üks meie lemmikplaneetidest. Kuigi see on praegu Maal suhteliselt rahulik, ei ole elavhõbe nii õnnelik. "See ei tähenda, et Päike sööb meid varsti," ütles Chicago ülikooli Jacob Bean ja ajakirjas Astronomy and Astrophysics avaldatud teadustöö kaasautor. „Kuid meie avastus annab mõte, et kõik planeedisüsteemid võivad tekkida kurb lõpuni. Ja ka meie. "\nSeejärel loodavad teadlased kasutada Tšiilis ehitatavat hiiglaslikku Magellani teleskoopi, et tähti üksikasjalikumalt uurida. Nad kavatsevad mitte ainult otsida teisi eksoplanete oma orbiidil, vaid ka jälgida atmosfääri keemilist koostist. Ehk ei ole see tema esimene ohver.\nLisaks võimaldab teleskoop teadlastel täiuslikumalt uurida tähtede atmosfääri koosseisu, ”ütles Bean. „See aitab paremini avastada planeedisüsteemide ajalugu, mis on selgelt tähistatud peremeeste tähtedele.”


Bourbon Cambará Hotel - Cambara - Hotels.com\nKõik sihtkoha Cambara, Parana State, Brazil majutusasutused\n3,5 tärni hotell restoraniga ja baaride/sohvabaaridega, Cambara\nRua Marechal Deodoro, 785, Cambara, 86390000, PR, Brasiilia\nImaculada Conceicao kirik – 20,1 km\nConjunto Amadores de Teatro teatrimaja – 20,3 km\nMiguel Cury teater – 26,1 km\nSao Miguel Arcanjo palvela – 41,7 km\nChavantes Adibi Abdo do Rio ajaloomuuseum – 43 km\nKas Bourbon Cambará Hotel võimaldab tasuta tühistamist kogu raha tagasimaksmisega?\nJah, Bourbon Cambará Hotel pakub meie saidil tagastamisele kuuluva ettemaksuga tube, mille puhul tühistamisvõimalus kehtib ka veel mõned päevad enne saabumistähtaega, vastavalt majutusasutuse tühistamistingimustele. Täpsemat teavet leiad majutusasutuse kehtestatud tühistamistingimustest, millega tasub kindlasti tutvuda.\nMida võtab Bourbon Cambará Hotel ette tervisekaitse ja hügieeni tagamiseks?\nKas Bourbon Cambará Hotel pakub kohapeal parkimisvõimalust?\nKas Bourbon Cambará Hotel lubab kaasa võtta lemmikloomi?\nMillised kellaajad on Bourbon Cambará Hotel kehtestanud sisse- ja väljaregistreerumiseks?\nJah, kohapeal on olemas söögikoht.Lähiümbruse söögikohti: Casa das Bebidas (7 min jalgsi), Cine Café (7 min jalgsi), Padaria Super Pão (8 min jalgsi).\n1 öö, tööreis, 3. dets 2020\nVivian clara Gomes Barbo, 1 öö, tööreis, 23. okt 2020\nAllan, 1 öö, reis, 21. okt 2020\nViviane, 1 öö, reis, 29. sept 2020\nPaulo Henrique, 1 öö, reis, 1. veebr 2020\nRicardo, 1 öö, reis, 9. jaan 2020\nRICARDO, 2 ööd, reis perega, 22. nov 2019\nWillian, 1 öö, tööreis, 16. okt 2019\nJorge, 3 ööd, tööreis, 24. aug 2019