http://www.serk.ee/files/arhiiv/ajaloolist by Pärtel Vurma - issuu\nPEATOIMETAJA RICHARD CAVENDISH EESSÕNA KIRJUTANUD KOÏCHIRO MATSUURA UNESCO PEASEKRETÄR\nInglise keelest tõlkinud Heino Pedussaar\nOriginaali tiitel: 1001 Historic Sites You Must See Before You Die General editor Richard Cavendish A Quintessence Book Esmatrükk Suurbritannias 2008. aastal Cassell Illustrated Octopus Publishing Group Limited 2-4 Heron Quays London E14 4JP www.octopusbooks.co.uk Copyright © 2008 Quintessence Kõik õigused kaitstud. Ühtki selle raamatu osa ei tohi reprodutseerida mehaaniliste või elektrooniliste vahenditega ega mingil muul viisil kasutada, kaasa arvatud fotopaljundus ja info salvestamine, ilma autoriõiguse omaniku loata. ISBN 978-1-84403-598-4 (ingl k) ISBN 978-9985-3-1849-2 (eesti k) © Tõlge eesti keelde. Heino Pedussaar, 2009 Tõlke toimetanud Krista Leppikson Luuletõlked: Mati Soomre lk 26, 206, 227, 232, 251, 283, 317, 333, 887, 524, 784, 813; Jaan Kross lk 236; Rein Raud lk 898; Ain Kaalep lk 592; Georg Meri lk 467; August Annist lk 644, 651, 800 Kirjastus Varrak Tallinn, 2009 www.varrak.ee\nAjalooliste paikade loend\nUNESCO maailmap채randi nimekiri\nIsikunimede ja s체ndmuste register\nEessõna Koïchiro Matsuura, UNESCO peasekretär Igaüks, kes on oma silmaga näinud Egiptuse püramiide, Versailles’ peeglisaali, Aborney kuningapaleesid Beninis või khmeeride pealinna Angkori varemeid Kambodžas, tunnetab nende sajandite jooksul püsima jäänud hindamatute aarete erilist aurat. Üks UNESCO (ÜRO Haridus-, Teadus- ja Kultuuriorganisatsiooni) põhieesmärke on säilitada selliseid ainulaadseid kultuuriväärtusi kogu meie planeedil nii praeguste kui tulevaste põlvkondade jaoks. Selle ülla missiooniga on nüüdseks liitunud 185 riiki, kes on alla kirjutanud maailma kultuuri- ja loodusobjektide kaitse leppele, mida laiemalt tuntakse ülemaailmse kultuurija looduspärandi kaitse konventsiooni nime all. Pärast seda, kui see konventsioon 1972. aastal vastu võeti, on üha rohkem riike kogu maailmas avaldanud soovi maailma kultuuripärandi kaitseks midagi ära teha. Ettevõtmise aluseks on arusaam, et me kõik vastutame kõikide rahvaste ajaloo jooksul loodud kultuuriväärtuste ja kogu maailma looduse kaitse eest. UNESCO liikmed usuvad, et seda ühist pärandit säilitades ja tundma õppides suudame paremini mõista, kes me oleme, kust tuleme ja kuidas suudame ühiselt pingutades oma tulevikku säästlikult kujundada. Praeguseks on UNESCO maailmapärandi nimistusse kantud 851 objekti ning see nimekiri pikeneb iga aastaga. UNESCO-l on hea meel, et teoses „1001 ajaloolist paika, mida elu jooksul peab nägema” tutvustatakse osa nendest objektidest laiemale lugejaskonnale. Väga paljud kuulsad kohad kuuluvad maailmapärandi nimistusse. Aga tähelepanu alt ei tohiks välja jätta ka muid suurepäraseid objekte, nagu näiteks Carcassonne’i kindluslinn Prantsusmaal, Thingvelliri looduspark Islandil ning Kong Fuzi tempel ja haud Hiinas. Osa nendest paikadest on seotud inimkonna ajaloo süngeimate lehekülgedega, nagu näiteks AuschwitzBirkenau koonduslaager Poolas, vanglakompleks Robbeni saarel LõunaAafrikas või Gorée saare orjaturg Senegalis. Need kohad tähistavad jubedaid sündmusi, mida tulevased põlvkonnad siiski ei tohi unustada. Tutvudes selles teoses esitletud maailmapärandi nimistusse kuuluvate objektidega, ei tohiks unustada suuri jõupingutusi nende säilitamise nimel. Kui mõni uus objekt on nimistusse kantud, langeb vastutus selle hooldamise eest nii asukohariigi valitsusele kui rahvusvahelisele üldsusele. Asukohariik vastutab objekti kaitse eest, rahvusvaheline üldsus aga kohustub asukohariigi valitsust ning elanikke selles töös toetama. Turismist on saanud üks suurema käibega tööstusharusid kogu maailmas. Asjatundjate arvates jätkub selle kasv ka tulevikus. Sel põhjusel on turismiga seotud probleemid maailmapärandi nimistusse kuuluvate objektide halduse\nseisukohalt üha kriitilisemaks muutnud, sest nimistusse lülitamine tähendab päris kindlasti külastajate arvu kasvu. Turismiobjektiks olekul on ilmselgeks plusspooleks sissetulek, mida saab pileti- ja tegevuslubade müügist ning annetustest. Seda raha saab kasutada vaatamisväärsuste kaitseks ja restaureerimiseks. Reisijuhid ja hotelliketid püüavad huvilistele kõikvõimalikku infot jagada ning külastajad saavad ohustatud kultuuriväärtuste kaitsmist toetada kohalikel pidustustel osaledes ja suveniire ostes. Samas võib kasvava mahuga turismil olla ka negatiivseid tagajärgi kas kohalikule sotsiaalelule, majandusele või keskkonnale. Et nende väljakutsetega toime tulla, peavad säästlikule turismile suunatud jõupingutused keskenduma keskkonna kaitsele ning negatiivsete sotsiaal-majanduslike mõjude piiramisele. Kokkuvõttes on säästev suhtumine maailmapärandi säilitamise seisukohalt esmase tähtsusega. Tsunamid, maavärinad ja muud loodusõnnetused ning inimeste tekitatud kahju rüüstamise, sõdade, saastamise, kontrollimatu linnastumise, loodusvarade kaevandamise või lihtsalt hooletuse näol ohustavad paljude maailmapärandi nimistusse kuuluvate vaatamisväärsuste saatust. Praegu on UNESCO kandnud 30 sellist objekti ohustatud maailmapärandi nimistusse. Selle eesmärk on juhtida tähelepanu nende kaitsele kohalikul ja nende finantseerimisele rahvusvahelisel tasandil. „1001 ajaloolist paika, mida elu jooksul peab nägema” tutvustab mitut ohustatud objekti, näiteks Shalamari marmorpaleed ja terrassaedu Pakistanis Lahores, mida ähvardab linna pealetung. Chan Chani Kolumbuse-eelsete linnavaremete püsima jäämist ähvardab looduslik pinnaseerosioon. Liikmesriikide koostöö ja ühiste pingutuste tulemusena on ülemaailmne kultuuri- ja looduspärandi kaitse konventsioon algatanud mitu edukat rahvusvahelist kampaaniat. Kodusõjas kannatada saanud Dubrovniku vanalinna taastamistööd Horvaatias ning jõupingutused Wiełiczka soolakaevanduse hävimise takistamiseks on selles vallas kaks suurepärast näidet ja neid objekte tutvustatakse ka selles teoses. Ma loodan kogu südamest, et „1001 ajaloolist paika, mida elu jooksul peab nägema” avab teie jaoks uue maailma – nimelt meie ühispärandi maailma, kus teie isiklik panus vaatamisväärsuste säilitamiseks võib paljugi kasu tuua.\nSissejuhatus Richard Cavendish, peatoimetaja\nUNESCO maailmapärandi nimistu objektid on tähistatud selle sümboliga:\nAjalugu koosneb inimolendite tegude ülestähendustest, kusjuures iga tegu on toime pandud kindlas kohas. Enamik ajaloolistest paikadest on hävinud, tundmatuseni muutunud või pole kunagi erilist huvi pakkunud. Selle raamatu jaoks oleme välja valinud 1001 paika, kus on aset leidnud midagi tähelepanuväärset ja mida tasub ka tänapäeval külastada. Need kohad asuvad kogu maailmas alates USA idarannikust ja lõpetades Vaikse ookeaniga teisel pool maakera. Nende ajalugu katab samuti ülipika perioodi ürginimeste ilmumisest miljoneid aastaid tagasi kuni kahekümnenda sajandi keskpaigani, mida praeguste arusaamade kohaselt võib veel ajalooliseks nimetada. Me otsustasime sellest raamatust välja jätta puhtlooduslikud objektid. Te ei leia siit mägesid, ookeane, jõgesid ega järvesid, sest neid me ajaloolisteks paikadeks ei pea. Samas leidub siin hulk kauni loodusega kohti nagu Runnymede Suurbritannias, kus kirjutati alla Magna Carta akt, Robinson Crusoe saar Tšiili rannavetes, kuhu jäeti maha Alexander Selkirk, Plymouth Rock Massachusettsis, kus maabusid kolonistid Euroopast, ja Botany Bay Austraalias – laht, mille avastas kapten Cook. Ühtlasi jätsime välja kõik hästituntud kunstigaleriid ja muud muuseumid. Te ei leia sellest raamatust Briti Muuseumi, Smithsoni Institutsiooni Ameerika Kunsti Muuseumi ega Louvre’i. Kuigi sellistes asutustes leidub palju ajalooliseid objekte, ei esinda nad reeglina paiku, kus oleks midagi ajaloolist aset leidnud. Enamik erandeid sellest reeglist on selles raamatus esindatud. Kõik kohad, kus on elanud kuulsad kunstnikud, usujuhid või muud ajaloolised isikud, paigad, kuhu nad oma jälje on jätnud ning kus praegu asuvad nende muuseumid, on meie silmis ajaloolise väärtusega. Olen kindel, et kui paluda kahel juhuslikul isikul koostada nimekiri 1001 ajaloolisest paigast, saaksime väga erineva valiku. Samas on maailmas kohti, mis on nii kuulsad ja silmapaistvad, et nende väljajätmine on välistatud. Sellised on Rooma, Ateena ja Jeruusalemm, Vabadusesammas, Lunastaja Kristuse kuju Rio de Janeiros, Pisa torn, Pompei varemed, Taj Mahal Indias, Hiina müür, Egiptuse püramiidid, Giza sfinks ja Tutanhamoni hauakamber, Petra ja Persepolis, Machu Picchu ning maiade templid Mehhikos ja KeskAmeerikas. UNESCO maailmapärandi nimistu oli selle raamatu objektide valikul asendamatu abimees. Püüdsime välja valida nii palju erinevaid kohti kui võimalik – soovisime, et need oleksid seotud inimkonna ajaloo erinevate aspektidega. Meie valik ulatub templitest ja katedraalidest koonduslaagriteni, Lihavõttesaare kujudest lahinguväljade ja kalmistuteni. Lisasime oma valikusse Washingtoni\nteatri, kus tapeti president Lincoln, ja Briti sõjalaeva „Victory”, mille pardal suri admiral Nelson. Te leiate sellest raamatust paleesid ja häärbereid, losse ja kindlusi, linnamüüre, vanglaid, koopaid, kaevandusi, sildu, laevu, majakaid, mälestussambaid ja memoriaale, teatrihooneid ja kinosid, tänapäeva kuurorte ja kasiinosid. Oleme lisanud ka mõned ajaloolise tähtsusega hotellid, nagu näiteks Raffles Singapuris. Leidub ka üks raamatupood – City Lights San Franciscos, mis asutati 1950. aastatel ja kus tänapäevalgi on tunda biitnikute ajastu hõngu. Vanimate objektide seast tuleks nimetada Sterkfonteini koopaid LõunaAafrika Vabariigis. Ligi kolm miljonit aastat tagasi oli see inimkonna häll. Hiinas asub rohkem kui 50 000 aasta vanune leiukoht, kust avastati Pekingi inimese säilmed. Lascaux’ koobaste seinamaalingud Prantsusmaal on vähemalt 15 000 aastat vanad. Meie raamatust leiate nii Stonehenge’i kui Jeeriko, mis kuulub maailma vanimate linnade hulka. Lisaks nendele oleme välja valinud Jebel Acacuse kaljujoonistused Sahara kõrbes, Karnaki menhirid, Trooja varemed, Knossose palee Kreetal, kus olevat elanud legendaarne Minotaurus, ning Tara mäe, kus krooniti Iirimaa kuningaid. Sedasorti paikade seas on ka Wanuskewin Kanadas, kus ürginimesed kunagi piisoneid küttisid ja kus praegu pakutakse restoranis piisonilihast vorsti. Eelajaloolise perioodiga seotud vaatamisväärsuste seas on kogu maailmas religioosse tähtsusega mälestised alates Vana-Egiptuse templitest ning lõpetades Kreeka ja Rooma omadega. Neile lisanduvad kristlikud katedraalid, kloostrid ja misjonijaamad, moslemi mošeed ja juudi sünagoogid, hindude ja budistide pühapaigad, konfutsianistide ja taoistide templid Hiinas ning sintoismi ja zen-budismi templid ja muud pühamud Jaapanis. Kristuse Haua kirik Jeruusalemmas, Püha Peetruse katedraal Roomas, Püha Markuse väljak Venezias, Püha Jumalaema kirik Pariisis, Püha Vassili katedraal Moskvas, Gaudí Sagrada Família kirik Barcelonas, Sinine mošee ja Suleiman Toreda mošee Istanbulis ning suur Córdoba mošee Hispaanias ei vaja tutvustamist. Samasuguste pühade paikade hulka võib liigitada Buddha bodhi-puu Anuradhapuras (Sri Lanka) ja Ellora koopad Aurangabadi lähedal, mis varjavad nii hindu, buda usu kui džainismi templeid. Lourdes’is võime tänapäevalgi imetleda grotti, kus Pühale Bernadette’ile ilmus neitsi Maarja. Aksumi kirikut Etioopias peetakse traditsiooniliselt seaduselaeka asukohaks ning Vagharšapatis (kuni 1995 kandis see nime Etšhmiadzin) Armeenias olevat säilinud Noa laeva jäänused. Oma valikut tehes jätsime välja kõik kohad, mis on ligipääsetavad üksnes teatud usulahu kummardajatele – meie objektid on avatud kõigile lugejatele.\nAjalooliste paikade loend Afganistan Jami minarett 822 Ameerika Ühendriigid Ajalooline Deadwood 39 Alamo misjonijaam 93 Alcatrazi vangla 72 Antietami lahinguväli 46 Arlingtoni riiklik kalmistu 55 Beehive House 86 Biograph Theater 41 Brooklyni sild 62 Cahokia kalmed 42 Carnegie Hall 64 Chelly kanjon 89 Crazy Horse 37 Dealey Plaza, Dallas 92 Disneyland 78 Eastern State Penitentiary 57 Ellis Island 65 Empire State Building 60-61 Ernest Hemingway kodu 100 Flag House 47 Fordi teater 52 Forest Lawn tüüpi memoriaalpargid 79 Fort Laramie 35 Fort Silli militaarreservaat 94 Fort Sumter 100 Frank Lloyd Wrighti maja 41 Gateway Arch 87 Gettysburgi lahinguväli 57 Golden Spike’i ajaloomälestis 85 Graceland 96 Graumani Hiina Teater 80 Hancocki šeikerite küla 69 Harpers Ferry 43 Hooveri pais 82-83 Jaapanlaste interneerimislaager 75 Kalaupapa ajaloopark 104 Kapitoolium 50 Kawaiahao kirik 105 Kennedy Kosmosekeskus 101 Kit Carsoni maja 91 Klondike’i kullapalaviku ajaloo park 34 Kongressi Raamatukogu 53 Kuberneri palee, Santa Fe 91 Kuldvärava sild 73 Lincolni memoriaal 54\n12 Ajalooliste paikade loend\nLittle Bighorni lahinguväli 35 Martin Luther Kingi sünnipaik 97 Mesa Verde 88 Mission Dolores 75 Monticello 44 Mormoonide tempel, Salt Lake City 86 Mount Rushmore 36 Mount Vernon 45 National Baseball Hall of Fame 58 New Yorgi Rahvaraamatukogu 66 O.K. Corral 90 Old North Bridge 71 Pearl Harbor 102-103 Plymouth Rock 70 Raamatukauplus City Lights 74 Rose Bowl 77 San José kirik, Puerto Rico 144 Shiloh' lahinguväli 95 St. Patricku katedraal, New York 67 Stonewall Inn 59 Sutter’s Fort 71 Suur peavaksal, New York 63 Union Station, Los Angeles 81 Universal Studios 76 USA Ülemkohus 48 USS „Constellation” 47 Vabaduse kell 56 Vabadussammas 68 Valge Maja 49 Washingtoni monument 51 Vendade Wrightide memoriaal 98-99 West Pointi sõjaväeakadeemia 58 Virginia City 84 Wounded Knee monument 38 Wrigley Field 40 Antigua ja Barbuda Nelsoni laevatehas 145 Argentina Buenos Airese obelisk 179 Catedrala Metropolitana, Buenos Aires 182 Che Guevara lapsepõlvekodu 179 Córdoba Ülikool 183 Recoleta kalmistu 181 San Ignacio de Loyola kirik 180 San Ignacio Miní 178 Teatro Colón 182 Armeenia Etšhmiadzini katedraal 816 Päikesejumala tempel 815\nAustraalia Ajalooline Port Arthur 929 Austraalia sõjamemoriaal 928 Botany Bay 924 Broken Hill 920-921 Cascade’i pruulikoda 929 Fremantle’i vangla 918 Hyde Parki sunnitööliste barakid 922 Kakadu rahvuspark 919 Melbourne’i kriketistaadion 925 Melbourne’i vana vangla 926 Pargas „James Craig” 922 Parklaev „Polly Woodside” 927 Perthi mündikoda 918 Sydney sadamasild 923 Vana parlamendihoone 927 Austria Belvedere palee 446 Esterhazy loss 455 Grazi relvakamber 454 Hofburgi palee 452 Kaisergruft 448 Kaiservilla 443 Keskkalmistu 449 Mauthauseni koonduslaager 442 Melki kloostrikirik 444 Mozarti sünnimaja 453 Schönbrunni loss 447 Semmering Railway 445 Sigmund Freudi maja 448 Staatsoper 450-451 Bangladesh Lalbaghi kindlus 862 Roosa palee 86 Belgia Brugge kellatorn 333 Canal du Centre’i laevatõstukid 336 Esimese maailmasõja kaevikud 334-335 Rubensi maja 337 Waterloo lahinguväli 337 Benin Abomey kuningapaleed 736 Boliivia Isla del Sol 168 Kuninglik rahapaja 171 San José jesuiitide misjonikirik 172 Tiwanaku 169 Vabaduse Maja 170\nBosnia ja Hertsegoviina Vana sild, Mostar 662-663 Brasiilia Keisripalee, Rio de Janeiro 157 Lunastaja Kristuse kuju 158 Maracanã staadion 155 Santo Antônio da Barra merekindlus 154 São Miguel das Missões 159 Terceira do Carmo ordu kirik 156 Bulgaaria Aleksander Nevski kirik 625 Kazanlaki hauakamber 626 Madara ratsanik 624 Rila klooster 627\nSerapise tempel 715 Siwa oaas 701 Surnute linn, Kairo 710 Suur sfinks 712-713 Tutanhamoni hauakamber 720-721 Etioopia Aksumi obeliskid 729 Harari linnamüür 732 Keiserlik inklosuur 730 Lalibela kaljukirikud 731 Siioni Püha Maarja kirik 728 Filipiinid Corregidori saar 912 Intramuros 913 Malacanangi palee 914\nColombia Cartagena müürid 148 Kujude org 150 San Pedro Alejandrino villa 149 Zipaquira soolakaevandus 149\nGabon Lambaréné hospital 737\nCosta Rica Inglite Jumalaema kirik 133\nGhana Cabo Corso kindlus 735 Manhyia palee 733 Püha Georgi kindlus 734\nDominikaani Vabariik Ozama kindlus 143 Ecuador San Francisco klooster 147 Egiptus Abu Simbeli templid 725 AI-Azhari mošee 703 Ali al-Rifa'i mošee 708 Bab el-Zuweila 704 Beit el-Suhaimi 705 Cheopsi (Hufu) püramiid 711 Dahšuri püramiidid 716 Džoseri astmikpüramiid 714 El Alameini sõjaväekalmistud 702 Hathori tempel 719 Horose tempel 724 Ibn Tuluni mošee 707 Kairo tsitadell 706 Karnaki tempel 723 Kom ash-Shuqqafa katakombid 702 Luxori tempel 722 Püha Antoniuse klooster 718 Püha Katariina klooster 717 Rippuv kirik 709\nGambia ja Senegal Senegambia kiviringid 726\nGruusia Stalini sünnipaik 817 Svetitskhoveli katedraal 818 Vardzia koobaslinn 817 Guatemala Halastaja Jumalaema kirik 128 Popenoe maja 127 Quiriguá arheoloogiapark 125 Tikal 126 Haiti Laferrière'i tsitadell 142 Hiina Draakoniluude mägi 876 Esimese Qini soost keisri mausoleum 879 Keelatud linn 873 Keiserlik suvepalee 867 Konfutsiuse tempel 878 Leshani hiiglaslik Buddha 883 Mandžu keisrite palee 870 Mao Zedongi isamaja 884-885\nMingide hauapaigad 871 Mingide dünastia linnamüür 881 Mogao koopad 866 Potala palee, Tiibet 865 Sun Yatseni mausoleum 882 Suur Hiina müür 868-869 Suur Metshanede pagood 880 Suvepalee 874 Taevatempel 872 Tai Shani mäe templid 877 Tiananmen 875 Hispaania 2. Mai memoriaal 562 Alcalá de Henarese Ülikool 563 Alcázar 581 Alhambra 582 Altamira koobas 540 Araabia saunad 544 Aranjuezi kuningapalee 567 Atapuerca koopad 557 Borja hertsogi palee 575 Burgose katedraal 554 Cámara Santa 538 Carambolo aardeleid 576 Cartuja klooster 584 Casa del Almirante 587 Catedral del Apostol 537 Córdoba Suur mošee 577 Covadonga lahinguväli 539 Debodi tempel 565 Ebro lahinguväli 552 El Greco maja 570 Escoriali klooster 561 Federico Paternina 543 Granada katedraal 583 Guadalete lahing 588 Güelli palee 550 Heraklese tuletorn 536 India Peaarhiiv 579 Kuninglik gobeläänivabrik 568 Kuninglik kabel 583 La Granja de San lldefonso 559 La Lonja de la Seda 574 La Sagrada Familia 548-549 Las Médulas 553 Lope de Vega maja 566 Madridi kuningapalee 568 Monumento a los Fueros 543 Murcia kasiino 576 Paavst Luna kindlus 573 Palacio de las Dueñas 578 Palose sadam 586\nAjalooliste paikade loend 13\nMount Rushmore (Keystone, Lõuna-Dakota, USA) Maailma suurimaid ja kuulsaimaid raidmonumente Mount Rushmore’i rahvusmemoriaal on pühendatud USA neljale väljapaistvale presidendile. George Washingtoni (1732–1799), Thomas Jeffersoni (1743–1826), Abraham Lincolni (1809–1865) ja Theodore Roosevelti (1858–1911) pead on raiutud graniitkaljusse ja nad jälgivad nüüd valvsalt Lõuna-Dakota kauneid Black Hillsi mägesid. Mõtte luua selline monument käis välja kohalik ajaloolane Deane Robinson. Seda peamiselt selleks, et turiste kohale peibutada. Idee on osutunud tulutoovaks – imelises paigas käib veidi enam kui kaks miljonit uudistajat aastas. Kongress kiitis Robinsoni kavatsuse heaks ja skulptor Gutzon Borglum asus sobivat paika otsima. Ta valis välja Mount Rushmore’i – peamiselt mõjusa kõrguse ja kohaliku graniidi hea kvaliteedi pärast. Töö algas 1927 umbes 400 skulptori ühisjõul ja vältas kuni aastani 1941, kui Borglum ootamatult suri. Selleks ajaks olid neli pead valminud, kuid samas ka toetusfondid tühjaks ammutatud. Töösse tekkis paus. Fantastilise galerii asupaigana osutus Mount Rushmore üsna vastuoluliseks. Kohalike lakota hõimu indiaanlaste jaoks oli see püha mägi, nemad kutsusid seda Kuueks Vanaisaks. Ühendriikide võimud tõttasid sealset maa-ala sundvõõrandama, toetudes kahtlastel alustel Fort Laramie’ lepingule (1868). Enamik indiaanlasi pidas seda hirmsaks teotuseks, et Ameerika presidentide auks loodav monument just selles paigas luuakse. Samas pole üldse juhus, et teise kuulsa raidmemoriaali Crazy Horse’i hiiglaslikud kujud jäävad Mount Rushmore’i lähikonnnas olevale teisele mäeveerule. Selle taiese lõpuleviimine pisendab Borglumi töö vilja. TP\nVasakult paremale: George Washington, Thomas Jefferson, Theodore Roosevelt ja Abraham Lincoln. George Washingtoni ja Thomas Jeffersoni kivist pead valmisid esimesena.\n36 Ameerika • USA\nWashingtoni monument (Washington, USA) Üks kõrgeimaid tugedeta rajatisi maailmas Washingtoni monument kõrgub Washingtonis National Malli lääneservas. Selles looduslikus pargis linna südames asuvad Kapitoolium, paljud ajaloomälestised ja mitu tähtsat muuseumi. Tegu on Washingtoni keskosa kauneima piirkonnaga. Iidsete Egiptuse obeliskide laadis kujundatuna kõrgub Washingtoni monument pikerguse peegeldava veekogu tagaserval Lincolni memoriaali vastas. Kõigest sellest kiirgub mingit eripärast ajaloolist vaimu. George Washington oli Ühendriikide esimene president. Ta vabastas oma riigi Briti võimu alt ja seadis sisse sellise valitsemissüsteemi, mis andis talle suure haldusvõimu. Washingtoni monument on omataoliste hulgas üks tähtsaimaid, sest põlistab mälestuse Ühendriikide suurest juhist ja tõelisest rajajast. 1833 asutasid John Marshall ja endine president James Madison ühingu Washington National Monument Society. Varsti kuulutati välja arhitektuurivõistlus, et presidendi monumendi loomiseks vääriline kavand saada. Parimaks peeti Robert Millsi uusklassitsistlikus stiilis visiooni, mis hõlmas ringjat dooria stiilis kolonnaadi, obeliski ja George Washingtoni ratsamonumenti. Praegust elegantset ja paeluvat lahendust plaan ette ei näinud. Kõik osutus liiga kalliks ja tööd alustati kõigepealt obeliskist. Kodusõda ja rahanappus panid kõigele piduri ning monument valmis alles kolmkümmend aastat pärast Millsi surma. Praegu on paigas ainult lihtne esialgselt kavandatud lisanditeta obelisk, mis aga on ehk just seepärast veelgi mõjusam. See on ka oma 269 meetriga kõrgeim ja saledaim ehitis Washingtonis. Lift ja trepistik viib huvilisi vaateplatvormile, kust avaneb panoraam tervele linnale. TP\n„Mu suurim soov oleks kogeda, et sõda, see inimkonna nuhtlus, oleks Maa pealt pagendatud.” George Washington, USA president\nAmeerika • USA 51\nNewgrange (Drogheda, Iirimaa) Iidne haud, mis viitab teadmistele universumist Keegi ei tea, kes olin need kiviaja inimesed, kes ehitasid Euroopa oivalisima hauarajatise. Ilmselt olid need hiljem Iirimaad asustama tulnud keltide eellased. Suur kividest küngas Boyne’i orus, umbes 80 m läbimõõdus ja 12 m kõrge, ümbritseti hiljem umbes 35 püstkiviga, millest 12 on seniajani omal kohal. Nendesse raiutud keerukate spiraalide, siksakkide ja muude geomeetriliste kujundite tähendus on samuti müsteerium. Ühe teooria kohaselt on neil kõigil seos astronoomiliste nähtustega, näiteks päikese liikumise ja kuu faasidega. Seda seisukohta toetab fakt, et tegu oli kogukonnaga, kes sõltus põllundusest ja vajas head kalendrit. Lõunapoolsest sissepääsust viib kitsas 19 m pikkune ja massiivsete plaatidega kaetud koridor (mõned plaadid kannavad keerukaid sisseuuristatud kujundeid) rajatise keskel asuvasse väikesesse kambrisse. Usutavasti hoiti seal tähtsate isikute, võimalik et peapreestrite põrme. Südatalvel, 19. ja 23. detsembri vahemikus, seega talvise pööripäeva paiku, paistab igal hommikul paari napi minuti vältel päike piki koridori ja selle kiired jõuavad kambri sügavusse. Pole teada, kas see oli seotud usuga hauatagusesse ellu. Tagantjärele hakati seda hauda kutsuma Oenguse paleeks. Oengus oli kristluse-eelse Iirimaa peajumala Dagda poeg. 860. aastatel rüüstasid Newgrange’i viikingid. Nendest aegadest peale on see sügavalt müstiline paik, nagu ka paljud muud lähikonnas asuvad ajaloolised objektid. RC\nKoridor, mille seinu vooderdavad massiivsed kivid, ja põrand on moodustatud vaheliti asetatud lamedatest plaatidest. Hauarajatise esisein on kvartskivist ja graniidist, kuid külgedelt sarnaneb see tavalise rohuga kaetud künkaga.\n218 Euroopa • Iirimaa\nForthi raudteesild (Edinburghi lähedal, Šotimaa) Victoria-aegne suursaavutus ehituskunstis: sild, mis ületas Forthi suudmelahe Forthi jõe ahtaimas kohas Queensferry Narrowsis on kaks kõrvutist silda. Queensferry Narrows on nime saanud sellest, et 1129 ületas selle praam, mille Šoti kuningas David I oli nimetanud oma ema kuninganna Margareti auks. St. Andrewsi suunduvaid palverändureid tuli üle jõe vedada tasuta. 1883 alustati Forthi suurejoonelise, 2,5 km pikkuse raudteesilla ehitamist. Tegemist oli Victoria ajastu insenerikunsti ühe suurima triumfiga. Praegu ületab silla ööpäevas enam kui 200 Edinburghist kirdesse suunduvat ja sealt saabuvat rongi. Silded, mida kannavad tornid, juhivad raudtee mõlemalt poolelt kolmele tohutule konsoolsõrestikule, mis kõrguvad 104 meetrini ja on seostatud 105-meetriste kandesilletega. Forthi silla, millel on kaks 521 m peaava, projekteerisid John Fowler ja Benjamin Baker ning see läks praeguses vääringus maksma peaaegu 478 miljonit dollarit. Tippajal töötas sellel 4600 meest, kellest sadakond sai surma. Sild neelas 55 000 tonni terast ja kaheksa miljonit neeti. Viimane nendest oli kullatud ja selle paigaldas Walesi prints, hilisem kuningas Edward VII, aastal 1890, kui sild ametlikult avati. Tolle rajatisega käib kaasas kuulsus, et selle värvi uuendamine algab ühest otsast juba enne, kui maalrite töö teises otsas on lõpuni jõudnud. Vahest on see siiski ainult linnalegend... Forthi raudteesillalt avaneb tore vaade sellega rööpsele tavaliiklust kandvale rippsillale idas, mis on ainult jalakäijate ja kerge transpordi päralt. Uus sild valmis 1964 ja näiteks aastal 2002 ületas selle 250 miljonit sõidukit. RC\nForthi raudteesilla kolmel kaksikkonsoolil liigub päeva jooksul 200 rongi. Ehitamist alustati kolmest konsoolist ja nende massiivsetest betoonvundamentidest.\nEuroopa • Šotimaa 245\nCanterbury katedraal (Canterbury, Inglismaa) Paik, kus 1170 mõrvati peapiiskop Thomas Becket\n„Jeesuse nimel ja kiriku kaitsemiseks olen ma valmis ka surma embama.” Thomas Becket, tsiteerituna Edward Grimi poolt; u 1180\n316 Euroopa • Inglismaa\nPaavst Gregorius Suure saadikuna ja kuninganna Bertha kutsel – viimane oli juba kristlane – saabus Püha Augustinus 597 Kenti kuninglikku õukonda Cantwarabyrigis. Ka kuningas Ethelbert oli selleks ajaks pööratud. Augustinus asutas seal benediktlaste kloostri, mille varemeid näeb veel praegugi. Siis aga laskis „inglaste piiskop” ehitada pühamu, mis muutus paljude sajandite jooksul üha suuremaks ja võimsamaks ning millest sai anglikaani kristluse peakirik. Normannist peapiiskop Lanfranc hakkas seda ümber ehitama 1070. Canterbury peapiiskopid on Inglismaa poliitikas alati tähtsat rolli mänginud. Võtmesündmus toimus selles katedraalis 1170, kui neli rüütlit mõrvasid peapiiskop Thomas Becketi. Arvatakse, et nad tegutsesid kuningas Henry II käsu kohaselt. Becketi sarga kohta kõneldakse imelugusid. Ta kanoniseeriti kiiresti ja sinna hakkas saabuma palverändureid nii kodu- kui välismaalt, kes mõjusid väga hästi nii katedraali prestiižile kui ka kassale. Geoffrey Chauceri „Canterbury lood” on kirjutatud 14. sajandil, kui autor ise nägi löövi ümberehitamist. Suur ehitustöö algas 1391. Vägev torn Bell Harry aga valmis alles 1505. Peaaltari taga asunud Püha Thomase sarga käskis Henry VIII 1538 hävitada. Vana palverännutee katedraali juurde läks mööda High Streeti ja Mercery Lane’i kuni uhke 16. sajandil ehitatud Kristuse kiriku väravani. Katedraal ise paistab silma oma uhkete mosaiikakendega. Külastajatele pakuvad huvi ka Becketi mõrvamise paik loodepoolses põiklöövis, samuti pihitool, kus Henry II kahetses pattu, mis ta oli teinud Becketit mõrvata lastes, ja Musta Printsi sark. 1988 lülitas UNESCO Canterbury katedraali maailmapärandi nimekirja – seda tänu suurele rollile, mis too kirik mängis kristluse toomisel anglosaksi kuningriikidesse. RC\nSchwerini loss (Schwerin, Saksamaa) Võluv kindlus strateegiliselt heas asupaigas Schwerini järve saarel 1160 alistasid germaani ülikud Heinrich Lõvi juhtimisel ühe slaavlaste asula ja rajasid sinna kindluse. Sellest sai Mecklenburgi hertsogite asupaik. Nad ehitasid Schwerini kindluse põhjalikult ümber, muutes selle kaitserajatise asemel paleeks. Hertsogite residents oli seal kuni aastani 1765 ja siis uuesti alates 1837. Selleks ajaks oli terve ehitis jõudnud laguneda. Suurhertsog Friedrich I ja ta järglane Friedrich Franz II otsustasid lossi taastada, võttes arhitektuuri osas eeskujuks Prantsusmaal Loire’i ääres asuva Chambord’i lossi. Kui vaidlused mitme arhitekti vahel olid vaibunud, hakkasid tööd 1843 Georg Adolph Demmleri üldjuhtimisel pihta. Kõrge peatorn valmis 1847. Friedrich Franz sai siiski oma perega muinasjutulossi asuda alles 1857. Hertsogi tütre Elizabethi toas 1913 puhkenud tulekahju hävitas Schwerini lossis mõndagi ja kui 1918 monarhia Saksamaal lõppes, läks ehitis riigi omandiks ning sellest sai avalik muuseum.\n1990, pärast Saksamaa taasühinemist, hakati Schwerini lossi põhjalikult korda tegema. Osa sellest taasavati muuseumina ja hoonest sai ka kohaliku omavalitsuse töökoht. Mecklenburgi hertsogite paraadruumid on külastajatele avatud. AG\n„Schwerini loss on alati olnud suurepärane, oma kunagised asukad on ta aga pärast nende troonist loobumist 1918 kaotanud.“ Dorothea S. Michelman, ajaloolane\nEuroopa • Saksamaa 339\nNormandia rannariba (Prantsusmaa) Liitlasvägede maabumispaik Euroopa mandril Teises maailmasõjas\n„Teie vaenlane on hästi välja õpetatud, hästi varustatud ja lahingutes karastunud. Ta hakkab võitlema metsikult.” Kindral Eisenhower, D-Day käskkirjast 6. juunil 1944 Normandia liivarandadel polnuks raske maabuda, kuid betoonist punkritest tulistavad suurtükid põhjustasid suuri kaotusi. Liitlasvägede maabumisel lennutasid dessantüksused üles aerostaate, et õhurünnakuid takistada.\n380 Euroopa • Prantsusmaa\n1944, kui Itaalia kapituleerus ja Nõukogude Liit surus natse Ida-Euroopast välja, tundus liitlaste positsioon paljulubav. Väejuhid olid juba alates 1943. aastast kavandanud invasiooni Prantsusmaale. Liitlastel nappis hävituslennukeid ja Prantsuse rannikujoone omapära tähendas seda, et edukas dessant oleks mõeldav ainult kahes kohas: Calais’ ja Normandia rannikul. Otsustati viimase kasuks. See jäi küll kaugemale, kuid oli see-eest nõrgemini kaitstud, andes maabuvatele väeüksustele rohkem tegutsemisvõimalust. Pealegi arvati, et sakslastel oli raskem just seda plaani ette aimata. Maabumisoperatsioonile anti koodnimi „Overlord”. 160 000 meest ületas 6. juunil 1944 Inglise kanali ja sellisena sai „Overlordist” kõigi aegade suurim invasioon. Korraga maabumiseks valiti viis paika Normandia rannikul. Üks nendest oli 8 km pikk rannariba koodnimetusega Sward Beach, mis asus 9 km kaugusel Caenist. Britid maabusid seal suhteliselt väheste kaotuste hinnaga. Kanada väeüksused, kes ajalooülevaadetes sageli väärilise tähelepanuta on jäetud, alustasid tormijooksu pisut rohkem lääne pool paigas koodnimega Juno Beach. Invasiooni keskmest pisut eemal nn Gold Beachil saatis dessandi esimesel ööl britte suur edu. Ameeriklastel aga läks nn Omaha Beachil asi täbaraks. Nad kohtusid sakslaste hästi väljaõpetatud 352. jalaväedivisjoniga ja neil tuli maha pidada pealetungipäeva ehk D-Day kõige rängem lahing. Viimane viiest maabumispaigast jäi veelgi kaugemale läände ja seal läks dessant üsna hõlpsalt. Huviline, kes tänapäeval Normandias neid ajaloolisi paiku uudistab, leiab eest rahumeelsed liivarannad. Sakslaste punkrisüsteemide jäänused ja roostes okastraat aga räägivad praegugi kunagisest rängast lahingust. OR\nNotre-Dame du Haut’ kirik (Ronchamp, Prantsusmaa) Le Corbusier’ religioosse arhitektuuri meistriteos Šveitsis sündinud Le Corbusier (õige nimega CharlesÉdouard Jeanneret) on suurimaid nimesid 20. sajandi arhitektuuris ja Notre-Dame du Haut’ kirikut peetakse üheks tema tähtsaimaks tööks. Le Corbusier oli tehnikaajastu inimene, kes samas ammutas inspiratsiooni looduspärastest ja loomulikest vormidest. Enim hakkas see tema töös avalduma pärast Teist maailmasõda, kui tehnika kõikehävitav jõud oli Le Corbusier’dki häirima hakanud. Kabel, mille katuse kuju loomisel oli autoril silme ees merekarp, seisab künka tipus. Eelmine kirik selles paigas hävis sõjas ja Le Corbusier’ sai ülesande see asendada. Tegu oli populaarse palverännukohaga, kuhu oli kokku tulnud väga palju usklikke. Seda arvestades kavandas Le Corbusier õue täiendava kantsli ja altari, et suuri jumalateenistusi saaks seal pidada. Samas seisab klaasvitriinis eelmisest kirikuhoonest päästetud neitsi Maarja kuju. Pühakoda on kujundatud asümmeetrilisena ja kui selle ümber kõndida, muutub vaade nagu skulptuuri puhul.\nMüüride kontuur ja ka katus on lainjas. Põrand laskub altari suunas. Kõige uuemeelsem iseärasus on kindlasti hoone valgustus. Seintes on tosinate kaupa pisikesi ebaregulaarselt paiknevaid aknaid, päevavalgus hoovab aga sisse ka läbi katusealuse pika rõhtpilu. Nii tundubki, et valgus täidab tervet ruumi otsekui vaevutajutav õhuvoog. IZ\n„Ruumikus, valgus ja korrastatus. Need on asjad, mida inimesed vajavad niisama palju kui argist leiba.” Le Corbusier, arhitekt\nEuroopa • Prantsusmaa 419\nHeraklese tuletorn (La Coruña, Hispaania) Vanim tuletorn maailmas Sellel kaljurüngal on tuletorn seisnud juba umbes 1900 aastat. Hispaania Brigantiaks kutsutud piirkonda okupeerinud roomlased ehitasid Heraklese tuletorni 1. sajandi lõpul või 2. sajandi alguses keiser Traianuse aegadel. Arhitekt oli Cayo Sergio Lupo ja imelisel kombel täidab see rajatis oma esialgset ülesannet tänaseni. Torni remonditi viimati 18. sajandil. Sinna on täiesti võimalik olnud paigaldada 21. sajandi tehnoseadmeid. Tippu viib 243 poolemeetrist astet ja 112 m kõrgusel merepinnast plinkiv valgus paistab 50 km kaugusele. La Coruña sadam kui jahtide ja kruiisilaevade populaarne sihtkoht on suuruselt teine Hispaanias. Sadu aastaid oli see põhiline sissepääsuvärav kristlastest palveränduritele, kes tulid pühale rännakule Santiago de Compostelasse. On arusaadav, miks roomlased ehitasid Heraklese tuletorni paika, mida üldiselt teatakse nime all Costa da Morte ehk Surmarannik. Roomlased pidasid maailma lapikuks ja arvasid, et just sealne rannajoon ongi perimeetriks. Paljude tuhandete meremeeste elu päästnud Torre de Hércules sai ruttu kuulsaks ja säilitas oma aupaiste pikki sajandeid. Seda on piltidena kujutatud keskaegsetes atlastes ja varasematelgi kaartidel. Tuletorni nimi pärineb Rooma müüdist, mis kõneleb Heraklesele antud 12 ülesandest. Üks vägitöö seisnes kolmepäise hiiglase Geryoni tapmises. Herakles matnud hiiglase pead praegusesse La Coruñasse ja käskinud sinna linna rajada. La Coruña vapikilbil ilutseb pealuu ja ristiasetatud sääreluude kohal tuletorn ja seda peetakse legendi heaks tõestuseks. LH\n„See väga kõrge tuletorn on üks väheseid tähelepanuväärseid ehitisi, mis vaatavad Britannia poole.“ Paulus Orosius „Historiae adversum paganos“ (u 415)\n536 Euroopa • Hispaania\nWieliczka soolakaevandus (Kraków, Poola) Keskaegne soolakaevandus, kus leidub huvipakkuvaid raidkunsti taieseid Wieliczka on Euroopa vanimaid soolakaevandusi. Kivisoola lademed avastati seal 13. sajandil ja seda toodi maapõuest välja pidevalt kuni aastani 1992. Kaevandusel on maa sees üheksa tasandit, millest alumine on 327 m sügavusel. Kokku on selles 2040 kambrit ja üle 300 km rõhtsaid käike, 26 maapinnale toovat püstšahti ja veel umbes 180 samasugust, mis seovad eri sügavuses asuvaid kambreid. Terve kompleks on hästi säilinud, ent kõige märkimisväärsem on see, et maa alla, otse soolalademesse, on ehitatud uhked kabelid, kaunistatud kohalike kaevurite tehtud soolast usuteemaliste skulptuuridega. Ei puudu isegi soolajärved, millel huvilised saavad pisikeste paatidega sõita. Üsna suur osa kaevandusest on praegu külastajatele avatud. Vanim kaevanduse pühamu on barokkstiilis Püha Antoniuse kabel. Esimene missa peeti seal 1698. Peale altarite ja detailiküllaste bareljeefide näeb kabelis hulka\nsoolast valmistatud taieseid, kaasa arvatud neitsi Maarja ja kaevurite kaitsepühaku Püha Antoniuse kujud. Suurem kabel on pühendatud kohalike soolakaevurite kaitsjale Pühale Kingale. Seda hakati välja raiuma ja viimistlema 1896 ning tööd jagus vaheaegadega kuni aastani 1993. Seegi uhke koobas on põrandast laeni soolast, kaasa arvatud altar ja kogu sisustus. Kõige tähelepanuväärsemad on vägevad soolakristallidest valmistatud lühtrid, mis 1918 varustati elektripirnidega. Paljud kambrid on nimeliselt pühendatud Poola ajaloo- ja kirikutegelastele. Üks kõige vahvamaid kogu rajatises on Kunegunda väike kamber oma päkapikukujudega. Need imiteerivad töötavaid kaevureid, kuid paraku sellisel viisil, mis ei tee au ei nendele ega ka Poola folkloorile. CK\nEuroopa • Poola 605\nPeetri ja Pauli kindlus (Peterburi, Venemaa) Kindlus, mis paikneb saarel Peterburi südames Peeter Suur asutas Peterburi linna 1703 maa-alale, mille ta oli hõivanud rootslastelt. Keisril oli plaan rajada sinna riigi uus pealinn. Kuna käis Põhjasõda (1700–1721) Rootsiga, otsustati esimesena paika ehitada Peetri ja Pauli kindlus. Asukohaks valiti üks Neeva jõe saar. Hiljem lisandusid vangla ja katedraal. Peagi hakkas kogu kompleks kajastama Peeter I eesmärki muuta Venemaa moodsaks riigiks. Tõepoolest, terve Peterburi ehitati Peeter Suure ainusoovi järgi. Puhuti viibis ka keiser ise kohapeal ja elas primitiivses, napilt kolme päevaga Peetri ja Pauli kindlusest ida poole ehitatud majakeses. Põhjasõja ajal osutus see kindlus tegelikult tarbetuks, sest Rootsi sõjalaevad ei pääsenud kordagi Peterburini. 1712–1733 ehitati saarele suur katedraal, mis sai hiljem kõigi Vene keisrite viimseks puhkepaigaks alates Peeter Suurest kuni hukatud Nikolai II-ni. Alates aastast 1720 kasutati kindlust garnisonina ja poliitvangide türmina. Oktoobrirevolutsioonis 1917 mängis Peetri ja Pauli kindlus tähtsat roll. Kõigepealt toimetati sinna varjule keisrile truid riigiametnikke, säästmaks neid rahva viha eest, lõpuks aga langes seegi bolševike kätte. 1924 hakkas seal tegutsema muuseum. Peetri ja Pauli kindlus kajastab Venemaa ajalugu Peeter Suure päevadest kuni Vladimir Leninini. See oli esimene ja tõeliselt mastaapne rajatis selles uhkes linnas, sümboliseerides keisrite absoluutset võimu revolutsioonieelsel Venemaal. Nii kindlus kui kogu Peterburi ajalooline keskus on alates 1990 UNESCO maailmapärandi nimistus. JF\n„See oli viimane saar deltas ja ükski laev ei saanud sellest kindlusest möödumata siseneda.“ „Knopf Guides. St. Petersburg“ (1995)\n668 Euroopa • Venemaa\nIssanda Muutmise kirik (Kiži saar, Venemaa) Vene puitarhitektuuri oivalisim näide Issanda Muutmise (Preobraženskaja) kirik Kiži saarel on kõige väljapaistvam ja erakordsem puitehitiste kogum tervel Venemaal. Kõik need uhked sibulkuplid ja pühakodade seinad ehitati puidust, seejuures ei kasutanud toonased meistrid isegi mitte raudnaelu. Kiži saar seisab UNESCO maailmapärandi nimistus alates 1990. Issanda Muutmise kirik ehitati 1714 ja see demonstreerib suurepäraselt nii vene rahva rõõmsameelsust kui ehitusosavust. Peahoone tehti eranditult männipuidust. Kiriku profiil on püramiidjas, see koosneb kolmest kahanevas suuruses ülestikku asetsevast oktaeedrist. Katusel ilutseb 22 haavapuusindlitega kaetud sibulkuplit. Puidu mädanemise hoiab ära leidlikult välja mõeldud vee äravoolu süsteem. On tähelepanuväärne, et kõik see ehitati primitiivsete tööriistade abil, suuremas osas lihtsa kirvega. Ehitusmeistrite ja projekteerijate nimesid ei tea keegi. Pärimuse kohaselt olevat kiriku ehitanud üksainus puusepp nimega Nestor, kes heitnud pühakoja valmimise\njärel oma kirve Oneega järve, kinnitades: „Mitte kunagi pole kusagil ehitatud ega ehitata ka tulevikus säherdust kirikut, mis võiks olla sellega võrdne.“ Kiži saarel on palju teisigi kirikuid, k.a üheksa kupliga Pokrovskaja (Lumeime) kirik (1764) ja 14. sajandist pärit Püha Laatsaruse kirik, mis on ühtlasi vanim säilinud puukirik Venemaal. Saarel saab aimu ka 18. sajandi Venemaa talumajapidamistest, ka on seal looduskaitseala. Issanda Muutmise kirik on üks Venemaa arhitektuuripärle. Selle täiuslikkus, vägevus ja elegants on ainulaadsed. Seda muljet võimendab teadmine, et kõige ehitamiseks kasutati ainult puitu ja primitiivseid tööriistu. Nii ongi terve Kiži saar ainulaadne mälestis Vene puitarhitektuurist ja kunagiste töömeeste osavusest. JF\nEuroopa • Venemaa 677\nSurnute linn (Kairo, Egiptus) Hauamaa nii elavatele kui surnutele 13. sajandi keskpaigas koosnes Egiptuse valitsejate armee peamiselt türgi orisõduritest ehk mamelukkidest. Pärast kristlike ristisõdijate invasiooni tagasitõrjumist 1250 haarasid mamelukkide juhid kontrolli riigi üle enese kätesse ja seadsid sisse režiimi, mis kestis 250 aastat. Mamelukid ehitasid toredaid paleesid ja mošeesid, kuid nende suurim panus Kairo ilmesse on tsitadellist põhja pool asutatud hauamaa, mis hakkas täiendama varasemat kalmistut, mis paiknes linnast lõunas. Surnuaedu peetakse üldiselt lahkunute linnadeks, kuid too kalmistu sai ka elavate asulaks, sest rahvas hakkas sinna kodusid asutama. Hauarajatiste enamik meenutab väikesi kahe- või kolmetoalisi maju koos aiakesega. Nende alla on maetud kadunukesed, kes lebavad surilinaga katmatult ühel küljel nii, et nende nägu jääb Meka poole. Sealsed hauaehitised olid nagu vaaraode püramiidide pisikesed järglased. Tubades said surnute lähedased ja sõbrad ka ööbida ning lahkunute kõrval süüa-juua.\n710 Aafrika • Egiptus\n14. sajandil otsustas hulk inimesi hauaehitistes lausa elama hakata. Sultanid ehitasid oma perekonna jaoks hoopis vägevamaid matusekohti. Näitena võiks tuua esimese tšerkessist sultani Burquqi (valitses 1382–1389) mausoleumi. 1470-ndatel laskis sultan Qait-bei rajada enesele suurejoonelise matusekompleksi koos uhke mošeega. Raha selleks saadi Euroopasse Kaug-Ida maitseaineid müües. Praeguseks on Surnute linnast saanud poodide ja elamukvartalite, täiturgude ja politseijaoskondadega linnaosa, kus peetakse ka lambakarja ja sõidavad isegi liinibussid. Seda vaatamata tõsiasjale, et kitsaste tänavate enamik kõlbab ainult eeslikaarikute liikumiseks. RC\nKeiser Askia hauakamber (Gao, Mali) Monumentaalne saviehitis, püramiidjas islami stiilis hauakompleks Piirkonda piki Nigeri jõge Sahara kõrbest lõunas valitses keskajal Mali keisririik, mis ulatus Nigeeriast kuni Atlandi ookeanini. See kauples peamiselt kulla ja Sahara soolaga. Tähtsaimad linnad olid kaubateede ristumiskohta tekkinud Timbuktu ja Djenne, millest arenesid välja ka islami usukeskused. 15. sajandil tõrjus songhai hõim Mali keisri Timbuktust välja. Too hõim oli Nigeri ääres Gao linnriigi asutanud. Songhaid vallutasid ka Saheli, maariba vastu Sahara piiri. Esimene songhaist valitseja Askia Muhammad I läks 1495 palverännakule Mekasse ning tõi sealt kaasa oma hauapaiga rajamiseks vajaliku mulla ja puidu. Ehitusmaterjali olevat vedanud tuhanded kaamelid. Paljude kaugele väljaulatuvate puust teivastega püramiidjas rajatis on suurim kolonialismi-eelne ehitis selles piirkonnas ja eemalt paistab see nagu suur termiidipesa. Sinna on maetud mõned keisri järglased. Kompleksi kuuluvad kaks mošeed, kalmistu ja koosolekupaik. Pärast Askia\nMuhammadi aegu eksisteeris songhaide riik veel kõigest sajandi, siis alistasid selle Judar-paša juhitud marokolased. 2004 arvati Askia hauakamber UNESCO maailmakultuuri pärandi hulka kui rajatis, mis kajastab kohaliku ehitustraditsiooni sümbioosi islami kultuurile omaste joontega ja ka Põhja-Aafrika mõjutusi. Kõik see kokku moodustab Sahelis ainulaadse Lääne-Aafrika arhitektuuristiili. Savist hauarajatist hakati selle püsimise tagamiseks regulaarselt hooldama juba alates ehitamise aegadest. Välispinda uuendatakse pidevalt. Sealseid mošeesid laiendati 1960-ndatel ja 1970-ndatel ning 1999 ümbritseti terve kompleks müüriga. RC\nAafrika • Mali 727\nSuvepalee (Peking, Hiina) Maastikupargi kujunduse meistriteos Pekingi Suvepalee esimese järgu laskis ehitada 1750 keiser Qinglong, mandžude Qingi dünastias viies valitseja, kingitusena oma emale. Ta tegi sellest ühtlasi oma perekonna suveresidentsi, et Keelatud linna põuasest kuumusest ja argisest saginast eemal olla. Suvepalee koos selle juurde kuuluvate ehitistega asub metsarohkel mägismaal kolme tehislikult paisutatud järve ääres. Leidlike kujundajate põhikontseptsioon oli Hiina eri piirkondade ehitus- ja aiakunsti joonte kokkusulatamine. Suvepalee lähedale jäävat Lõunajärve palistavate aedade kavandamisel võeti aluseks kuulsa Hangzhou kandis asuva Läänejärve ümbrus. Huvide Harmoonia aia kujundamisel aga võeti eeskujuks Lõuna-Hiinas tüüpilised „veelinnad” oma rohkete kanalitega. Pika Eluea mäe põhjaveerule ehitati Tiibeti stiilis maju, Suzhou tänava äärde aga ehthiinalikke poode. Paleekompleks jagunes kolmeks osaks: administratiivne osa (sealt korraldati riigiasju), residents (kus elas keiser oma õukonnaga) ning järvede-\n874 Aasia • Hiina\ntiikide ja aedade osa. Veekogud, aiad ja ehitised moodustasid harmoonilise koosluse, mis mõjus haruldaselt kaunina. Sissetungijad Euroopast rüüstasid Suvepaleed esmalt 1860 ja siis uuesti 1902. Mõlema rünnaku järel ehitas ekstravagantne keisrinna Cixi selle taas üles ning paljude hiinlaste silmis hakkas see palee sümboliseerima rahvuslikku ja kultuurilist vastupanu välismaalaste barbarismile. Pärast 1911. aasta revolutsiooni ja uue vabariigi kehtestamist avati Suvepalee kõigile ja 1924 kuulutati see Pekingi rahvapargiks. UNESCO arvas Suvepalee maailmapärandi nimekirja 1998. AG\nTai Shani mäe templid (Tai’an, Hiina) Hiina kõige püham mägi, turistide ja palverändurite sihtkoht Tai Shani mäe ümber on tekkinud rohkesti legende. Üks legend räägib, et kui Pan Gu (Hiina mütoloogia järgi esimene elusolend) suri, sai tema peast Tai Shan, mida taoistid peavad üheks viiest kõige tähtsamast mäest. Oluline mägi on see ka budismis. Vana-Hiina keisrid pidasid seda mäge taeva valitseja pojaks. Esimeste tegude hulgas, mis iga vastne troonileasunu ette võttis, oli palvetada sellel mäel oma eellaste eest. Kui Konfutsius (Kong Fuzi) 6. sajandil eKr Tai Shanil ära oli käinud, nentis ta: „Maailm on pisike.” Aga aastatuhandeid hiljem deklareeris Mao Zedong: „Ida on punane.” Mäe tipp jääb 1546 m kõrgusele merepinnast ning seal on 22 templit, 97 varet, 819 kirjaga kivitahvlit ja 1018 kalju pinnale või kividesse raiutud tekstilõiku. Kõrgeimas tipus on taevase valitseja ehk Nefriitkeisri tempel. Vana legendi kohaselt valitses just tema tervet maailma. Monumendile selle ees pole kirjutatud midagi, sest keiser ei jäänud tekstiga rahule. Suurim ja terviklikem ehitis on Tai Shani mäejumala tempel, mis püstitati Qini dünastia ajal. Väga palju rahvast käib ka Asuursiniste Pilvede templis. See oli pühendatud Bixiale, taoistlikule koidujumalannale, kes kaitses sünnitavaid naisi. Juba väga ammustel aegadel raiuti sellesse mäkke trepp, millel on 6600 astet. Tänapäeva Hiina teadlane Guo Moruo nimetab Tai Shani „Hiina kultuuriks miniatuuris”. Tolle templimäe tähtsust iidsete Hiina tsivilisatsioonide ja tavade sümbolina hindab ka UNESCO: 1987 kanti see maailmapärandi nimekirja. Tänapäevalgi ronivad Tai Shani tippu tuhanded inimesed – need, kes seda suudavad, elavat 100-aastaseks. Mäe tipp on ühtelugu mattunud pilvedesse, kuid paljud soovivad seal kaasa elada just päikesetõusule, mis olevat vapustav vaatepilt. MA\n„Hiina vanasõna „Langenud lehed jäävad juurte peale” tähendab seda, et inimese vaim naaseb pärast surma Tai Shanile.” UNESCO\nAasia • Hiina 877\nSurmaväljade memoriaal (Phnom Penhi lähedal, Kambodža) Punaste khmeeride poolt halastamatult hukatute mälestusmärk Choeung Ekis, kunagises puuviljaaias, on Surmavälja memoriaal. Aastas käib seda vaatamas enam kui 100 000 inimest, kes saabuvad tervest maailmast, et näha oma silmaga kurikuulsaimat paika Kambodžas ja samas avaldada austust nendele, kes langesid punaste khmeeride brutaalse režiimi ohvriks. Punased khmeerid olid Kambodža kommunistid, kes olid otsustanud hakata linnadeta ühiskonnas maad uutmoodi harima. Nad haarasid võimu 1975 ja 1979. aastaks, kui vietnamlased khmeerid alistasid, olid nad jõudnud hukata 1,7 miljonit inimest. Enamik ohvreid isegi ei teadnud, kes on Pol Poth, sest kogu tapatööd tehti punaste khmeeride juhtorgani Angka (’opositsioon’) nime all. Phnom Penhi lähedastel Surmaväljadel hukkasid ja põletasid režiimi käsilased tohutu hulga inimesi. Ainuüksi Choeung Ekis kaotas elu 17 000 inimest. Seal torkab saabujale kõigepealt silma kolmekorruseline mälestuspagood, kuhu on virnastatud vähemalt 8000 ea ja soo järgi sorteeritud kolpa. Asi käis nii, et ohvrid kuulati kõigepealt Tuol Slengi nn ümberkasvatuslaagris üle ja viidi siis Surmaväljadele hukkamisele. Memoriaalpagoodi taga on massihauad, milles peituvad õhukese mullakihiga kaetud luutükid. Ümberringi laiuvad riisiväljad. Kõik näib kena ja rahulik, kuid nagu natside koonduslaagrid, oli seegi omal ajal uskumatu õuduse ja julmuse paik. Kambodža on budistlik riik ja paljud selle elanikud on veendunud, et inimkolpasid ei tohiks eksponeerida. Usutakse, et kuni surnu pole maetud, ei saa ta hing vabaks. Ometi pole muuseumi likvideeritud – nii tähtsaks peetakse toimunu meenutamist. Eks ikka lootuses, et midagi sellist ei kordu enam iial. OR\nChoeung Ekist leitud kolpasid hoitakse selles mälestusstuupas kui genotsiidi tõendeid. Pol Pothi ohvrite fotod Tuol Slengi genotsiidimuuseumis Phnom Penhis.\n908 Aasia • Cambodia\nLarnachi loss (Dunedin, Uus-Meremaa) Uus-Meremaa ainus ehtne loss, mille ehitamiseks ei säästetud vahendeid Larnachi lossi ehitus algas 1871 ja 200 töömeest tulid selle ülesandega toime kolme aastaga. Siseruumide kujundamiseks kulus siiski veel tosin aastat. Austraalias sündinud William Larnachi panganduskarjäär sai alguse LõunaAustraalia kullaleiukohtades. Hiljem määrati ta UusMeremaal Dunedinis asuva Otago panga juhatajaks. Larnachil oli lisaks ettevõtja hingele hiigelsuur ego. Koha tulevase häärberi jaoks valis ta välja koos oma poja Donaldiga ratsaretkel Otago poolsaarele. Larnachi loss ehitati tema esimese naise Eliza jaoks, kombineerides uusgooti ja koloniaalstiili. Ehitusmaterjalide ja sisustuse pealt kokku ei hoitud. Töömehi kutsuti kohale kogu maailmast ja ka ehitusmaterjal polnud suures osas kohalik: marmor toodi Itaaliast, keraamilised plaadid Inglismaalt, klaas Veneziast ja Prantsusmaalt ning kiltkivi Walesist. Kasutati nii kohalikku puitu kui mitmeid eksootilisi liike. Lastetoas asuv ühetonnine marmorvann kujutab endast ühe ehtsa Herculaneumi vanni koopiat. 1886 ehitati lossi Larnachi lemmiktütre Kate’i 21. sünnipäeva tähistamiseks ballisaal. Paraku suri neiu varsti pärast seda ning tema vaim käivat nüüd ballisaalis kummitamas. Pärast seda, kui Larnach poliitikaga tegelema hakkas, võõrustas ta oma häärberis suurt hulka juhtivaid poliitikuid. 1898. aastal laskis Larnach end parlamendihoones maha. Kuna testamenti maha ei jäänud, läksid pärijad omavahel tülli ning lõpuks tuli loss maha müüa. Seda kasutati vaimuhaigla ning Teise maailmasõja päevil ka kasarmuna, nii et hoone seisukord aina halvenes. 1967. aastal ostis Barkeri perekond maja ära ning asus seda restaureerima. Nüüdseks on Larnachi loss kaunis nagu oma hiilgeaegadel ning sellest on saanud üks Dunedini peamisi vaatamisväärsusi. MA\n„Kahel ülemisel korrusel olid laed alla varisenud, elektrijuhtmed olid kadunud ning kogu hoone lekkis nagu sõel.” Margaret Barker, lossi omanik\nOkeaania • Uus-Meremaa 937\nUNESCO maailmapärandi nimekiri Selles raamatus on juttu 399 UNESCO maailmapärandi objekti kohta, mida identifitseerivad tingmärgid nende nime kõrval. Alljärgnev on UNESCO maailmapärandi ametlik nimekiri koos objektide sissekande ajaga, millele järgnevad viited selle raamatu lehekülgedele. Afganistan Jami minarett ja arheoloogiamuistised (2002) Jami minarett 822 Ameerika Ühendriigid Ajalooline Cahokia Mounds (1982) Cahokia kalmed 42 La Fortaleza ja San Juani ajaloolised asulad Puerto Ricos (1983) San José kirik 144 Mesa Verde rahvuspark (1978) Mesa Verde 88 Monticello ja Virginia Ülikool Charlottesville’is (1987) Monticello 44 Vabadussammas (1984) Vabadussammas 68 Argentina Jesuiitide kvartal Córdobas (2000) Córdoba Ülikool 183 Jesuiitide misjonikeskused Guaranis (1983/1984) San Ignacio Miní 178 Armeenia Etšhmiadzini katedraal ja Zvartnotsi templi varemed (2000) Etšhmiadzini katedraal 816 Austraalia Kakadu rahvuspark (1981, 1987, 1992) Kakadu rahvuspark 919 Austria Grazi ajalooline kesklinn (1999) Grazi relvakamber 454 Salzburgi vanalinn (1996) Mozarti sünnimaja 453 Schönbrunni loss ja aiad (1996) Schönbrunni loss 447 Semmeringi raudtee (1998) Semmeringi raudtee 445 Viini vanalinn (2001) Belvedere loss 446 Hofburgi palee 452 Keskkalmistu 449 Staatsoper 450 Wachau kultuurmaastik (2000) Melki kloostrikirik 444 Belgia Brugge vanalinn (2000) Brugge kellatorn 333 Neli Keskkanali lüüsi ja nende ümbrus, La Louvière ja Le Roeulx (Hainault) (1998) Keskkanali laevatõstukid 336\n942 UNESCO maailmapärandi nimekiri\nBenin Abomey kuningapaleed (1985) Abomey kuningapaleed 736 Boliivia Chiquitose jesuiitide misjonikeskus (1990) San José jesuiitide misjonikirik 172 Potosí kaevanduslinn (1987) Kuninglik rahapaja 171 Sucre vanalinn (1991) Vabaduse Maja 170 Tiwanaku kultuuri vaimu- ja poliitilise elu keskus (2000) Tiwanaku 169 Bosnia ja Hertsegoviina Mostari vanalinna Vana silla piirkond (2005) Vana sild 662 Brasiilia Jesuiitide misjonikeskused Guaranis (1983,1984) São Miguel das Missões 159 Salvador da Bahia vanalinn (1985) Santo Antônio da Barra merekindlus 154 Bulgaaria Kazanlaki hauakamber (1979) Kazanlaki hauakamber 626 Madara ratsanik (1979) Madara ratsanik 624 Rila klooster (1983) Rila klooster 627 Colombia Cartagena sadam ja kindlustused (1984) Cartagena müürid 148 San Agustíni arheoloogiapark (1995) Kujude org 150 Dominikaani Vabariik Santo Domingo koloniaallinn (1990) Ozama kindlus 143 Ecuador Quito linn (1978) San Francisco klooster 147 Egiptus Kairo vanalinn (1979) AI-Azhari mošee 703 Bab el-Zuweila 704 Beit el-Suhaimi 705 Ibn Tuluni mošee 707 Kairo tsitadell 706 Memphis ja selle nekropol, püramiidide väli Gizast Dahšurini (1979) Cheopsi püramiid 711 Dahšuri püramiidid 716 Džoseri astmikpüramiid 714 Serapise tempel 715 Suur sfinks 712 Nuubia mälestised Abu Simbelist Philaeni (1979) Abu Simbeli templid 725 Karnaki tempel 723 Luxori tempel 722 Tutanhamoni hauakamber 720 Püha Katariina klooster (2002) Püha Katariina klooster 717 Etioopia Aksum (1980)\nAksumi obeliskid 729 Fasil Ghebbi Gondari piirkonnas (1979) Keiserlik inklosuur 730 Harari linn (2006) Harari linnamüür 732 Lalibela kaljukirikud (1978) Lalibela kaljukirikud 731 Gambia Senegambia kiviringid (2006) Senegambia kiviringid 726 Ghana Kindlused Volta piirkonnas, Accras ning Kesk- ja LääneGhanas (1979) Cabo Corso kindlus 735 Püha Georgi kindlus 734 Gruusia Bagrati katedraal ja Gelati klooster (1994) Svetitskhoveli katedraal 818 Guatemala Antigua Guatemala (1979) Halastaja Jumalaema kirik 128 Popenoe maja 127 Quirigua varemed ja arheoloogiapark (1981) Quiriguá archeoloogiapark 125 Tikali rahvuspark (1979) Tikal 126 Haiti Riiklik ajaloopark: Citadel, Sans Souci, Ramiers (1982) Laferrière’i tsitadell 142 Hiina Chengde mägikuurort ja templid (1994) Keiserlik suvepalee 867 Emei mäe piirkond, k.a Leshani Buddha maastikuala (1996) Leshani hiiglaslik Buddha 883 Esimese Qini soost keisri mausoleum (1987) Esimese Qini soost keisri mausoleum 879 Keisri suvepalee Pekingis (1998) Suvepalee 874 Konfutsiuse tempel ja Kongi pere kodumaja Qufus (1994) Konfutsiuse tempel 878 Mingi ja Qingi dünastia keisrilossid Pekingis ja Shenyangis (1987) Keelatud linn 873 Mandžu keisrite palee 870 Mingi ja Qingi dünastia hauapaigad (2000/2003/2004) Mingide hauapaigad 871 Mogao koopad (1987) Mogao koopad 866 Pekingi inimese leidmise koht Zhoukoudianis (1987) Draakoniluude mägi 876 Potala palee ajalooline kompleks, Lhasa (1994/2000/2001) Potala palee 865 Suur Hiina müür (1987) Suur Hiina müür 868 Taevatempel ja keiserlik ohvrialtar Pekingis (1998) Taevatempel 872 Tai Shani mägi (1987) Tai Shani mäe templid 877 Hispaania Alcalá de Henarese ajalooline piirkond ja ülikool (1998) Alcalá de Henarese Ülikool 563\nAlhambra, Generalife ja Albayzín, Granada (1984/1994) Alhambra 582 Altamira koobas (1985) Altamira koobas 540 Antoni Gaudí tööd (1984/2005) La Sagrada Familia 548 Güelli palee 550 Aranjuezi kultuurmaastik (2001) Aranjuezi kuningapalee 567 Atapuerca ajalooline paik (2000) Atapuerca koopad 557 Burgose katedraal (1984) Burgose katedraal 554 Córdoba vanalinn 1984/1994) Córdoba Suur mošee 577 Escoriali klooster Madridis (1984) Escoriali klooster 561 India Peaarhiiv 579 Katalaani muusika palee ja Püha Pau hospital Barcelonas (1997) Püha Pau hospital 547 Katedraal, Alcázar ja India Peaarhiiv Sevillas (1987) Alcázar 581 La Lonja de la Seda de Valencia (1996) La Lonja de la Seda 574 Las Médulas (1997) Las Médulas 553 Oviedo mälestised ja Astuuria kuningriigi kirikud (1985/1998) Cámara Santa 538 Pobleti klooster (1991) Santa María de Poblet 551 Salamanca vanalinn (1988) Salamanca Ülikooli portaal 558 Segovia vanalinn ja Segovia akvedukt (1985) Segovia akvedukt 560 Sevilla katedraal 580 Santa María de Guadalupe klooster (1993) Santa María de Guadalupe 569 Santiago de Compostela vanalinn (1985) Catedral del Apostol 537 Toledo linn (1986) El Greco maja 570 Sinagoga del Tránsito 572 Toledo katedraal 571 Vizcaya sild (2006) Vizcaya sild 541 Honduras Copán, maajade asula (1980) Copán 129 Horvaatia Dubrovniku vanalinn (1979/1994) Pile värav 655 Spliti vanalinn koos Diocletianuse palee varemetega (1979) Keiser Diocletianuse palee 654 Iirimaa Boyne’i oru ajaloolised mälestusmärgid (1993) Newgrange 218 Iisrael Akko (2001) Ristirüütlite pealinn Akko 765\nUNESCO maailmapärandi nimekiri 943


Venemaa taaskäivitamine ja Kesk-Euroopa – Diplomaatia\nVenemaa taaskäivitamine ja Kesk-Euroopa\nLühikest aega ja võib-olla ebarealistlikult oli võimalik ette kujutada, et kogu ekskommunistlik maailm liigub sõpradena vabaduse ja reformide suunas. 1988. aastal korrespondendina toonases Saksa DV-s viibides vaatasin vaimustunult, kuidas Ida-Saksa teismelised seisid järjekorras, et lugeda Nõukogude propagandamaterjale, mida nad varem põlastasid – nüüd nad lausa janunesid nende järele, sest seal kõneldi ajaloo kohta tõtt, mida nende enda ajakirjandus hoidis endiselt seitsme luku taga. Mõni kuu hiljem, Tšehhoslovakkia sametrevolutsiooni ajal, külastasin üht dissidendist sõpra, kes vabandas, et ei saa mulle täit tähelepanu pöörata, sest arutab telefonitsi taktikat Andreiga. Tegemist oli Andrei Sahharoviga. Leedus nägin pärast Nõukogude verist, nurjunud rünnakut 1991. aasta jaanuaris lillehunnikute kerkimist Leedu parlamendi ette Venemaa ja Leedu trikolooride all, mille külge olid seotud mustad leinalindid. Ühel oli lihtne kiri простите нам („andestage meile”). Loosung за вашу и нашу свободу („meie ja teie vabaduse eest”), mis oli tähistanud poola, leedu ja vene demokraatide ühtsust 1863. aastal, hakkas saama tõelist sisu\nVenemaa oskas mitmel moel tugevdada arusaama, et ta vanad koloniaalsed arusaamad ja taotlused Läänemerest Musta mereni ulatuvas piirkonnas pole kuhugi kadunud.\nIgal poolakal on Venemaa kohta arvamus – tavaliselt negatiivne\nTuski ja Sikorski geniaalsus Poola välispoliitikas avaldus selles, et nad loobusid mõtlemast levinud arvamuste peale ja hakkasid mõtlema Poola tegelikest rahvuslikest huvidest.\nIga Venemaa sammu käsitleti revanšistliku, neosovetliku ja ähvardava käitumise ilminguna.\nVenemaa edu proovikiviks Kagu-Euroopas on South Streami torujuhe, mis peaks pakkuma konkurentsi (ja kaikaid kodaraisse loopima) ELi toetatud Nabucco projektile.\nSmolenski lennuõnnetuse uurimine kulges lohakalt ja aeglaselt.


Festival toob Tõrva helilooja ja priimabaleriini - Valga - Lõuna-Eesti Postimees\nFestival toob Tõrva helilooja ja priimabaleriini\nTõrva kinomajas Koit leiab 10.–14. augustini kolmandat korda dokumentaalfilmide festival Tõrva Dokfest. Sel aastal üllatab festival vaatajaid eritahuliste eluloofilmidega nii Eesti kui välismaa inimestest, kellel kõigil on rääkida oma lugu.\n"Dokumentaalfilmide näol on tegemist võimalusega vaadata kõrvalt tõestisündinud lugusid ning ammutada neist just endale parajasti vajalikuna näivat. Sel aastal oleme selleks võimaluseks loonud teiste inimeste eludest õppimise", sõnas festivali kunstiline juht Marianna Kaat.\nKokku linastub Dokfestil kümme filmi, mis jutustavad lugusid vaadelduna kümnest erinevast vaatenurgast. Kavas on võimalik näha mitmeid tunnustusi saanud filme, sealhulgas Berliini festivali «Ahtung Berlin» filmiauhinna saanud film «Parchim International», Amsterdami rahvusvahelise dokumentaalfimide festivali publikuauhinnaga pärjatud film «Sonita» ning Sundance filmifestivali žürii peaauhinna võitnud film «The Wolfpack».\nEesti filmidest näidatakse kolmapäeval, 10. augustil maailma esmaesitlusena ning festivali avafilmina «Ühe unistuse maja», mis loob kollektiivportree Tallinna balletikoolist. Erikülalistena tulevad kohale režissöör Ruti Murusalu, produtsent Erik Norkroos ning priimaballeriin Kaie Kõrb.\nNeljapäeval, 11. augustil on muusika- ja filmihuvilisel võimalik osa saada helilooja Sven Grünbergi teekonnast filmis «Bonus track». Pärast filmi on külalistel võimalik arutleda filmis nähtu üle režissöör Riho Västikuga ning budistliku helilooja endaga.\nTõrva Dokfesti korraldab MTÜ Rabarebased. Meeskond koosneb noortest kinoentusiastidest, kellest enamik on Tartu Ülikooli Viljandi kultuuriakadeemia tudengid. Festival saab teoks koostöös Tõrva linnavalitsuse, MTÜ Mondo, Nordea ning teiste koostööpartneritega.


Kui sõda käib, tuleb keskenduda selle võitmisele, mitte uneskõndimisele – Lauri Vahtre blogi\nSõgeduse mängumailt Ukraina\nKui sõda käib, tuleb keskenduda selle võitmisele, mitte uneskõndimisele\nUkraina sõda on langetanud hulgaliselt maske ja toonud päevavalgele enneolematu koguse ebameeldivat tõtt – seni maha vaikitud, olematuks mõeldud, alateadvusse peletatud tõiku, millega nüüd tuleb silmitsi seista ja endalt küsida, kuidas edasi elada. Maailm ei olnud nii lillelõhnaline, nagu mõni arvama kippus.\nNäiteks selgub vägisi, et vene rahvaga ja vene kultuuriga siiski on midagi valesti, et selles peitub mingi „süsteemne viga“, ning kogu meie poosetamine teemal, kui väga me ikkagi Tolstoid hindame ja kui sügavalt Putinit põlgame, osutub ekslikuks või koguni silmakirjalikuks. Tolstoi ja Putin käivad siiski kokku, nad on sama puu oksad, mida toidab üks ja sama juurestik. Hoopis asjatundmatu on Ukraina sõja taustal kiita Dostojevskit või Solženitsõnit, nagu paljud end kultuurseteks reklaamivad isikud süüdimatult teevad. Kuid mis veel olulisem – selle süsteemse vea olemasolu on sama hästi kui võimatu selgeks teha n-ö veendunud venelasele või vene kultuuri austajale. Ei, öeldakse, see jutt on russofoobia.\nJa kui vene kultuuri austajal on oma seisukoha kaitseks esitada siiski ka mõni intelligentne argument, siis need, kes praegu Vene agressiooni õigustavad või koguni mingit agressiooni üldse ei näegi – isegi kui kohalviibivad lähisugulased neile räägivad, mis tegelikult toimub –, ei vajagi mingeid argumente. Esiteks pole midagi olnud ja teiseks see, mis siiski on olnud, on väga hea. Nad on oma tões sama kindlad kui kõik maailma lamemaalased ja lähevad selle tõega läbi tegelikkuse otsekui uneskõndijad, kui kasutada Sofi Oksase suurepärast sõnaleidu. [siin on ilmselt ebatäpsus ja sõnaleid on vanem: Christopher Clark, Uneskõndijad. Kuidas Euroopa 1914. aastal sõjateele asus. 2015 (Varrak)]\nKui me seni võisime naerda tolle mutikese üle, kes kaelkirjakut nähes ütles: „Ei, sellist looma pole olemas“, sest pidasime teda erandlikuks, anekdootlikuks ja pigem väljamõelduks, siis nüüd peame tunnistama, et selliseid on miljonite kaupa. Statistiline paratamatus sosistab kõrva: ja kui juba Venemaal, siis miks mitte ka mujal. Lõhkuge nende kultuurinormid, laske nende ühiskond läbi imbuda vägivallast, andke kurjategijatele tegevusvabadus – ja te saate samasugused putinistid inglastest või prantslastest. Lõpuks oleme me seda ju näinud maailma ühe andekama ja kultuurseima rahva, nimelt sakslaste juures. Vaadake Riefenstahli „Tahte triumfi“: seal nad seisavad nöörsirgetes viirgudes – uneskõndijad.\nTõeliselt ehmatav ja ebameeldiv tõde aga seisneb selles, kui vastuvõtlikud me, inimesed, üleüldse oleme igasugu irratsionaalsetele teooriatele ja millise tahtejõuga me neist kinni hoiame, öelgu tegelikkus mida tahes. Hiljaaegu kirjutasid näiteks kolm Eesti sotsiaaldemokraati, et lausa kogu maailm vajab Eestilt feministlikku ja „tundetaiplikku“ julgeolekupoliitikat, mis keskenduks senisest enam naistele ja lastele, sest just nood saavad sõjas „ebaproportsionaalselt kannatada“. Oh taevas. Mistahes julgeolekupoliitika ülim eesmärk ongi naiste ja laste kaitse ning „ebaproportsionaalselt“ saavad sõjas kannatada hoopis mehed, vähemalt seni on saanud. Ainult et mingit ebaproportsionaalsust tegelikult pole. Rinne küll vajab ka naisi ning tagala vajab ka mehi, kuid aus ja õiglane on just selline tööjaotus: mehed sõdivad naiste ja laste eest, tagala aga toidab, katab ja varustab neid. Tulla taga nõudma mingit senisest veelgi naiste-laste kesksemat julgeolekupoliitikat ning eritähelepanu „allasurutud positsioonil“ asuvatele vähemustele (LGBT+ jt) on lihtsalt uneskõndimine. Vabamas sõnastuses ütleks: maja põleb lahtise leegiga, aga tema ajab ikka oma joru.\nKa laias maailmas on paljud nii- või naasugused uneskõndijad mõningase peataoleku järel oma põhitegevuse juurde tagasi pöördunud. Hetkeks peatunud rong nõksatas ja hakkab taas kiirust koguma. Ukraina Ukrainaks, öeldakse, aga põhiline on paljastada ikkagi massoonide maailmavalitsemisplaanid, mille juurde käivad koroona ja vaktsiinid. On vaja lõplikult likvideerida palgalõhe. Peletada toidulaualt koledus nimega liha. Võidelda halastamatult kolonialismi pärandiga. Rääkida lõpuks ometi tõtt Kennedy mõrvast, Roswelli lendavast taldrikust ja kaksiktornide õhkulaskmisest. Lõpetada muinasjutt, nagu oleksid ameeriklased Kuul käinud. Eestisse tagasi põigates: likvideerida Eestis kehtestatud kohutav politseiriik ja rahva sihilik hävitamine vaktsiinidega. Ja nii edasi.\nNiimoodi asju vaadeldes võib koguni tekkida mulje, et me kõik oleme omamoodi opakad, sama eba- ja kergeusklikud, sama irratsionaalsed, fanaatilised ja silmaklapistatud nagu saja või tuhande aasta eest, mistõttu tasuks igaühel endalt küsida: mis on see minu Kuu, mis mind paneb uluma ja segast ajama? Raudkindlaid tõendeid ignoreerima, ütlema, et „ei, seda looma pole olemas“? Mitte et see palju aitaks, aga vähemalt katse korras huvitav siiski. Ilmselt on ka nii, et me ise oma Kuud ei tunnegi, vähemalt mitte enne, kui meile kaelkirjakut näidatakse ja viimati ka mitte pärast seda. Need, kes praegu kinnitavad, et „hohollide peksmine“ on väga õige tegu, ei tea ju samuti, et nad pole mitte Vene patrioodid, vaid julmad ja silmaklapistatud šovinistid. Või siiski aimavad ja seda tigedamad on?\nMa ei taha eelnevaga sugugi selget vett sogaseks ajada ega propageerida mingit „me oleme kõik süüdi“-ideoloogiat, mis on samuti üks uneskõndimise vorm. Vähe sellest – see on ka laul Putini noodist, sest praegu on igasuguse udupeene hägu ajamine laul Putini noodist. Hägu aitab peita tõtt, muudab hea ja kurja ebamääraseks, võimaldab tähtsa näoga harrastada asendustegevusi. Siinse jutu mõte on risti vastupidine: kui sõda käib, siis tuleb keskenduda selle võitmisele, mitte sokutada oma lemmikideid Ukraina aitamise agendasse. Oleme koos kogu Läänega Ukraina tagala ja meie asi on käituda sõjaajale omase pragmaatilisuse ja sihipärasusega, mitte uneskõndimisega. Tore on muidugi uskuda, et ukrainlased sõdivad praegu elurikkuse, taimetoitluse ja kõige muu ilusa ja armsa eest, ainult et see on pehmelt öeldes jama ega aita neid kuidagi. Zelenski ütles 24. aprilli pressikonverentsil selgelt: me sõdime vabaduse eest, oma rahva eest, Ukraina eest. Pole meie asi sellele midagi juurde monteerima hakata.\nIlmunud EPL/Delfis 26. aprillil 2022 veidi muudetud pealkirja all\nHullem kui tuhat koroonat\nPretensioonikas väide muidugi, ent mulle näib tõesti, et seekord ei lammutata mitte üksnes käesolevat kultuuri, vaid kultuuri kui sellist. Paraku, ilma kultuuri kui selliseta pole inimene enam inimene.\nRooma linna ei ehitatud ühe päevaga. Kuid ühe päevaga ta hävitati, kui pisut liialdada.\nTegelikult võttis Rooma hävitamine üksjagu aega ja vaeva, mõnest sambast ei saadudki jagu ja need seisavad tänini. Kuid põhiosas ta siiski hävitati ja kahtlemata palju kiiremini kui rajati. Nii on alati olnud. Kivimüüri ülesladumine on palju raskem ja aeganõudvam kui selle õhkulaskmine või puruksrammimine.\nÖeldust ei pea järeldama, et üks on tingimata ja ainult hea, teine tingimata ja ainult halb. Hävitamistung kuulub inimese juurde, see on sama loomulik kui soov ehitada ja luua, kuid seda võib öelda üksnes üldiselt ja laias laastus. Ennast mingile metatasandile kujutledes võib siis arutleda, kas Bagdadi ärahävitamine 1258. aastal oli millekski hea või millega viljastas inimkonda Cluny kloostri lammutamine 19. sajandi algul. Näiteid võiks tuua lõputult, sest inimkonna ajalugu on hävitamist täis. Ja kahtlemata ongi probleem sageli mitmetahuline, ilma ühese vastuseta. Bagdadi või Cluny puhul on küll raske säilitada akadeemiliselt jahedat hoiakut ja tahes-tahtmata kipub keelele sõna „barbaarsus“. Kuid ajaloost leiame ka seiku, kus ühest hinnangut on raskem anda. Näiteks langesid Eestis usulise ärkamise ajal 19. sajandil põlu alla rahvariided, rahvapillid ja paljud vanad kombed. Neid roogiti välja, neid hävitati sõna otseses mõttes. Barbaarsus, aga teisest küljest asjade loomulik käik – uus vaimsus puhastas endale teed. Isiklikult jään ärapõletatud torupille taga kahetsema, aga näen ka neid vilju, mida too ärkamisaeg uusaegse eesti rahvuse ühe sünnitõukena hiljem kandis. Võib-olla ettekavatsematult, võib-olla ootamatu kõrvalsaadusena, kuid kandis.\nLõpuks on nähtud ka sellist hävitamist, millele võib üksnes kaasa kiita, vähemalt meie siin ja praegu, oma kasvatuse, veendumuste ja teadmiste põhjal. Näiteks on raske kristlikele misjonäridele pahaks panna, et nad juurisid Filipiinidel välja peadeküttimise (st lõbu pärast inimeste tapmise) kombe. Ja kui keegi veendunult nõuab, et Maarjamäe memoriaali ei tule remontima hakata, vaid see tuleks lammutada (variant: lasta tal endal laguneda ja kujundada sellest sajandipikkune häppening), ei oskaks ma sellelegi vastu vaielda.\nLühidalt, iga juhtumit tasub vaadelda eraldi. Otsust, milline hävitamine on õige ja hea, milline aga barbaarne ja vale, on ühest küljest raske, teisest küljest lihtne teha. Raske seetõttu, et millegi suure lammutamise tagajärjed ilmnevad alles hulga aja pärast. Mistõttu küsimus on filosoofiline. Me kõik oleme muidugi filosoofid, kuid peale selle ka lihtsalt inimesed, oma ajastu lapsed, ja meil on õigus ning kohustus ilma mingi filosofeerimiseta öelda, kas see või teine lammutustöö meile meeldib või ei meeldi. See jällegi on üsna lihtne. Tuleb vaid kuulata südame häält ja küsida endalt, mida arvaks asjast vanaisa, mitte mõni võrdleva kulturoloogia oivakeskuse dotsent.\nKuid nagu juba viidatud, ei lammutata ainult linnu, memoriaale või maju, vaid ka kombeid. Vähe sellest, terveid kommete süsteeme ehk kultuuri. Seda on ajaloos korduvalt juhtunud – ka eelnimetatud usuline ärkamine kujutab endast otsapidi üht sellist juhtumit – ja see on juhtumas ka praegu. Kusjuures eriti suures ulatuses, võib-olla koguni suurimas, mida ajaloos nähtud. Pretensioonikas väide muidugi, ent mulle näib tõesti, et seekord ei lammutata mitte üksnes käesolevat kultuuri, vaid kultuuri kui sellist. Paraku, ilma kultuuri kui selliseta pole inimene enam inimene.\nTsivilisatsioonide hukku on ennegi nähtud, nii purustati inkade, asteekida ja maiade maailm, ja ka Rooma tõepoolest hävitati. Mitte üksnes linn, vaid terve ühiskond oma normide, väärtushinnangute, kommete ja traditsioonidega. Selle asemele astusid vallutajate normid, väärtushinnangud, kombed ja traditsioonid, osalt roomlaste pärandiga kokku sulades (nt õigus, ristiusk). Läks umbes pool tuhat aastat, enne kui see sulam piisavalt sidusaks muutus, et juba omalt poolt midagi uut ja originaalset luua. Seda on nimetatud Euroopa sünniks ja see toimus 11. sajandil. Pange tähele: pool tuhat aastat. Mitte just pimedust, kuid peamiselt sõdimist ja segadust. Palju verd, palju vägivalda, palju põletatud käsikirju. Käsikirjad muuseas põlevad.\nKas need, kes on asunud teadlikult lammutama selle nüüdseks juba tuhandeaastase Euroopa alusmüüre, annavad endale aru, milline must auk haigutab tulevikus isegi juhul, kui neil õnnestub purustada üksnes Lääne kultuur, kuid mingisugune muu kultuur – kardetavasti barbaarne, vähemalt meie jaoks – jääb siiski alles?\nJuba suure tsivilisatsiooni ühe alajaotuse, st ühe konkreetse rahvuskultuuri purustamine oleks suur õnnetus. Iga rahvus on paljude inimpõlvede looming, mis on hoopis suurem, keerulisem ja ülevam kui Cheopsi püramiid. Põlvede kaupa on emad ja isad kasvatanud lapsi, sisendanud neisse arusaamist, mis on õige, mis vale, mis kiiduväärt, mis laiduväärt; nad on raadanud põldudeks metsi ja padusid, tasandanud ja kraavitanud neid, ehitanud teid ja soosildu, sadamaid ja veskitamme, kandnud edasi oma rahvuslikku ajaloolist mälu, võtnud ennast kokku ühisteks pingutusteks, nutnud taga tapetud või muul moel hukka saanud poegi ja tütreid, juubeldanud spordi- ja muude sangarite võitude üle, laulnud üheskoos parajasti populaarseid laule ja heitnud parajasti populaarseid nalju. Cheopsi püramiidi lammutamine oleks korvamatu kahju, aga üheainsa rahvuse kadu – jah, isegi väikese eesti rahva – oleks palju suurem.\nJa taas tasub küsida: kas te ikka annate endale aru, mille te hävitate, kui te hävitate kasvõi üheainsa rahvuse, see tähendab – ühe elava kultuurivälja?\nMis saab aga veel siis, kui edukaks peaksid osutuma katsed asuda välja juurima kultuuri kui sellist? Sellele ei taha mõeldagi. Olgu siinkohal näiteks kaks sugu – mehed ja naised. Sotsiaalkonstruktivistid väidavad, et sood on suures osas kokkuleppelised. See tähendab – anatoomilised erinevused annab küll loodus, aga mis neist järeldub, selle on inimesed ise välja mõelnud. Näiteks et mehelik on see-ja-see ning naiselik on too-ja-too. Selline konstruktivism on muidugi skandaalselt primitiivne ja põhiosas vale (kokkuleppeline osa on tegelikult väga väike), kuid rumalused võib unustada, kui nad pole ohtlikud. See paraku on, ja isegi väga.\nBioloogid on osutanud, et looduses tuleb ette väga mitmesuguseid erandeid ja kurioosumeid, seda ka sugude osas. Leidub biolooge, kes leiavad, et sugusid on rohkem kui kaks ja/või et sugude piirid ei ole nii selged kui üldiselt arvatakse. Viimane asjaolu avaldub eriti kujukalt inimese psüühikas, nii et igast mehest võib tõepoolest leida midagi traditsioonilises mõttes naiselikku ja igast naisest mehelikku. Selles mõttes on arusaam, et sugusid on vaid kaks ja et kes on mees, see peaks olema otsast lõpuni mees (naine siis vastavalt naine), on tõesti omamoodi kokkulepe või üldistus. Kuid sedasorti üldistus, mis sisaldub kõigis kultuurides ja on praktilises elus erakordselt kasulik, sest võimaldab inimestel üksteise keskel orienteeruda. Mehelikkuse ja naiselikkuse mõistete väljakujundamine on olnud samasugune, kuid veelgi pikaajalisem ja veelgi hiiglaslikum töö kui ühe rahvuse kujunemine või ammugi ühe püramiidi ehitamine. Sellised mõisted – üldiselt vanad head binaarsed opositsioonid – on loodud mitte sajandite või aastatuhandete, vaid miljonite aastatega. Need mõisted pole mitte igandid, vaid need on inimvaimu suur saavutus ja looming. Öeldu kehtib muidugi veel paljude teiste fundamentaalsete põhimõtete, mõistete ja mõistepaaride kohta, näiteks omand, kuritöö ja karistus, au, õiglus jpm. Nende hulka kuulub ka perekond. On olnud aegu ja kultuure, kus samasooliste kooselu pole eriti taunitud, kuid abieluks seda ikkagi ei nimetatud. Abieluks on loetud alati vaid mehe (meeste) ja naise (naiste) liitu ühise kodu ja ühiste laste nimel. Poeetilisemalt öelduna – elu edasikandmise nimel. Mitte kuskil ega kunagi pole abielu olnud eraasi, vaid avalik asi, indiviidi esmane ühenduslüli ühiskonnaga. Katse seda muuta kannab lühiajalise petliku edu järel tõenäoliselt väga mürgist vilja ja sama kehtib kõigi teiste põhiliste mõistete ning miljonite aastate käigus sõlmunud „kokkulepete“ kohta, nagu laste ja vanemate, samuti laste ja täiskasvanute suhteid reguleerivad normid jpm. Iseäranis kindlalt valmib see mürgine vili muidugi siis, kui kuulutada eraasjaks laste saamine ja kasvatamine („lastepidamine“, nagu keegi väljendas), mida sobib harrastada üksnes atavistlike instinktide käes kannatavatel veidrikel.\nKõnealused fundamentaalsed põhimõtted ja mõisted ei püsi muidugi paigal, aeg muudab ja kujundab neid, kuid vaid teatud piires. Tegemist on hinnalise kultuurivaraga, tänu millele me üldse kahel jalal kõnnime ja maa peal elame, mitte puu otsas. Seda vara tuleb säilitada ja arendada, mitte lõhkuda. Inimlikkuse alusmüüride lõhkumine või sellele õhutamine on kuritegelik.\nSiit järgneb muidugi küsimus, kuidas kuritegevusele vastu saada. Kus on need kohad, kus koolitatakse inimsuse hävitajaid, kes on koolitajad ja mida ajupestud hungveipingidega peale hakata? Küsimused, mida ei lahenda käigult. Paradoksideks väänduvad dilemmad. Oht ise barbaarseks muutuda. Oht pika filosofeerimisega maha magada hetk, kui barbaritele oli veel võimalik vastu hakata. Üks peaks olema selge – midagi on vaja teha. Muidu lämbume varsti Suure Lilla Karu kaisutuses.\nIlmunud portaalis Objektiiv 11. augustil 2020\nKes poleks kuulnud metafoori „maastik pärast lahingut“? Aga „maastik enne lahingut“? Mitte vist sageli. Praegune olukord nii Eesti kui tegelikult kogu maailma poliitikamaastikul lõhnab aga pigem just selle viimase järele.\nEsiteks muidugi sõna otseses mõttes. Maailma tähtsaim küsimus meie jaoks on loomulikult see, kas uus Estonia ehitada Lasnamäele, Paldiskisse või Kiviõlisse (peaasi, et mitte Tallinna kesklinna), aga selle kõrval pinisevad ka sellised pisiküsimused, nagu näiteks kas Venemaa ründab Ukrainat või mitte. Aga teiseks ka kaudsemas mõttes. Kas puhkeb üleüldine sõda natsismi, sallimatuse, homofoobia, vihakõnelejate ja essentsialistide vastu, nii et kivi ei jää kivi peale? Kas saame ükskord lahti valge rassi ülemvõimust ja kolonialismi pärandist, kurat võtaks?\nMärke sellesuunalisest liikumisest ju on. Üleüldine vabadus kumab silmapiiril, ees terendab maailm, kus saab ise määrata oma sugu, vanust, rahvust, sugupuud ja veeväljasurvet. (Välja arvatud valged keskealised mehed muidugi, kes peavad lunastama kõik inimkonna patud alates Kaini mõrtsukatööst.) Kohustusi pole, lapsi saama ei pea, millegi ega kellegi eest vastutada pole vaja, oma soove ja ihasid kellegi teise nimel piirata – see on lausa pfui, sellest viisakas seltskonnas isegi ei mõelda. Koguni need, kes ennast ise ja keda ka teised konservatiivideks peavad, sõdivad mõnes eriti südamelähedases valdkonnas, näiteks vaktsiini vastu võideldes indiviidi pühade õiguste eest. Mina! Mina! Mina! kajab vastu kogu läänemaailmast. Ja eks ole sellel ju oma mõtegi. Sest kui Põhja-Koreast või uiguuride maalt karjutakse vastu Meie! Meie! Meie!, siis pole parata, et sümpaatia kaldub esimeste poole.\nAinult et see on kõigest fatamorgaana ja filmitrikk. Lääne minatamine on oma sisemuses samasugune kambapsühhoos kui Põhja-Korea meietamine. Ka indiviidi õiguste taganõudjad koonduvad viivitamatult kampadeks, ka nemad hakkavad otsekohe maailma jagama meieks ja nendeks. Ülepea on Lääne äärmusliberalismile omased kõik kesk- ja vanaaegsed ning neo- ja mesoliitilised inimlikud koledused, lisaks neile aga ka silmakirjalikkus, mida varemalt nii laialdaselt ei harrastatud. Ei nimetatud vihkamist sallivuseks ega enamuse represseerimist vähemuse kaitsmiseks. Nüüd seda tehakse, mis arusaadaval kombel suurendab pingeid, venitab vedrusid ja paneb murenema alustalasid ning nurgakive. Millega jõuame tagasi küsimuse juurde, kas peaksime praegu valitsevat olukorda pidama maastikuks enne lahingut.\nKes tahaks lahingut? Mina igatahes mitte. Seetõttu klammerdun väheste helgete laikude külge, mida sombuses taevas aeg-ajalt näha võib. Siin-seal kukub kokku mõni paduliberalismi torn või stuupa. Taanis nõuavad sotsiaaldemokraadid (kordan: sotsiaaldemokraadid) pagulaste kojusaatmist – ennekuulmatu lugu. „Hoolivuse, avatuse ja kaasamise“ lalin sellest ometigi ei peatu, vaid tugevneb aina. Politoloogid armastavad seda nimetada pingete eskalatsiooniks. Nad armastavad seda sõna kohe väga. Niisuguse verbaalse eputamise taga peitub aga tõepoolest hirmuäratav tõsiasi: pool sajandit võidumarssi pidanud paduliberalism muutub päriselt kurjaks ja ettearvamatuks siis, kui ta tajub, et kõik ei lähegi enam nii libedalt ega lepase reega – et esineb üksikuid väärnähtusi ja rahvavaenlased tõstavad pead.\nMõlemad pooled koguvad jõudu. Tervemõistuslased võivad saavutada siin-seal võite, näiteks otsustatakse Šveitsis, et abielu jäägu siiski ühe mehe ja ühe naise liiduks, mitte näiteks institutsiooniks, mis ühendab pühade peresidemetega terve jalgpallimeeskonna. Kuid sealsamas karjutakse maha ja vilistatakse välja professor, kes üritab tudengitele rääkida Shakespeare’ist, sest Shakespeare on rassist ja meesšovinist. Ning Eesti koolides levib aina jõulisemalt soodüsfooria, mille ohvreid ootavad, nagu ämblikud kärbseid, LGBT ühingu „nõustajad“.\nSpordikommentaator nimetaks praegust olukorda võib-olla „sumbuurseks keskväljamänguks“, sõjaväelane rindejooneta geriljasõjaks, kus ei või iial teada, kas pomm lõhkeb su nina ees või selja taga.\nPeaks nagu selge olema, et kui me tahame maailma säilitada, tuleks pahempoolse hulluse kantse ükshaaval tagasi võtma hakata. Hakata ülikoolides taas klassikalist haridust andma, lõpetada idiootlik võitlus „kolonialismi pärandiga“, panna teadus taas otsima tõde, mitte tõestama etteantud ideoloogilisi dogmasid jpm. Kuid seda on raske teha, sest puudub väejuhatus, puudub plaan ja strateegia. Isegi eesmärki on raske sõnastada. On vaid üksteisest äralõigatud vastupanukolded, kus kodanikud on malakad kätte võtnud ja tapvale poliitkorrektsusele vastu hakanud. Võib-olla see on lõpp, võib-olla algus.\nArvate, et liialdan? Loodan südamest, et teil on õigus.\nPopulism, Pronatalism ja Lilla Õudus\nLauri Vahtre / 26/05/2022\nLauri Vahtre / 24/05/2022\nLauri Vahtre / 23/05/2022\nLauri Vahtre / 11/05/2022\nOn viimane aeg Nõukogude Liit laiali saata\nLauri Vahtre / 09/05/2022\nSõja tulemuse otsustab naftaby Lauri Vahtre / aprill 25, 2022\n"Toore" jõu kaitseksby Lauri Vahtre / aprill 28, 2022


AUTOPARK OÜ: Lõpulugu 14.08.2020\nEttevõte võttis endaga teispoolsusesse kaasa ka probleeme. Firma maksuvõlg on kasvanud 19657 euroni ning arveid on tasumata 3043,81 euro eest. Nii otsustaski AUTOPARK OÜ juht Kalevi Ensio Ripatti, et parem on see piinlik plekk oma reväärilt maha saada.Viimasel eluaastal oli firma tegevusalaks märgitud "Kaubavedu maanteel".Ettevõtte rooli tagant on erinevatel aegadel veel läbi käinud Tambet Rukki, Liina Rukki ja Janno Rukki.Viimastest juhtidest mitte ükski enam ettevõtluses ei...\nAUTOPARK OÜ: Nutulugu 10.08.2020\nAUTOPARK OÜ: Lõpulugu 14.08.2020 Ettevõte võttis endaga teispoolsusesse kaasa ka probleeme. Firma maksuvõlg on kasvanud 19657 euroni ning arveid on tasumata 3043,81 euro eest. Nii otsustaski AUTOPARK OÜ juht Kalevi Ensio Ripatti, et parem on see piinlik plekk oma reväärilt maha saada.Viimasel eluaastal oli firma tegevusalaks märgitud "Kaubavedu maanteel".Ettevõtte rooli tagant on erinevatel aegadel veel läbi käinud Tambet Rukki, Liina Rukki ja Janno Rukki.Viimastest juhtidest mitte ükski enam ettevõtluses ei...\nAUTOPARK OÜ: Nutulugu 10.08.2020 Selle ettevõtte profiilil asub NUTULUGU, mis tähendab, et Võlausaldaja meel on mõru ja ta nutab. 😢TÄHELEPANU! Inforegister soovitab hoiduda...


Kodu: Kuidas Inverteerida Drape Pleatsi - 2019 | Et.Interior-Designy.com\nPõhiline > Kodu > Kuidas Inverteerida Drape Pleatsi\nPööratud kihid või euro-pleatsed loovad stiilse draperi pealkirja, mis sobib paljude dekoratiivtüüpidega. Suur osa plekit asetatakse drapeti akna küljele, esikülg kujutab endast tasast pinda. Sellel stiilil võib muuta eelnevalt valmistatud plekitud drapeerimispaneele või võltsitud majaomanik võib oma disaini muuta...\nInverteeritud kasti plekid\nPööratud kihid loovad klanitud kattepea.\nPööratud kihid või Euro-pleatsed loovad stiilse draperi pealkirja, mis sobib paljude dekoratiivtüüpidega. Suur osa plekit asetatakse drapeti akna küljele, esikülg kujutab endast tasast pinda. Sellel stiilil võib muuta eelnevalt valmistatud plekitud drapeerimispaneele või mainekas majaomanik võib ehituse ajal kodus valmistatud paneelide konstruktsiooni muuta. Inverteerimiseks sobib kas pigistatav või karppind. Kastplaadid sobivad kõige paremini statsionaarse paneeliga töötlemiseks; Pingutatud plaadid on kõige paremad traaverside liikumiseks.\nPlaneerige ja konstrueerige drapeerimispaneel kuni pikliku märgistuse punktini või, kui töötate ettevalmistatud paneeliga, eemaldage kõik pleegitatavad õmblused ja tõmmake paneel koridust.\nMärgistage plekitav paigutus drapetise paremal küljel. Märgi plaadi laius ja tihendikeskmed 4 1/2-tolliste pikkade joontega, mis on joonistatud drapeti ülaosast drapeti põhja poole. Kui töötate ettevalmistatud paneelil, kasutage augu paigutusjoontega varasemaid õmblusniididena jooniseid ja märkige palmikjoonte keskpunkt kahe rajaava vahel.\nKeerake drape, koo paremal pool piki sirgjoont.\nLoo pleatkanal, õmmeldades drapeti ülaosast pooli piki plekitavat paigutusliini kas eelmise õmblusaukude lõpuni või 4 1/2 tolli. Tõmblukk lõuendi lõpus.\nAvage pleatkanal, sundides õmblusjoone ülaosas asuvat plekitüki keskosa. Kanal paisub võrdselt plekitüli keskpunkti mõlemal küljel. Vajutage plekitud korterit.\nÕmble kõikidesse kihtidesse 1/8 tolli esikülje peal.\nÕmble uuesti läbi kõik kihid 1/8 tolli üle volatiini alumise serva.\nPaigaldage draperi tihvt läbi keskmise voldikujoone.\nMärkige drapeti parempoolsesse küljele paigutatud joonlauad. Joonista jooned 4 1/2-tolli pikkust esiklaasi ülaosast pessa. Märgi need kiilude laiusjooned ja plekitüki keskosa isepõhise kangapliiatsiga. Kui kasutate eelnevalt valmistatud paneele, kasutage plaatide laiuste juhendina eelmist silmuste joont. Märgi nende kahe avauste rida vahele.\nKinnitage drape, parempoolsed koos kummipaagi keskosaga ja õmbleke drapeti ülaosast allapoole, piki 4 1/2-tolliseid pikkade plekitamisjoonte või eelmise õmblusliini auke, lõpus lõngaga õmblusest.\nPingutage pöidla ja nimetissõrme vahel olevat keskmist voldikut ja lükake lukustatud osa alla, et joondada mööda õmmeldud joont. Ülemäärane kanali kangas tõuseb välja pigistatava lõigu mõlemal küljel, luues kolme sõrmega pistiku plaadi. Keerake need kaks välimist põimitud lõigud üles ja põimitud sektsiooni paralleelselt. Õmble läbi kõik kihid veidi õmblusjoone lõpus.\nPaigaldage draiveri tõmbetsoon paralleelselt kanali õmblusega, sundides seda veidi ülespoole.\nPuu lusika käepide või joonlaud toimib hästi, et sundida kanalit avama.


Kodu: Kuidas Puidust Laudit Naha Ülaosaga Puhastada - 2019 | Et.Interior-Designy.com\nPõhiline > Kodu > Kuidas Puidust Laudit Naha Ülaosaga Puhastada\nNahakäigus laud on klassikalises kirjutuslauas. Kuigi selle stiili antiigi versioonid sisaldavad autentset nahka, kasutatakse tänapäevaste värskenduste asemel sageli sünteetilisi materjale nagu nahknahk või pehme vinüül. Leatherette pole nii poorne kui tõeline nahk ja seetõttu on seda kergem puhastada. Lihtne puhastusvahend...\nPuidust laud nahkpunutisest on klassikalise stiili uuendamine, mida on ka kerge puhastada.\nNahakäigus laud on klassikalises kirjutuslauas. Kuigi selle stiili antiigi versioonid sisaldavad autentset nahka, kasutatakse tänapäevaste värskenduste asemel sageli sünteetilisi materjale nagu nahknahk või pehme vinüül. Leatherette pole nii poorne kui tõeline nahk ja seetõttu on seda kergem puhastada. Töötab puhta puhastusvahendi abil, mis puhastab nii puidu kui ka nahkkattega laua osi turvaliselt.\nPuhastage kõik lauapinnad tolmuimejaga, kasutades pehme harja kinnitust, et puit ega nahkpaber ei kriimustataks ega puhastaks.\nValmistage 1 supilusikatäis leibkonna nõudepesuvahendit või vedelikunuppi 1 pint sooja veega. Vala lahus pihustiga pihustatavasse pudelisse ja segatakse segades.\nPritsige puhastuslahus nahkpunutisse ja puhastage õrnalt pehme harjaga, et eemaldada mustus ja mustus.\nPühkige puhastuslahuse jäägi eemaldamiseks pehme lapiga. Loputage nahkpinda pinnaga puhta niisutatud pehme lapiga.\nKui laua puidust osa on õlipõhine plekk või plekk, niisutage pehme lapiga mineraalsete vahtudega.\nKoht-testi väikese koguse mineraalsete alkohoolsete jookide puust märkamatu servaga. Kui see ei põhjusta reaktsiooni, kasutage õlipõhiseid plekke õrnalt hõõruda lapiga. Olge ettevaatlik, et liiga palju ei vajutataks või laseks puit neelata liiga palju mineraalseid vaime.\nPihustage puhastusvahendi lahusega värske lapiga ja kasutage seda ülejäänud puidupindade puhastamiseks, töötades korraga väikesel alal. Muuda riideid vajadusel.\nLoputa veega niisutatud värske lapiga.\nPehme harjaga vaakum kinnitus\nKodumajapidamises olev nõudepesuvahend\nMineraalid (värviline vedelik)\nEnne koristuspindade puhastamist jälgige alati mineraalsete alkohoolsete jookidega. Kuigi see on tavaliselt ohutu, võib see põhjustada teatud puidu viimistlemisel kõrvaltoimeid. Kui kohapealse katse ajal ilmneb värvimuutus, konsulteerige palun professionaalse mööbli restauraatoriga. Ärge kasutage puidu puhastamiseks mineraalseid vaime, kui viimistlus on halvenenud või on kahjustatud.


Kujunduskonkursi võistlustööd tuleb esitada 25. jaanuariks\nTallinn, 9. jaanuar 2008. Eesti Ajalehtede Liit (EALL) ootab ajalehtedelt kujunduskonkursi võistlustöid 25. jaanuariks, žürii hindab töid veebruari alguses.\nKonkurss on avatud kõigile Eesti ajalehtedele, nii päeva- kui nädalalehtedele, üleriigilistele ja kohalikele ajalehtedele, eesti- ja venekeelsetele lehtedele. Kõik konkursile esitatavad võistlustööd peavad olema ilmunud ajavahemikus 1. jaanuar kuni 31. detsember 2007.\nŽürii annab välja peapreemia kahes võistlusklassis: ajalehed levikuga üle 20 000 ja ajalehed levikuga alla 20 000. Kaks peapreemiat on rahalised (fond on 30 000 krooni). Peapreemia omanikud võivad lehe esiküljel avaldada terve 2008. aasta jooksul märke „Parima kujundusega ajaleht 2007”.\nŽürii annab välja ka kuld- ja hõbeauhinnad erinevates kategooriates. Võistluskategooriad on kogu kujundus, esileheküljed, uudisteleheküljed ning olemuslugude küljed. Žüriil on õigus välja anda samas kategoorias mitu ühesugust auhinda, samuti on žüriil õigus jätta auhindu välja andmata. Žürii võib anda välja ka «Ohoo!» eriauhinna (fond 5000 krooni) eriti headele detailidele, ideedele ja nippidele ajalehekujunduses.\nVõistlustööd tuleb esitada 25. jaanuariks 2008 aadressil: Äripäev, Pärnu mnt 105, Tallinn 19094. Ümbrikule tuleb panna märgusõna «Kujunduskonkurss 2007». Žürii hindab esitatud töid veebruaris. Žürii tööd juhib sel aastal Äripäeva kujundusosakonna juht Margit Toovere.


Kokku said tšello, klaver ja viiul ning tekkis keemia - Tänane leht\nKokku said tšello, klaver ja viiul ning tekkis keemia\n8. juuni 2017, 23:20\nEsiplaanil Vlad Campean ja Olja Raudonen. Klaveri taga istuv Tanel Joamets märgib, et tegelikult tuleb neil eelseisval kontserdil teha nii koostööd kui ka võistelda, kuna väiksemad pillid lihtsalt peavad jõulise klaveri kõrval end maksma panema. FOTO: Margus Ansu\nVanemuise tšellistile Olja Raudonenile tähendab musitseerimine hingamist, lausa elu ennast ning orkestranditöö kõrvalt on teda alati tõmmanud kammermuusika.\nEt nautida heas ansamblis rännakuid mõne põneva helilooja teosesse ning saada kammerlikus õhkkonnas publikult uut energiat, areneda instrumentalistina ning avaneda veelgi.\n«Mul on seda väga vaja, ilma selleta ma üldse ei saa,» ütleb Olja Raudonen emotsioone varjamata. «See on mulle nii suur asi, et selle suurust ei saagi mõõta.»\nSel kevadel saatis Olja Raudonen kirja pianist Tanel Joametsale.\nTanel Joamets on andnud soolokontserte terves maailmas, mänginud kammerkontsertidel, võitnud konkurssidel laureaaditiitleid ja eripreemiaid. Joamets armastab Skrjabinit ja džässi ning on klaverieriala ja improvisatsiooni õppejõud Tartus ja Tallinnas.\nOlja Raudonen küsis oma kirjas, kas kuidagi võiks olla võimalik, et nemad kahekesi koos musitseeriksid, mängiksid näiteks Rahmaninovi.\nTanel Joamets mõtles omakorda, et kummaline küll, aga tšelloga ei olegi ta koos mänginud, ikka ainult viiulitega. Said kokku ja hakkasid sonaate harjutama.\nOlja Raudonen oli Vanemuise orkestris aga tähele pannud ka üht uut viiuldajat, kes tänavu talvel teatrisse tööle tuli, rumeenlast Vlad Campeani.\nVanemuise tšellistile Olja Raudonenile tähendab musitseerimine hingamist, lausa elu ennast.\nVlad Campean on õppinud Bukaresti muusikaülikoolis, läbinud magistriõpingud Göteborgis, osalenud mainekatel meistrikursustel.\n«Jälgisin, kuidas ta orkestris mängib, ta erines teistest. Ma nägin tema puhul seda energiat, mida ta muusikasse paneb,» kirjeldab Olja Raudonen.\nNii transformeeruski duo Raudonen ja Joamets hoopis trioks, lisandus Campean.\nSel laupäeval, 10. juunil on Tartu linnamuuseumi saalis kolme muusiku esimene ühine kontsert. Kavas on Johannes Brahms, Reinhold Glière, Sergei Rahmaninov ja Aleksandr Žedeljov.\nTrio - Tanel Joamets, Vlad Campean ja Olja Raudonen. /Margus Ansu FOTO: Kristjan Teedema / Tartu Postimees\nAleksandr Žedeljov on muide noorema põlvkonna Eesti helilooja, kes töötab vene teatris muusikajuhina. Just tema komponeeritud «Imaginariumi» kannab Olja Raudonen oma tšellol soolopalana ette. See on nüüdisaegne teos, kestab vast kolm minutit ning võiks kontserdi ilusti käima tõmmata.\nŽedeljov tunneb tšellot hästi ning on kirjutanud «Imaginariumi» nii, et pilli tämbri omapära ja ilu esile kerkiksid.\nSiis mängivad Olja Raudonen ja Vlad Campean kahekesi, esitades Vene helilooja Reinhold Glière’i kaheksa pala, mis loodud viiulile ja tšellole.\nVlad Campean ütleb, et need on väga vastandlike karakteritega lookesed, millel kõigil on selge sõnum. Tanel Joamets lisab, et kuulates üht Olja ja Vladi proovi, avastas ta, et nägi küll mängimas kahte muusikut, aga kõrvadele kostis see, nagu esineks neli.\nJa kavas on veel Brahmsi ja Rahmaninovi looming.\nPianist Tanel Joamets ütleb, et need teosed on väga erinevad. «Kui Rahmaninov oma teose «Eleegiline» lõi, oli ta väga noor. See on ühe puhanguga, ühe hingamisega loodud,» rääkis ta. «Brahmsi puhul on vastupidi – helilooja oli siis juba tõsiselt haige. See on surmateos. Aga see on väga kompaktseks kirjutatud, seal ei ole ühtegi ülearust nooti.»\nRaudoneni meelest on nende kava väga romantiline ja tundeline ning ta loodab publikult ettevõtmisele suurt toetust.\nKontsert Tartu linnamuuseumis\nKavas Brahms, Glière, Rahmaninov, Žedeljov


Erik Orgu aitas koguda laste ülekaalulisusega võitlemiseks 7000 eurot | Toidutare\nErik Orgu aitas koguda laste ülekaalulisusega võitlemiseks 7000 eurot\nToidutare, 29. märts 2019 08:12\nFoto: Urmo Jürimäe\nErik Orgu sõnul on iga kolmas. laps ja iga teine täiskasvanu ülekaaluline või rasvunud. Kuna need näitajad on kasvutrendis, mistõttu tuleb selle probleemiga tõsiselt ja jõuliselt tegeleda. “Antud kampaania raames kogusime toetust tagajärgedega tegelemiseks, mis on ilmselgelt väga oluline, aga niisama tähtis on tegeleda ennetusega,” sõnas Orgu. “Suutsime tõestada, et tootja ning teenusepakkuja suudavad ja tahavad koos ühise eesmärgi nimel tegutseda, nüüd on vaja võtta kampa veel rohkem osapooli - riik, ettevõtted, teadusasutused, kodanikkond - ja probleemi kasvu piirata,” lisas ta meediale saadetud teate vahendusel.\nErik Orgu eestvedamisel pani kampaaniale õla alla Santa Maria ja restoran Basiilik. Toetajate sõnul on äärmiselt ouline lastes kasvatada õigeid toitumisharjumusi.


Sloveenia parlamendi EL asjade komisjon külastas Riigikogu - Riigikogu\nSloveenia parlamendi EL asjade komisjon külastas Riigikogu\nRiigikogu väliskomisjoni aseesimehe Marko Mihkelsoni ning Euroopa Liidu asjade komisjoni esimehe Kristiina Ojulandi ja ELAKI liikmete tänastel kohtumistel Sloveenia parlamendi Euroopa Liidu asjade komisjoniga olid kesksete teemadena kõne all Euroopa põhiseaduse lepinguga seotud arengud, Euroopa Liidu edasine laienemine ning Euroopa julgeoleku ja energiapoliitika, kuid samuti Sloveenia eesistumisperiood 2008. aasta esimesel poolel.\nMarko Mihkelson rõhutas väikeriikide koostöövajadust, et kaitsta nende ühiseid huve. Oluliseks instrumendiks julgeolekupoliitika kujundamisel pidas Mihkelson Euroopa põhiseaduse lepet. Ka leidis Mihkelson, et Euroopa Liit peaks suhetes Venemaaga välja töötama ühiseid positsioone, seda nii energiapoliitikas kui ka muudes küsimustes.\nKristiina Ojuland osutas ohtlikule tendentsile, kus Euroopa Liidu väga paljud olulised otsused jäävad tegemata, kuna viidatakse asjaolule, et põhiseaduse leping on jõustumata ning seetõttu pole võimalik ka põhimõttelisi otsuseid langetada. Ojulandi hinnangul saaks palju Euroopa Liidu institutsionaalseid arenguid, laienemist või ühist energiapoliitikat puudutavaid otsuseid teha ka praegu. Eriti vastuvõetamatuks pidas Ojuland rahaliidu liikmete pürgimusi edasi liikuda tuumikgrupina teisi maha raputades.\nOjuland avaldas ka soovi, et Eesti ja Sloveenia parlamendi komisjonid vahetaksid informatsiooni Sloveenia eesistumisperioodi ettevalmistuste kohta.\nSloveenia parlamendi Euroopa Liidu asjade komisjoni esimehe Anton Kokalj’i sõnul on Euroopa Liidu eesistumisperiood 2008. aastal Sloveenia jaoks praegu kõige suuremaks väljakutseks. Kõik tehnilised küsimused on ta sõnul paika pandud, kuid eesistumise prioriteetides ei ole esialgu veel kokku lepitud. Kokalj’i ja mitme teise Sloveenia delegatsiooni liikme hinnangul võiks nendeks prioriteetideks olla põhiseaduse lepingu edasine areng ja Euroopa Liidu laienemine.\nSloveenia esindajad pidasid oluliseks, et Euroopa Liit laieneks ka teistesse endise Jugoslaavia riikidesse, kuna see soodustaks kogu regiooni stabiilsust. Põhiseaduse lepingu takerdumine on Kokalj’i sõnul üks neid põhjuseid, mis laiendamist pidurdab, kuna väidetavalt ei ole Euroopa Liit selleks institutsionaalselt valmis.\nKomisjonid vahetasid ka põhjalikult informatsiooni, kuidas toimub koostöö parlamendi komisjonide ja valitsuse vahel ning missugune roll on parlamendikomisjonidel välispoliitika ja Euroopa Liidu suunalise tegevuse kujundamisel.\nEuroopa Liidu asjade komisjoni kohtumisel Sloveenia kolleegidega osalesid lisaks Ojulandile ka komisjoni aseesimees Liina Tõnisson ning komisjoni liikmed Mart Nutt, Katrin Saks ja Sven Sester.


Emme pöörab pea, aga selja tagant on kuulda pidurite kriginat ja plekikolinat - Maaleht\nHommikusi ärevaid liiklusteateid kuulates liigub mõte toimekatele ja tublidele emmedele, kelle ettevõtmised mahuvad ühisnimetaja alla “Naised roolis”.\nTavaliselt ärkab lastega noorperes esimesena pereema. Kõigepealt teeb valmis omleti mehele, kes kiirustab, et pääseda liiklusesse enne hommikust tipptundi. Seejärel hakkab pereema lastele putru keetma, segab valmis müsli, mikserdab smuudid, vaatab üle laste koolikotid ja trenniriided.\nKa enda jaoks on vaja aega. Nii et raba kuidas tahad, aga ikkagi jääb hommikusel karussellil keereldes tööle jõudmisel veerand tundi puudu.


Nutika perenaise kokaraamat (2. osa) 2015 -- Raamatukoi raamatupood\nPille Enden, Tiina Lebane, Epp Mihkels ja Lia Virkus\nNutika perenaise kokaraamat (2. osa)\n«Nutika perenaise kokaraamat 2» on järg krooniajal välja antud raamatule, mis pakub soodsaid roogi säästlikuks majandamiseks. Euro tulekuga on toiduainete hinnad hoolega ülesmäge rühkinud ja rahakotisõbralike roogade nuputamine muutunud veelgi keerulisemaks.\nSellesse raamatusse on neli autorit kogunud oma pere peal järele proovitud maitsvate toitude retseptid. Lemmikroogade valmistamisel neljaliikmelisele perele saab hakkama 3–5 euroga. Valikus on salatid, supid, praed, magustoidud ja küpsetised – kokku 100 nutikat retsepti. Iga retsepti juures on kirjas hinnavahemik, mille piiresse peaks toidu maksumus jääma, olenemata sellest, millises poes oste teha. Isevalmistatud toit on maitsev ja toitev, järeleandmisi pole tehtud ka roogade tervislikkuses.