Bioloogia lütseumis - Hüpertensioon 2022\nBioloogiaõpetajate sait MBOU Lütseum № 2, Voronež, Venemaa\nAsukoha bioloogia õpetajad, lütseum nr 2 Voroneži linn, Venemaa\nVere hulk inimesel sõltub vanusest ja kehakaalust, täiskasvanul on see umbes 5-6 l.\nPlasma osa ringlevas veres moodustab 55–60% ja ühtlaste elementide osakaal 40–45%. Ladestunud veres (asub põrnas, maksas, lihastes ja sisaldub vereringes ainult suure füüsilise koormusega), vastupidi: moodustunud elemendid - 55–60% ja plasma - 40–45%. Moodustatud elementide ja plasma suhet või õigemini veremahu seda osa, mis langeb punaste vereliblede osakaalu, nimetatakse hematokritiks. Sellest on selge, et terve inimese vere hematokrit on 40–45%.\nVereplasma on vedel rakusisene aine, mis koosneb veest ja kuivainest. Kuivaine põhimahu moodustavad valgud, mida on umbes 30. Valgud sünteesitakse maksas ja need täidavad mitmesuguseid funktsioone: loovad onkootilise rõhu, säilitavad kudedes normaalse veremahu ja konstantse koguse vett, osalevad vere hüübimises ja täidavad kaitsefunktsiooni (globuliinid)..\nSellise mitmekesise koostise tõttu on plasma suhteline tihedus (erikaal) 1,025–1,034, viskoossus vee suhtes 1,7–2,2 ja verereaktsioon (pH) 7,36–7,42. Vere püsiva pH säilitamiseks kasutatakse puhversüsteeme. Plasmat iseloomustab osmootse rõhu olemasolu. See on plasma lahustunud ainete avaldatav rõhk. See sõltub selles sisalduvatest mineraalsooladest ja on umbes 7,6 atm. Ligikaudu 60% kogu osmootsest rõhust on tingitud naatriumsooladest. Lahuseid, mille osmootne rõhk on sama, mis plasmas, nimetatakse isotoonilisteks. Kõrge osmootse rõhuga lahuseid nimetatakse hüpertoonilisteks ja vähem hüpotoonilisteks. 0,9% NaCl lahus on isotooniline ja seda nimetatakse füsioloogiliseks.\nOnkootiline rõhk on osa plasmavalkude tekitatud osmootsest rõhust (nende võime vett meelitada ja hoida). See on võrdne 0,03–0,04 atm. või 25-30 mmHg. Art. ja määratakse 80% albumiini järgi.\nFibrinogeenivaba vereplasma, mida nimetatakse seerumiks.\nKeha sisekeskkond koosneb kolmest omavahel tihedalt seotud komponendist: verest, lümfist ja rakkudevahelisest vedelikust (koe, interstitsiaalne).\nKapillaarides koosneb sein ühest rakukihist, mis võimaldab gaasivahetust ja toitainete vahetust kapillaari ümbritsevate kudedega. Laeva seina kaudu tormavad verest gaasid, toitained ja vesi rakkudesse. Rakkudes toimub kudede hingamine, süsinikdioksiid vabaneb rakkudevahelisse vedelikku, mis seejärel siseneb vereringesse, kombineeritakse hemoglobiiniga ja, jõudes kopsude alveoolidesse, eemaldatakse kehast.\nLümfisoontel on omadus, mille leiate alati jooniselt: erinevalt veresoontest hakkavad nad pimesi. Nendes olev lümf moodustub rakkudevahelisest vedelikust tuleva veega. Lümf osaleb kehas vedeliku ümberjaotamises.\nVeri on keha sisekeskkonna kõige olulisem komponent. Lubage mul teile meelde tuletada, et see kude kuulub vedelatesse sidekudedesse ja koosneb plasmast (55%) ja vormitud elementidest (ülejäänud 45%). Täiskasvanul on vere maht 4-6 liitrit.\nSüstematiseerime ja süvendame teadmisi vere kohta. Veri koosneb:\nPlasmas on mitmesuguseid valke: albumiini, globuliini, fibrinogeeni, Ca 2+, K +, Mg 2+, Na +, Cl -, HPO ioone4 -, Hco3 -.\nPlasma täidab mitmeid olulisi funktsioone:\nTroofilised (toiteväärtuslikud) - plasmavalgud on aminohapete allikas\nPuhver - toetage happe-aluse olekut (vere pH = 7,35-7,4)\nTransport - globuliinivalgud transpordivad toitaineid - rasvu, samuti hormoone, vitamiine\nKaitsev - antikehad ringlevad veres, verevalgud (eriti fibrinogeen) pakuvad hemostaasi (vere hüübimist)\nPange tähele, et fibrinogeenita vereplasmat nimetatakse seerumiks (erinevalt plasmast see ei koaguleeru). NaCl soola (naatriumkloriidi) kontsentratsioon veres on ligikaudu konstantne ja 0,9%.\nPunased verelibled - kreeka keelest. ἐρυθρός - punane ja κύτος - konteiner, lahter\nPunased verelibled on punased verelibled, nende põhifunktsioon on hingamisteede - gaaside ülekandmine: hapnik kopsude alveoolidest kudedesse ja süsinikdioksiid kudedest alveoolidesse. Umbes 4-5 miljonit on 1 mm 3 veres. Peamine erütrotsüütide valk on hemoglobiin, mis koosneb rauda sisaldavast hemist (Fe) ja globiini valgust.\nPunastel verelibledel on iseloomulik kaksikkõver kuju, neil puudub tuum (erinevalt teiste loomade punastest verelibledest, näiteks konna punased verelibled sisaldavad tuuma). Nende väike läbimõõt ja voldimisvõime aitavad neil tungida meie keha väikseimatesse anumatesse - kapillaaridesse, mille läbimõõt on väiksem kui punaste vereliblede läbimõõt!\nPunased verelibled eristuvad punastes luuüdis (luude urbne aine), nende eluiga on 120 päeva. Elutsükli lõpuks muutub nende kuju sfääriliseks. Sellised vanad sfäärilised punased verelibled varitsevad maksas ja põrnas, mida nimetatakse punaste vereliblede surnuaiaks. Siin nad hävitatakse ja nende säilmed fagotsütoositakse.\nKopsuteemalisest artiklist teate juba, et hemoglobiin moodustab ühendeid:\nHapnikuga - oksühemoglobiiniga\nSüsinikdioksiid - karbhemoglobiin\nSüsinikoksiid - karboksühemoglobiin\nHemoglobiini afiinsus vingugaasi suhtes on 300 korda suurem kui hapniku suhtes, seega on karboksühemoglobiin väga stabiilne.\nKujutage ette: kui sissehingatav õhk sisaldab 0,1% vingugaasi, seostub 80% hemoglobiini üldkogusest vingugaasiga, mitte hapnikuga! Vingugaas moodustub tulekahjude ajal kinnises ruumis, võite selle mürgitada ja teadvuse kaotada väga kiiresti. Kui te ei vii inimest kohe värske õhu kätte, muutub saatuslik tulemus vältimatuks.\nPidage meeles, et mägistes piirkondades elavatel inimestel on punaste vereliblede arv pisut kõrgem kui tavalistel elanikel. See on tingitud asjaolust, et hapniku kontsentratsioon mägedes on alla keskmise, mille tulemusel suureneb vere punaliblede sisaldus veres, et kompenseerida rohkema hapniku ülekandmist.\nValged verelibled on valged vererakud, millel on tuum ja mis ei sisalda hemoglobiini. Eristage punases luuüdis, lümfisõlmedes. Verega kanduvad nad keha kudedesse, kus möödub nende elutsükli põhiosa: nad täidavad kaitsefunktsiooni, mis koosneb:\nMürkide, toksiinide desinfitseerimine\nKaasamine rakulises ja humoraalses immuunsuses\nLeukotsüütide arv 1 mm 3 veres 4–9 tuhat. Valged verelibled on kuju ja struktuuriga mitmekesised, nende hulgas on neutrofiile, lümfotsüüte, monotsüüte. Nende tegevus on suunatud keha kaitsmisele: nad pakuvad immuunsust.\nKui vereanalüüsis suurendatakse valgevereliblesid, võib arst kahtlustada nakkuslikku protsessi: selle ajal suureneb valgevereliblede arv, et hävitada kehasse sisenenud bakterid ja viirused.\nLigikaudu 25–40% kõigist leukotsüütidest on lümfotsüüdid, mille populatsioonis saab tuvastada T- ja B-lümfotsüüte. Nad täidavad kõige olulisemaid funktsioone, mille tõttu moodustub immuunsus..\nT-lümfotsüüdid küpsevad spetsiaalses elundis - harknäärmes (harknäärmes). Nad pakuvad raku immuunsust, tuvastavad ja hävitavad mutantsed (vähirakud), millest miljonid moodustuvad iga päev isegi tervel inimesel. Hävitage keha T-lümfotsüüdid sarnaseid rakke fagotsütoosi teel.\nFagotsütoos on protsess, mille käigus rakud hõivavad ja seedivad tahkeid osakesi (teisi rakke). Immuunsuse fagotsüütilise teooria looja I.I. Mechnikov viis läbi eksperimendi, mis näitab selgelt, et leukotsüüdid on võimelised vereringest väljuma kudedesse (koos põletikuga), fagotsütoosi võõrastest valkudest ja haava sisse langenud bakteritest.\nHumoraalset (kreeka huumor - vedel) immuunsust pakuvad B-lümfotsüüdid. Pärast kokkupuudet antigeeniga (kehas võõrkeha) muutub B-lümfotsüüt plasmotsüüdiks - rakuks, mis toodab antikehi. Antikehad (immunoglobuliinid) - valgumolekulid, mis takistavad mikroorganismide kasvu ja neutraliseerivad nende eritatavaid toksiine.\nOsa plasmotsüütidest võib kehasse jääda pärast antigeeni eliminatsiooni paljude aastate jooksul, see osa tagab immuunmälu, tänu millele sama antigeeniga korduva kokkupuute korral inimene ei haigestu ega kannata seda haigust hõlpsalt ja kiiresti.\nTrombotsüütide aegunud nimetus on vereliistakud. Trombotsüüdid on vere rakulised elemendid, mis on ümmargused mittetuumased moodustised. 1 mm 3-s on 250–400 tuhat rakku.\nTrombotsüüdid punases luuüdis eristuvad (vorm). Nende pinnal on retseptorid, mis aktiveeritakse, kui vereringe on kahjustatud. Nad mängivad olulist rolli hemostaasi protsessis - vere hüübimine, hoiab ära verekaotuse.\nHemostaasi protsess nõuab meie erilist tähelepanu. Hemostaas (kreeka keelest. Haima - veri + staas - seistes) - vere hüübimise protsess, mis on verekaotuse vastu kõige olulisem kaitsemehhanism. Aktiveeritakse veresoonte kahjustuse tõttu.\nHemostaas sõltub paljudest teguritest, mille hulgas Ca 2+ ioonid mängivad olulist rolli. Hemostaas toimub järgmiselt: kui anum on kahjustatud, vabanevad trombotsüüdid trombotsüütidest, mis soodustavad protrombiini läbimist trombiiniks. Trombiin soodustab omakorda lahustuva verevalgu, fibrinogeeni muundamist lahustumatuks fibriiniks.\nTõeline verehüüve moodustub siis, kui lahustuv verevalk, fibrinogeen, läheb lahustumatuks fibriiniks, mille hõõgniidid loovad "võrgu", kus punased verelibled takerduvad. Selle tagajärjel peatub veresoonte veritsus.\nVere tüübid ja vereülekanne (vereülekanne)\nMa ei saa salata, et veregruppide erinevaid süsteeme on rohkem kui 30. Kõige laialdasemalt kasutatav (sealhulgas vereülekande meditsiinis) on süsteem AB0. See põhineb asjaolul, et erütrotsüütide membraanil asuvad mitmesugused geneetiliselt määratud antigeenid. Nende antigeenide sarnasuste põhjal jagatakse inimesed 4 rühma.\nAB0 süsteemis on suurima tähtsusega punaste vereliblede pinnal asuvad aglutinogeenid A ja B ning α ja β aglutiniinid. Kui leitakse näiteks kaks ühesugust komponenti: aglutinogeen A ja agglutiniinid α, siis algab aglutinatsioonireaktsioon - punased verelibled hakkavad kokku kleepuma.\nAglutinatsiooni ei tohiks mingil juhul lubada, see võib patsiendi seisundit, isegi surma, halvendada. Vereülekande ajal järgitakse rangelt järgmist reeglit: vereülekanne toimub ainult samasse rühma kuuluva verega. See on siiski parim valik ja ebaõnnestunud vereülekanded lõppevad patsiendi surmaga, sest varem täpsustasin, et AB0 süsteem on vaid üks 30 veregrupi süsteemist ja kõiki neid ei ole võimalik arvesse võtta.\nAltpoolt leiate skeemi, kus kontrollitakse veregruppide (vastavalt AB0 süsteemile) ühilduvust. Retsipient on see, kellele veri kantakse, ja doonor - kellelt veri kantakse. Kui näete punaste vereliblede hüübimist, tähendab see, et on toimunud aglutinatsioon ja vereülekanne doonorilt retsipiendile ei too midagi head..\nPakun veelkord punkti kõik punktid i, vastates küsimusele - "Miks toimus aglutinatsioon, kui segati II (A) ja I (O) veregrupid?" Võite vastata, tuletades meelde, et II (A) sisaldab aglutinogeeni A ja aglutiniini β; I (O) rühm sisaldab aglutiniini α ja β.\nKuna α aglutiniin ja aglutinogeen A koos erütrotsüütide vahel, algab aglutinatsioon - nad kleepuvad kokku.\nReesustegur (Rh tegur) ja reesuskonflikt\nLisaks AB0 süsteemi aglutinogeenidele võivad punaste vereliblede pinnal esineda ka Rh antigeenid. "Nad saavad" - kuna enamikul inimestel on neid (85%) ja mõned Rh-antigeenid puuduvad (15%). Kui need valgud on saadaval, siis öeldakse, et inimesel on positiivne Rh-faktor, kui puuduvad valgud, siis - negatiivne Rh-faktor.\nEriti oluline on Rh-faktor emal ja lootel. Kui naine on Rh-negatiivne ja loode Rh-positiivne, on korduva raseduse korral Rh-konflikti oht: ema antikehad ründavad loote punaseid vereliblesid, mis varisevad kokku ja loode sureb hüpoksiast (hapnikuvaegus)..\nPange tähele - esimese raseduse ajal pole Rh-konflikti ohtu. Kui naine on Rh-positiivne, siis ei saa ükski Rh-konflikt olla a priori, sõltumata Rh-positiivsest või Rh-negatiivsest lootel.\nReesuskonflikti oht ei tähenda, et peaksite valima oma hingesugulase, tuginedes reesusantigeenide olemasolule või puudumisele)) Nad ei tohiks teid segada!) Ma teatan teile, et täna aitab ravimite arsenal reesuskonflikti likvideerida ja naise edukalt sünnitada. 2, 3 jne aeg. Peaasi, et rasedus kulgeks arsti järelevalve all juba varakult.\nLümf, nagu veri, moodustab keha sisekeskkonna. Artikli alguses oli skeem, mis näitab, kuidas veri, koevedelik ja lümf on üksteisega seotud. Tavaliselt eemaldatakse liigne vedelik kudedest lümfisoonte kaudu..\nLümfi koostis on vereplasma lähedal: lümfis võib leida antikehi, fibrinogeeni ja ensüüme. Lümfisooned voolavad lümfisõlmedesse, mida M.R. Silmapaistev anatoomik Sapin nimetas "valvepostideks". Siin ilmuvad lümfotsüüdid - kõige olulisem lüli immuunsüsteemis ja toimub bakterite fagotsütoos..\nTeadmiste kokku võttes paneme kokku lümfisüsteemi funktsioonid:\nLümfisõlmedes moodustuvad kaitsvad - lümfotsüüdid, toimub bakteriaalne fagotsütoos\nTransport - rasvad imenduvad soole lümfisoontesse\nValgu tagastamine verre kudede vedelikust\nVedeliku ümberjaotumine kehas\nKust voolab kogu lümf koos rasvade, lümfotsüütide ja valkudega? Lõppkokkuvõttes ühendub lümfisüsteem vereringesüsteemiga, voolates selle sisse vasaku ja parema venoosse nurga piirkonnas. Seega on lümfi- ja vereringesüsteem tihedalt üksteisega seotud.\nOleme oma artiklis juba puutumatuse teemat osaliselt käsitlenud ja märkinud I.I. Mechnikov immuunsuse fagotsüütilise teooria loomisel.\nImmuunsus - viis keha kaitsmiseks ja sisekeskkonna homöostaasi säilitamiseks, vältides nakkusetekitajate paljunemist kehas. Eraldage looduslik ja kunstlik immuunsus.\nLooduslik immuunsus hõlmab kaasasündinud (liike) ja omandatud (individuaalset).\nKaasasündinud immuunsus seisneb inimese immuunsuses loomahaiguste vastu: inimene ei saa haigestuda paljude koerte haigustesse ja vastupidi, koerad on immuunsed inimese paljude haiguste vastu.\nOmandatud (individuaalne) immuunsus on aktiivne ja passiivne.\nInimesed tekitavad seda vastusena nakkusetekitaja sissetoomisele 10–12 päeva pärast (antikehade moodustumine)\nSee koosneb ema antikehade üleminekust looteverele ja antikehad tulevad ka rinnapiimaga. Seda tüüpi immuunsust nimetatakse passiivseks, kuna keha ise ei tooda antikehi, vaid kasutab valmis.\nKunstlik immuunsus jaguneb aktiivseks ja passiivseks.\nAktiivse tehisliku loob vaktsineerimine - vaktsineerimine. Vaktsineerimise ajal viiakse terve inimese kehasse hävitatud või nõrgestatud nakkusetekitajad (vaktsiin), millega valged verelibled saavad hõlpsasti hakkama, mille tagajärjel tekivad antikehad. See meenutab treeningueelset treeningut: kui tõeline viirus / bakter siseneb kehasse, teavad leukotsüüdid neist kõike ja tekivad kiiresti antikehad, mille tõttu haigus möödub kas kerges või asümptomaatilises vormis.\nPassiivne kunstlik immuunsus hõlmab terapeutilise seerumi kasutamist, mis sisaldab haiguse põhjustaja vastu valmis antikehi. Sageli kasutatakse seerumit hädaolukordades, kui haigus on keeruline ja seda ei saa edasi lükata. Seal on botuliinivastane seerum (kasutatakse kõige tõsisema haiguse - botulismi korral), marutaudiseerum (marutaudiviiruse vastu).\nRaviseerumid saadakse loomade verest, kes on nakatunud konkreetse viiruse või bakteriga. Seerumi saamine seisneb selle patogeeni vastaste valmis antikehade eraldamises verest. Seerumeid kasutatakse mitte ainult meditsiiniliseks, vaid ka ennetavaks otstarbeks..\nLubage mul lisada lühike ja oluline ajalooline kokkuvõte. Esimese laskmise tegi Edward Jenner 1796. aastal. Ta märkas, et rõugetega nakatunud piimatooted olid looduslike immuunsed. Pärast lapse vanemate nõusoleku saamist nakatas Jenner lapse (!) Rõugetega, kannatas ta selle all ja kaks nädalat hiljem oli rõugete suhtes immuunne. Nii algas Edward Jenner vaktsineerimise ajastu.\nSamuti andis tohutu panuse Louis Pasteur, kes lõi ja tegi 1885. aastal esimese marutaudivaktsiini. Ema tõi talle Pariisis poja, kelle hulluks koer hammustas. Oli ilmne, et ilma sekkumiseta sureb poiss. Pasteur võttis tohutu vastutuse (muide, ilma meditsiinilise loata) ja manustas poisile vaktsiini 14 päeva jooksul. Poiss raviti, marutaudisümptomeid ei tekkinud. On tähelepanuväärne, et päästetud noormees pühendas kogu oma täiskasvanud elu Pasteurile, töötades Pasteuri muuseumis vahimehena.\nAneemia (teisest kreeka keelest. Ἀν- - eesliide eituse ja αἷμα "vere" väärtusega) või aneemia - hemoglobiini kontsentratsiooni langus veres, sageli punaste vereliblede arvu samaaegse vähenemisega. Te teate juba punaste vereliblede põhifunktsiooni ja võite hõlpsasti arvata, et hapniku aneemia korral jõuab vähem kudede õige tasemeni - siin arenevad aneemia sümptomid.\nPatsiendid võivad kaevata ebatavalise õhupuuduse (kiire hingamine), väikse füüsilise koormuse, üldise nõrkuse, väsimuse, peavalu, südamepekslemise, tinnituse üle. Vere analüüsimisel on aneemiat lihtne tuvastada, aneemia põhjust on palju raskem kindlaks teha.\nKeha üks olulisemaid kudesid on veri, mis koosneb vedelast osast, moodustunud elementidest ja selles lahustunud ainetest. Aine plasma sisaldus on umbes 60%. Vedelikku kasutatakse seerumite valmistamiseks erinevate haiguste ennetamiseks ja raviks, mikroorganismide analüüsimisel saadud identifitseerimiseks jne. Vereplasmat peetakse vaktsiinidest efektiivsemaks ja see täidab paljusid funktsioone: selle koostises olevad valgud ja muud ained neutraliseerivad kiiresti patogeenseid mikroorganisme ja nende lagunemissaadusi, aidates moodustavad passiivse immuunsuse.\nMis on vereplasma\nAine on vesi valkude, lahustunud soolade ja muude orgaaniliste komponentidega. Kui vaatate seda mikroskoobi all, näete selget (või kergelt hägust) kollaka varjundiga vedelikku. Pärast kujuga osakeste sadestumist koguneb see veresoonte ülaosas. Bioloogiline vedelik on vere vedela osa rakusisene aine. Tervislikul inimesel hoitakse valkude taset pidevalt samal tasemel ning sünteesis ja katabolismis osalevate elundite haiguste korral muutub valgu kontsentratsioon.\nVere vedel osa on vereringe rakkudevaheline osa, mis koosneb veest, orgaanilistest ja mineraalsetest ainetest. Kuidas vereplasma välja näeb? Sellel võib olla läbipaistev värv või kollane varjund, mis on seotud sapipigmendi või muude orgaaniliste komponentide sattumisega vedelikku. Pärast rasvaste toitude söömist muutub vere vedel alus kergelt häguseks ja võib konsistentsi pisut muuta.\nSuurema osa bioloogilisest vedelikust moodustab vesi (92%). Mis on plasma osa, välja arvatud see:\nrasvataolised ained, rasvad (lipiidid);\nInimese vereplasma koostis sisaldab mitut erinevat tüüpi valke. Peamised neist on:\nFibrinogeen (globuliin). See vastutab vere hüübimise eest, mängib olulist rolli verehüüvete moodustumisel / lahustumisel. Ilma fibrinogeenita nimetatakse vedelat ainet seerumiks. Selle aine koguse suurenemisega arenevad südame-veresoonkonna haigused..\nAlbumiinid See moodustab enam kui poole plasma kuivjäägist. Albumiini toodab maks ja see täidab toitumis-, transporditoimingut. Seda tüüpi valkude vähenenud tase näitab maksahaiguse esinemist.\nGlobuliinid. Vähem lahustuvad ained, mida toodab ka maks. Globuliinide funktsioon on kaitsev. Lisaks reguleerivad nad vere hüübimist ja transpordivad aineid kogu inimkehas. Alfa-globuliinid, beeta-globuliinid, gamma-globuliinid vastutavad komponendi kohaletoimetamise eest. Näiteks viivad esimesed kohale vitamiinide, hormoonide ja mikroelementide tarnimise, teised vastutavad immuunprotsesside aktiveerimise eest, kannavad kolesterooli, rauda üle jne..\nValgud täidavad kehas korraga mitmeid olulisi funktsioone, millest üks on toiteväärtus: vererakud hõivavad valke ja lagundavad neid spetsiaalsete ensüümide kaudu, tänu millele ained imenduvad paremini. Bioloogiline aine kontakteerub elundite kudedega ekstravaskulaarsete vedelike kaudu, toetades seeläbi kõigi süsteemide normaalset toimimist - homöostaasi. Kõik plasmafunktsioonid on tingitud valkude toimest:\nTransport. Toitainete ülekandmine kudedesse ja elunditesse toimub tänu sellele bioloogilisele vedelikule. Iga valgu tüüp vastutab komponendi transpordi eest. Samuti on oluline rasvhapete, ravimite toimeainete jne ülekandmine..\nOsmootse vererõhu stabiliseerumine. Vedelik hoiab rakkudes ja kudedes normaalset ainete kogust. Ödeemi välimus on tingitud valkude koostise rikkumisest, mis põhjustab vedeliku väljavoolu ebaõnnestumist.\nKaitsefunktsioon. Vereplasma omadused on hindamatud: see toetab inimese immuunsussüsteemi toimimist. Vereplasma vedelik sisaldab elemente, mis suudavad võõraid aineid tuvastada ja kõrvaldada. Need komponendid aktiveeritakse, kui ilmnevad põletiku fookused ja kaitsevad kudesid hävitamise eest..\nVere hüübimine. See on plasma üks peamisi ülesandeid: paljud valgud osalevad vere hüübimisprotsessis, hoides ära selle olulise kaotuse. Lisaks reguleerib vedelik vere antikoagulantide funktsiooni ning vastutab tekkinud verehüüvete ennetamise ja lahustamise eest, kontrollides trombotsüüte. Nende ainete normaalne tase parandab kudede regeneratsiooni..\nHappe-aluse tasakaalu normaliseerimine. Tänu kehas leiduvale vereplasmale hoiab see normaalset pH taset.\nMilleks infundeeritakse vereplasma?\nMeditsiinis kasutatakse vereülekannetes sageli mitte täisverd, vaid selle spetsiifilisi komponente ja plasmat. See saadakse tsentrifuugimise teel, see tähendab vedela osa eraldamisel moodustunud elementidest, mille järel vererakud tagastatakse inimesele, kes nõustus annetamisega. Kirjeldatud protseduur võtab umbes 40 minutit, samal ajal kui selle erinevus tavalisest vereülekandest on see, et doonoril on verekaotus oluliselt väiksem, seega vereülekanne praktiliselt ei mõjuta tema tervist.\nBioloogilisest ainest saadakse seerumit, mida kasutatakse raviotstarbel. See aine sisaldab kõiki antikehi, mis taluvad patogeene, kuid on vabastatud fibrinogeenist. Selge vedeliku saamiseks pannakse termostaadi sisse steriilne veri, mille järel kooritud saadud jääk kooritakse toru seintelt maha ja hoitakse 24 tundi külmas. Seejärel kantakse settinud seerum Pasteuri pipeti abil steriilsesse anumasse.\nPlasmaaine infusiooniprotseduuri efektiivsust seletatakse valkude suhteliselt suure molekulmassiga ja vastavuse korral retsipiendi sama biovedeliku indeksiga. See tagab plasmavalkude väikese läbilaskvuse läbi veresoonte membraanide, mille tagajärjel vereülekantud vedelik ringleb pikka aega retsipiendi kanalil. Läbipaistva aine sisseviimine on efektiivne isegi tugeva šoki korral (kui hemoglobiinisisalduse langusega alla 35% ei esine suuri verekaotusi).\nSeerum ja vereplasma: millised on erinevused ja miks neid vaja on?\nMõned inimesed usuvad ekslikult, et vereplasma ja seerum on üks ja sama aine, lihtsalt erinevate nimede all. See on ekslik arvamus ja meie artiklis selgitame lihtsate sõnadega nende vedelike erinevust ja ka seda, milleks neid saab kasutada.\nInimese kehas voolav punane vedelik täidab paljusid elutähtsaid funktsioone: küllastab kudesid hapnikuga, reguleerib kehatemperatuuri, kannab toitaineid kõikidesse rakkudesse, kannab lagunemisprodukte kehast erituskohtadesse..\nInimese veenides sisalduva elutähtsa punase vedeliku koostis on väga küllastunud: see sisaldab kujundatud elemente (valged verelibled, punased verelibled, vereliistakud) ja plasma - vere vedelat osa. Protsentuaalselt näeb meie punane vedelik välja selline: 40–45% - kujuga elemendid, 55–60% - plasmavedelik.\nPlasma on kollakas vedelik, mis koosneb 90% nende veest ja ülejäänud 10% valgukomponentidest nagu albumiin, globuliin ja fibrinogeen. Albumiini ja globuliini tase igal inimesel on erinev, just seda taset uuritakse laborites. Fibrinogeen vastutab lihtsalt hüübimise eest.\nMis on vereseerum\nSeerum (või seerum) on plasma, millest aine fibrinogeen eemaldati laboratoorse manipuleerimise teel. Need sisaldavad järgmisi elemente:\nkreatiniin (ta vastutab neerufunktsiooni eest);\nSelle värvus on läbipaistev, kollakas.\nFibrinogeenivaba plasma muutub seerumiks (nimetatakse ka seerumiks).\nSelle peamine puudus on lühike säilivusaeg, pärast mida see muutub juba kasutamiseks ja teadusuuringuteks kõlbmatuks.\nMõnikord võib sellel materjalil olla roosakas varjund - see võib juhtuda, kui labori assistent oli analüüsi ajal hooletu, mille tagajärjel toimus punaste vereliblede hävitamine. Selline biomaterjal ei sobi uurimiseks..\nPeamine erinevus nende vahel on see, et plasma on inimveres alati juba olemas ja seerumit saadakse laboritingimustes, puhastades esimese materjali fibrinogeenist. Vere seerum erineb vereplasmast fibrinogeeni puudumisel.Plasma saadakse venoosse vere võtmise teel. Enne loovutamist soovitatakse patsiendile spetsiaalset madala rasvasisaldusega dieeti ning alkoholist, nikotiinist ja teatud ravimitest hoidumist - kuna need ained võivad mõjutada analüüsi tulemusi. Pärast seda asetatakse katseklaasid koos materjaliga spetsiaalsetesse meditsiinilistesse preparaatidesse - tsentrifuugidesse, mis kiire pöörlemise abil suudavad selle materjali teistest vormitud osakestest eraldada.\nSeerum saadakse plasmast, selleks asetatakse see spetsiaalsetesse mahutitesse ja viiakse läbi spetsiaalne töötlus, mis võimaldab teil puhastada vedelat osa vormitud osakestest ja fibrinogeenist. Seda saab teha kahel viisil:\nVereseerumitest on võimalik saada inimkonna jaoks äärmiselt olulisi immuunpreparaate, mida kasutatakse laialdaselt paljude haiguste raviks ja ennetamiseks. Erinevalt paksust kollasest vedelikust on sellest saadud läbipaistval ainel pikem säilivusaeg - seetõttu võib seda pikaajaliselt säilitada.\nInimese biomaterjalil põhinevaid immuunpreparaate kasutatakse hilisemaks inimkeha sissetoomiseks, patsiendi diagnoosimiseks, ennetamiseks ja raviks, kaitsemaks teda mitmesuguste haiguste eest (passiivse immuunsuse loomiseks) ning ravimitena ka teatud nakkushaiguste (näiteks teetanus, difteeria või gripp). See ravimeetod töötati välja 19. sajandi lõpus ja seda kasutatakse endiselt edukalt..\nKust nad annavad seerumit ja plasma ja miks\nMõlemad materjalid on saadud inimese veenidest, seetõttu tuleb neid üle anda ainult spetsiaalsetes laborites, kus on olemas ekstraheerimiseks vajalikud seadmed.\nPlasma doonorlus erineb tavalisest venoosse vere annetamisest selle poolest, et pärast kollase biomaterjali eraldamist tsentrifuugimisega tagastatakse ülejäänud biomaterjal patsiendile, mis muudab protsessi keha jaoks vähem traumeerivaks kui tavaline doonorlus.\nLisaks peamistele meditsiini- ja meditsiinivaldkondadele kasutatakse kollast vedelikku laialdaselt ka muudes kui meditsiinilistes valdkondades: kosmetoloogias, hambaravis.\nVenoosse biomaterjali võtmise reeglid patsiendilt:\nEnne mõne päeva testimist on oluline välistada suitsetamine, alkohol, rasvased toidud. Aia päeval ei saa te üldse süüa.\npatsient peab aia ajal istuma, erandiks on raskelt haiged patsiendid - nad võivad jääda lamavasse asendisse.\nbioloogiline materjal võetakse patsiendilt alles pärast 15-minutist puhata.\nMis vahe on pandeemial epideemia ja haiguspuhangu vahel - võrdlus ja infograafika meie spetsiaalses ülevaates.\nMis vahe on koroonaviirusel teiste viiruste (gripp, rotaviirus, SARS, kopsupõletik) vahel: https://gderaznica.ru/med/koronavirus.html\nVereplasma on kollane vedelik, mis jääb alles pärast vormitud elementide eemaldamist verest. See on keeruline bioloogiline keskkond, mis sisaldab vitamiine, süsivesikuid, hormoone, lipiide, valke\nSeerum on pärast hüübimist järelejäänud vedelik. Kuna sinna ei jää ühtegi hüübimissüsteemi valku, ei ole see enam võimeline koagulaasi, sealhulgas mikroobi juuresolekul voltima. Vadaral on erinevalt eelmisest materjalist pikk säilivusaeg.\nPeamine erinevus nende vahel on see, et plasma on vere lahutamatu komponent, samal ajal kui seerum on ainult osa sellest.\nVaadake ka huvitavat ja väga visuaalset videot sellest, millest veri koosneb:\nMis on fibrinogeenita vereplasma nn\nVereplasma: mis see on, vedela osa koostis ja funktsioonid, haigus, mille korral selle omadused muutuvad\nVereplasma on sidekoe vedel fraktsioon, tänu oma olemasolule suudab keha transportida ja töödelda igasuguseid aineid.\nVäärib märkimist, et plasma koosneb peamiselt veest, mis viitab looduslikele lahustitele ja on kaasatud peaaegu kõigisse protsessidesse. Selle tuum on lahendus, mis sisaldab massimassi.\nPlasma mõistmiseks tasub pöörduda anatoomilise ja füsioloogilise teabe poole.\nVeri ise on heterogeenne struktuur. See koosneb kahest osast. Esimene on vormitud rakud. See hõlmab kõiki tsütoloogilisi struktuure, mis ringlevad kanalis.\nPunased verelibled, punased verelibled. Nad kannavad hapnikku.\nValged verelibled. Valged rakud. Pakkuge keha kaitsemehhanismide tööd. Ilma nendeta pole immuunsuse funktsionaalne aktiivsus võimatu..\nTeine osa on vere vedel fraktsioon või plasma ise, see näeb välja nagu kollakas aine. Laboratoorsetes tingimustes kaotab struktuur pärast tsentrifugaalset töötlemist oma kujuga rakud.\nPlasma funktsionaalse aktiivsuse, selle struktuuri ja kvantitatiivse koostise kõrvalekallete korral on ravi ette nähtud. Kuigi see pole alati vajalik, kuna tekivad looduslikud erinevused. Küsimus on keeruline. Kas teraapiat on vaja või mitte - otsustab arst.\nMida veel peate teadma vere vedela fraktsiooni kohta?\nStruktuuris saab eristada mitut ainerühma.\nVesi moodustab suurema osa plasmast - see moodustab peaaegu 90% kogu massist. Vesi on looduslik lahusti. Seetõttu pole normaalsed metaboolsed protsessid ilma selleta võimatud..\nPlasmavalgud: albumiin, globuliinid ja fibrinogeen. Kõik nad täidavad veega võrreldes muid funktsioone..\nAminohapped. Kere ehitusmaterjal.\nLipiidid. Nad on rasvad.\nSamuti leitakse hormoone ja ensüüme. Annetuse osana töödeldakse plasmat tavaliselt liigsete ühendite eemaldamiseks erinevatel viisidel.\nKompositsioon on üsna heterogeenne. Kuid iga aine lahendab väljakutsed, millega ta silmitsi seisab..\nPeate arvestama, mida need ühendid teevad. Kuid kõigepealt peate ütlema paar sõna plasma kui vere vedela fraktsiooni üldiste funktsioonide kohta.\nTa teeb erilist tööd:\nPlasma põhifunktsioon on vormitud rakkude transport kogu kehas. Ilma sidekoe selle osata pole ainete liikuvus võimatu. See lööb mehaaniliselt punaseid ja valgeid kehasid, teisi rakke ning kannab neid seejärel kogu kehas.\nVool võib suureneda, kui kesknärvisüsteemist on stiimul. Kõik sõltub konkreetsest juhtumist. Selles mõttes täidab plasma homöostaasi funktsiooni. See tähendab keha loomulikus dünaamilises tasakaalus hoidmist.\nPuhastab keha. Plasma toimib omamoodi puhastusvahendina. Sest see ringleb pidevalt. Aine suudab hõivata kudede ja rakkude lagunemissaadusi, jäätmeid ja viia neid maksa ja neerudesse loomuliku töötlemise ja organismist väljutamise kaudu..\nVere vedela struktuuri andmine. Kummalisel kombel omandab sidekude tänu plasmale vajalikud reoloogilised omadused. Kui kontsentratsioon väheneb, on suur tõenäosus vere hüübimiseks ja verehüüvete tekkeks. See on äärmiselt ohtlik seisund..\nKehavedelike sidumine. Need, mida toodetakse keha, selle individuaalsed struktuurid. Näiteks rakkudevaheline transudaat või teised. Küsimus on üsna ulatuslik.\nNeed on põhifunktsioonid, mida plasma täidab tervikliku makroformatsioonina. Eraldi ained pakuvad oma ülesandeid ja lahendavad neid pidevalt.\nÜhend sünteesitakse maksas. Kui me räägime kontsentratsioonist, siis valk moodustab kuni 50% ainete üldkogusest plasmas.\nAlbumiin täidab mitmeid olulisi funktsioone:\nVedu. Ühenduste ülekandmine ühest kohast teise. Kui võrrelda seda vedela fraktsiooniga, siis siin on mehhanism mõnevõrra erinev. Albumiin seob aineid, osaledes isiklikult ülekandes. See pole puhtalt mehaaniline toiming..\nTänu sellele võimele võib see transportida ravimeid, hormoone ja kõiki olulisi ühendeid, keemiliselt aktiivseid struktuure.\nAinevahetus. Ilma albumiinita ei saa olla normaalset metabolismi. Sealhulgas energia.\nKohaliku surve reguleerimine. See on indikaator, mille korral võõrad ained pääsevad rakkudesse vabalt. Kui valku ei piisa, algavad kogu organismi talitlushäired. Kuna albumiin reguleerib molekulaarsel tasemel nii metabolismi kui ka kohalikku rõhku. Kõik kõrvalekalded muutuvad kohe märgatavaks.\nValkude süntees. Albumiin on mõnel juhul ehitusmaterjal. Selle töötlemise käigus moodustuvad muud ained. Protsess on pidev, kulgeb peaaegu katkestusteta.\nAminohapete säilitamine. Broneerimine. Selles olukorras toimib albumiin omamoodi pangana. Praegu on vaja aminohappeid.\nAlbumiin on vedela sidekoe üks olulisemaid valke. See toimib nii oluliste ainete transpordina kui ka hoidjana. Ja mõnel juhul täidab teiste keemiliste molekulaarstruktuuride sünteesimisega seotud ülesandeid.\nOma olemuselt heterogeenne. Veres on nimetatud struktuuri kolm alamliiki.\nSee on kontsentratsioonis 2–8% valkude ja ainete kogumassist üldiselt. Võrreldes teiste tüüpidega üsna väike.\nSee täidab mitmeid funktsioone:\nÜhendab üksikuid hormoone. Esiteks türoksiin. Spetsiaalne aine, mida toodetakse kilpnäärmes. Kui mahud on ebapiisavad, algavad hormonaalse tausta järsud muutused. Hüpertüreoidism areneb. Keha mürgistus ühenditega T3, T4, hüpofüüsi TSH on samuti osaliselt seotud. Ta turgutab kilpnääret.\nSee toimib ehitusmaterjalina. Nagu albumiin, vastutab see ka teiste valkude normaalse sünteesi eest. Kui see on vajalik. Protsess toimub regulaarselt.\nOsaliselt ainete vedu. Ühendades need ka ebastabiilsete keemiliste ühenditega.\nAlfa-sort ise on jagatud kahte tüüpi. Kuid nad täidavad umbes samu ülesandeid..\nKontsentratsioon on umbes 10-12%, mida on üsna palju.\nPeamisi funktsioone on mitu:\nMikroelementide sidumine ja transport. Nende hulka kuuluvad sellised ained nagu raud, tsink, vask. Ilma nendeta pole normaalne elu võimatu. Ilma piisava beeta-globuliinita algab vitamiinipuudus. Probleemid kogu organismi töös tervikuna.\nSteroidide, lipiidide vedu.\nVabade radikaalide sidumine. Sealhulgas tsingi ja rauaioonid.\nBeetaglobuliinidel on pisut erinev, kuid mitte vähem oluline roll..\nMeditsiinipraktikas ja teoorias nimetatakse selliseid aineid immunoglobuliinideks. Kokku on viis klassi. LgA, LgE ja teised. Osalege normaalsetes immuunprotsessides. Kaitsejõud töötavad, ka tänu neile.\nSamuti on olemas kaudne “funktsioon”. Meditsiinilisest seisukohast ei ole see vastuvõetav. See puudutab allergilise reaktsiooni tekkimist. Kuna ebapiisava immuunvastuse provokatsioonis osalevad nimetatud tüüpi ained.\nSeega toimivad gamma-globuliinid omamoodi keha kaitsjatena.\nEriti arvukas ja aktiivne liik on LgA. See moodustab kuni 85% ühendite kogumassist.\nGlobuliinid on olemuselt heterogeensed ja täidavad mitmesuguseid funktsioone. Kõik sõltub konkreetsest klassist..\nMuud valgu struktuurid\nSee võib hõlmata üksikuid aineid:\nTransferrin. Nagu nimest järeldada võib, seob see rauda ja kannab seda verevooluga kudedesse.\nC-reaktiivne valk. See toimib keha kaitsesüsteemi osana. See toimib autoimmuunse põletikulise protsessi markerina. Kuna seda kasutatakse meditsiinipraktikas aktiivselt.\nImmuunsed ained. Lisaks ülalnimetatud globuliinidele.\nProtrombiin. Osaleb vere normaalses hüübimises. Vereülekande kavandamisel eemaldatakse see sageli vedelast fraktsioonist..\nOn veel mõned ained. Kuid just neid uuritakse kõige sagedamini..\nSee toimib spetsiaalse valgina. Seda toodetakse maksas. Peamine ülesanne on tagada vere normaalne hüübimine. Protsess toimub mitmes etapis.\nNiipea kui keha peab haava sulgema, algab kudedes tühimik, algab spetsiaalsete ainete-faktorite süntees. Sealhulgas fibrinogeen..\nNiipea kui aine kogus jõuab teatud väärtuseni, tuleb see jagada. See on seotud konkreetse ühendiga, mida nimetatakse trombiiniks..\nFibrinogeen laguneb ja laguneb kleepuvateks komponentideks. Nn niidid.\nPärast faktori sadestumist kleepub see kahjustuse kohale, trombotsüütidele, tagades normaalse hüübimise. Moodustub tromb, mis katab haava pinna. Siis moodustub sellest kõva kärntõbi..\nProtsess jätkub, kui moodustatakse kahjustuspiirkond. Kui fibrinogeenist ei piisa, algab koagulopaatia. Normaalne hüübimine on häiritud. Veri muutub liiga vedelaks.\nNeed on mingi keharakkude ehitusmaterjal. Need on ka osa nende seintest, tagades tsütoplasmaatilise membraani normaalse juhtivuse. Ja samal ajal selle tugevus ja elastsus.\nRasvad. Lipiidid, nagu ka aminohapped, on peamine ehitusmaterjal. Peamine on üldtuntud kolesterool..\nGlükoos See toimib toitainena. Töötab spetsiaalse varuna. Kuna tükeldamine vabastab suure hulga energiat. Doonormaterjali tootmisel glükoosi reeglina ei eemaldata, see jääb oma kohale.\nHormoonid. Need, mis on patsiendi kehas arenenud. Täitke omamoodi vahendajate, ainete, mis edastavad signaale kudedesse ja tervetesse süsteemidesse, roll. See on nende peamine ülesanne..\nMineraalid Jood, raud, kloor, kümneid muid aineid. Nii valmisühendi kujul, mis ei reageeri lihtsatele reaktsioonidele, kui ka laetud ioonide kujul. Just viimased toetavad vere normaalset happesust, osalevad rakkude, tsütoplasmaatiliste membraanide töös.\nKõik ained täidavad kahte peamist funktsiooni. Kui me räägime küsimusest üldiselt.\nNõuetekohase ainevahetuse tagamine.\nHomöostaasi seisundi säilitamine. Kui keha on tasakaalus, töötab see õigesti ja on enda suhtes stabiilne..\nMis tahes ühendi puudus või ülejääk põhjustab kohe kahjustusi. Sel juhul on vajalik ravi..\nPlasma omadusi mõjutavad haigused ja nende ravi küsimused\nVere vedel osa on eriti tundlik toimeainete kontsentratsiooni muutuste suhtes. On rühm patoloogiaid, mis võivad provotseerida kehas häireid.\nKaasasündinud väärarengud, koagulopaatiad\nSee võib hõlmata hemofiiliat kui häire klassikalist vormi. Sellega kaasneb fibrinogeeni ja muude hüübimisfaktorite tootmise vähenemine. Kõik kõrvalekalded nõuavad kiiret ravi. Eriti kui hüübimisprobleemid algasid.\nTeraapia. See viiakse läbi siis, kui selleks on põhjust. Väiksemad kõikumised on üsna tavalised ja ei näita patoloogilise protsessi arengut. Vähemalt mitte alati. Peate olema tähelepanelik, kui indikaator on järsult langenud või taseme rühm on katki.\nSõltuvalt haigusseisundist kasutatakse homöostaatilisi preparaate. Nad peatavad vere.\nSamuti on ette nähtud punaste vereliblede ja plasma regulaarne vereülekanne. Kõik määrab haiguse raskusaste..\nKaasasündinud koagulopaatia vormide korral saate sümptomeid ainult peatada. Muudel juhtudel on vaja kohandada peamist diagnoosi. See, mis viis rikkumiseni.\nNeed esinevad verehaiguste kogumassist umbes 3-4% juhtudest. Rikkumisega kaasneb vormitud rakkude funktsionaalse aktiivsuse vähenemine. Samal ajal püsib nende arv normaalsel tasemel.\nTrombotsütopaatiaga kaasnevad hüübimishäired. Primaarset haigust praktiliselt pole, seega tuleb otsida algpõhjus ja sellega töötada.\nRavi. See viiakse läbi hematoloogi järelevalve all. On välja kirjutatud spetsiaalsed ravimid, näiteks glükokortikoidid.\nMõnel juhul harjutatakse põrna resektsiooni. Kuid see on pigem erand reeglist. Sellise meetme sobivuse küsimuse otsustab arst pärast täielikku diagnoosi. Vähemalt uurivad nad verd, maksa.\nPöördnähtus. Selles seisundis püsib vormitud lahtrite funktsionaalsus normaalsel tasemel. Tsütoloogiliste struktuuride arv langeb aga järsult.\nKui midagi ei tehta, vähendatakse kirjete arvu kriitilise punktini. Ravi küsimus sõltub algpõhjusest..\nTeraapia. Reeglina viiakse meditsiiniline korrektsioon läbi varases staadiumis. Määrake ravimite glükokortikoidide seeria. Prednisone ja teised.\nInimese vereplasma koostis ei muutu, kuid paljude valkude kontsentratsioon väheneb. Need häired on sekundaarsed vormitud rakkude ebapiisava toimimise tõttu. Ravi alustamisel see mõju kaob. Oluline on võtta vajalikud meetmed õigeaegselt.\nTeine rida on tegelik töökorrektsioon. Ligi 50% patsientidest saavutab taastumise põrna eemaldamise kaudu. Kuigi on ka erandeid.\nLisateavet selle artikli kohta leiate trombotsütopeenia põhjuste ja ravimeetodite kohta..\nErinevat tüüpi. Me räägime häiretest, mis on seotud mikroelementide ebapiisava tarbimisega. Kloor, tsink ja teised.\nRavi on standardne. On vaja kohandada peamist diagnoosi. Lisaks sellele manustatakse algstaadiumis vitamiine ja muid aineid. Kunstlikud analoogid väljastpoolt.\nKaasneb halvenenud vere moodustumine. Patoloogilise protsessi eriti sagedane variant on nn rauavaegusaneemia. Seda seostatakse samanimelise mikroelemendi puudumisega..\nOn ka teisi tüüpe. Sealhulgas vitamiiniprofiil. B9, 12 defitsiidiga algab vereloome ümberkorraldamine ebanormaalseks režiimiks (megaloblastiline aneemia). Samuti kannatab plasma.\nTeraapia Rauapreparaatide kunstlik manustamine, primaarse patoloogilise protsessi ravi. See, mis mõjutas vedeliku sidekoe seisundit.\nDiabeet ja muud ainevahetushäired\nRavi. Selle läbiviimiseks kasutatakse insuliini. Muud häired, näiteks hüpotalamuse töö tõttu, nõuavad nootroopikumide süstemaatilist manustamist. Näiteks Piracetam.\nKaasatud on ained, mis on samaaegselt ka immunoglobuliinid. Sel juhul muutuvad plasma omadused: veri ummistub histamiini, prostaglandiinidega..\nTeraapia. See viiakse läbi antihistamiinikumide kasutamisega. Eriti esimene ja kolmas põlvkond. Näiteks sellised nimed nagu Pipolfen, Tavegil, Suprastin, Citrine jms.\nRikkumised mõjutavad nii plasmavalke kui ka mikroelemente. Mis põhjustab lõpuks kogu organismi või selle üksikute süsteemide häireid.\nVedela fraktsiooni kasutamine meditsiinis\nKuna suurem osa plasmast on vesi (peaaegu 90% kogumassist), on vereülekanne hästi talutav.\nVedela fraktsiooni vormitud rakkudest eraldamiseks kasutatakse tsentrifuugi. Enamasti kasutatakse meditsiiniliseks otstarbeks plasmat või seerumit. Selles puudub fibrinogeen, seetõttu hülgamist praktiliselt ei esine.\nProtseduuri näidustused - rasked vigastused, plasmaferees nakkuslike või raskete autoimmuunhaiguste korral ja muud seisundid.\nIgal juhul viiakse vereülekanne rangelt vastavalt näidustustele.\nPlasma on vere vedel fraktsioon, mis näeb välja nagu kollakas aine. See on rikas valkude, hormoonide, mikroelementide poolest..\nKõik kõrvalekalded normist muutuvad kohe märgatavaks. Need tuleb välja töötada spetsialistide järelevalve all. Vähemalt hematoloog.\nSuhkurtõbi - haigus, mis nõuab erilist tähelepanu, pakkudes patsiendile palju ebamugavaid teste. Kahjuks on tänapäeval suremus kolmandal kohal, teisel kohal on ainult südame-veresoonkonna ja onkoloogilised haigused.\nEsimene negatiivne veregrupp. Eelised ja puudused. Funktsioonid\nOma veregrupi tundmine on kohustuslik. Kuid sellest ei piisa. Erilist rolli mängib reesusfaktor. Just tema jätab kogu inimkehale erilise jälje.\nTrombotsüüdid on ovaalse kujuga verekomponendid ja võivad olla keskelt veidi lamestatud. Trombotsüütide funktsiooni on raske üle hinnata, kuna need rakud ei vastuta mitte ainult vere hüübivuse, vaid ka patogeensete mikroorganismide resistentsuse eest, võtavad aktiivselt osa veresoonte ehitamisest.\nMis on katioonne eosinofiilne valk?\nKuidas massaaži hüpertensiooniga\nVeenilaiendite raviks kasutatavate tõhusate pillide loetelu: ülevaade 5 ravimirühmast koos hindadega\nMännikäbid: raviomadused, millal neid koguda ja kuidas kasutada\nInfarkti ja insuldi ennustamine samal ajal\nKORDUVA AOROMIKLAPI PROSTEETIKA.\nPapaveriinvesinikkloriid on müotroopne spasmolüütikum. Sellel on hüpotensiivne toime. See pärsib fosfodiesteraasi, põhjustab tsüklilise 3 ', 5'-AMP akumuleerumist rakus ja kaltsiumi sisalduse vähenemist; vähendab toonust ja lõdvestab siseorganite (seedetrakt, hingamisteede ja Urogenitaalsüsteem) ning veresoonte silelihaseid.


See On Parem: Elu Paranenud Pärast Mustad Surma, Uuringu Leiab - 2019 | Ajalugu\nAvaldatud: Ajalugu • Vaatamisi: 8779\nMusta surma esimese puhangu järel elanud eurooplased elasid kauem ja tervislikumat elu kui need, kes enne katku elasid.\nMusta surma, mis oli 13.00-ndatel aastatel Euroopas esimene häving, oli hõbedane vooder. Pärast haiguse hävingut leidis eurooplaste ellujäämine kauem aega, leiab uus uuring.\nLondoni surnuaedade kondade analüüs enne ja pärast katku näitab, et inimestel oli pärast esimese katku puhangut väiksem oht, et nad surevad igas vanuses. Sajandeid enne mustad surma oli umbes 10 protsenti inimestest vanemad kui 70-aastased, ütles uurimustöötaja Sharon DeWitte, Lõuna-Carolina ülikooli bioloogiline antropoloog. Pärast sajandite möödumist elas enam kui 20 protsenti inimestest selle vanuse.\n"See on kindlasti signaal midagi olulist, mis toimub ellujäämisega," ütles DeWitte WordsSideKick.com. [Pildid: 14. sajandi mustad surmahirmud]\nMust surm, mille põhjustab Yersinia pestis mis esmakordselt plahvatas Euroopas ajavahemikus 1347-151. Hinnanguline surmajuhtumite arv ulatub 75 miljonist 200 miljonini või 30-50 protsenti Euroopa elanikkonnast. Patsiendid arenesid tohutult paistetute lümfisõlmede, palaviku ja lööve ning vereeriti verd. Haigusnähtude sümptomiks oli tema nimeks mustad laigud nahal, kus liha oli surnud.\nTeadlased uskusid pikka aega, et mustad surmad hukkusid valimatult. Kuid DeWitte'i varasemad uuringud näitasid, et katk oli sarnane paljude haigustega: see suri eelistatult väga vanu ja juba halva tervisega inimesi.\nSee avastus tõi esile küsimuse, kas katk oli "valimisjõud, suunates vähe inimesi", ütles DeWitte. Kui inimeste vastuvõtlikkus katkule oli mingil moel geneetiline - võib-olla neil oli nõrgemad immuunsüsteemid või muud geneetilistel põhjustel tekkinud terviseprobleemid, siis võisid ellujäänud inimesed minna mööda tugevamaid geene oma lastele, mistõttu jõupingutusi järgnenud katastroofipopulatsioonis.\nTegelikult teatasid Riikliku Teaduste Akadeemia ajakirjas Proceedings of February avaldatud uurimustest, et katk ei kirjutanud ennast inimese genoomidesse: mõne immuungeeniga on mõningate muutustega immuunigeenides mõnedel juhtudel haavata kannatavate populatsioonide järeltulijad.\nIdee katsetamiseks analüüsis DeWitte Londoni inimarengu bioarheoloogia muuseumis asuvatest Londoni kalmistutest pärit luud. Uuristas 464 luustikku kolmest 11. ja 12. sajandi matmispaikast enne katku. Veel 133 skeletti tuli kalmistust, mida kasutati pärast mustad surma, 14.-16. Sajandist.\nNeed surnuaed pakkusid inimesi erinevatest sotsiaalmajanduslikest klassidest ja vanusest.\nDeWitte ütles, et pikaealisuse tõus, mida nägi pärast seda, kui katk oli tekkinud nõrkade ja nõrkade nakatunud katkide kasvatamise tõttu, oleks võinud olla ka teise kõrvalnähtuse tõttu. Kuna pooled elanikkonnast on surnud, on pärast katku ajastul ellujäänud inimestel rohkem ressursse. DeWitte ütles, et ajaloolises dokumentatsioonis on toitumise paranemine, eriti vaeste hulgas.\n"Nad söövad rohkem liha ja kala ning parema kvaliteediga leiba ja suuremas koguses," ütles ta.\nDeWitte sõnul võib see olla nii loodusliku selektsiooni kui ka parema dieedi kombinatsioon. Ta on nüüd alustanud projekti, et selgitada välja, kas Euroopa rahvastik oli enne mustad surma eriti ebatervislik ja kui tervislikud suundumused oleksid võinud mürki kinnitada.\nMust surm oli 14. sajandil tekkiv haigus, ütles DeWitte, mitte täna, erinevalt HIV-st või Eboli. Ta on öelnud, et inimpopulatsioonide vastamine annab meile rohkem teadmisi selle kohta, kuidas haigused ja inimkond suhelda. Y. pestis Tüved tekitavad täna veel buboonikkaid, kuigi mitte keskajal pandeemia korral.\n"Sellised haigused nagu must surm on võimelised inimese demograafiat ja inimese bioloogiat tugevasti kujundama," ütles DeWitte.\nTulemused leiavad täna (7. mail) ajakirjas PLOS ONE.


2021/ Riigiõiguse aastaraamat\n2021\t/ Riigiõiguse aastaraamat\nVestlusring „Vastsündinute elu lõpu väärikus“\nAime Keis: Valdkond, millest tegelikult ei olegi vist Eestis varem niimoodi räägitud, puudutab elu lõpu otsuseid, mida tuleb langetada sellel perioodil, kus elu ei ole veel jõudnud õieti alata või on kestnud väga lühikest aega. Meie ühiskonna moraalinormid on kujunenud ja tulenevad kristlikust religioonist. Üks väga selgetest postulaatidest, mis on meie moraalinormidesse üle tulnud, on pärit vanast testamendist, kus on öeldud: sa ei tohi tappa, sa ei tohi kelleltki elu võtta. Millisel seisukohal on religioon selles suhtes, kellel on õigus otsustada teise inimese elu üle? Mis üldse on elu?\nPhilippe Jourdan: Üks küsimus on, mida ütleb religioon. Moraalsetes küsimustes tavaliselt religioon ei ütle midagi, mis poleks vastavuses sellega, mida ütleb ka inimmõistus inimese kohta. Üks asi on see, et kristlane usub, et Jumal on Isa, Poeg ja Püha Vaim. Teine asi on see, et inimene usub, et inimelu on väärtus iseenesest, sõltumata sellest, millised on elutingimused, millesse teda jäetakse. Ma arvan, et see on oluline, muidu me hakkame arvama, et see, mida näiteks kirik võiks öelda, on puhtalt usutunnistuse küsimus. Aga ma arvan, et just moraalsetes või eetilistes küsimustes tavaliselt kirik ei ütle midagi, mis poleks vastavuses sellega, mida mõistus võib igale inimesele ütelda. See on esimene asi. Teine küsimus on muidugi see, kas me usume, et see, kes on sündinud, on inimene. Kui ta on inimene, siis järelikult on ta ka kodanik. Seetõttu peaks riik teda kohtlema võrdselt kõikide teiste kodanikega. Ükskõik kui palju vastsündinu ise võib ennast tunda või väljendada – kuigi ennast väljendada ta nii vara muidugi ei saa –, ei saa riik öelda, et tal pole tema suhtes nii suuri kohustusi kui näiteks täiskasvanute puhul. Mulle tundub, et see peaks olema vähemalt lähtepunkt: vastsündinu on täisväärtuslik inimene. Milline on tema elu seisund või kuidas on ta tervis, see on juba teine aspekt, mida me peame kindlasti arutama. Arutada tuleb just selles kontekstis, kui kaugele me peame minema või kui palju peab pikendama ühe inimese elu, kui see elu iseenesest ei ole võimeline normaalselt arenema.\nPille Andresson: Te ütlesite, et riigil on kohustus või riik ei saa otsustada. Mul on kohe küsimus: kas te võrdsustate riigi automaatselt lapsevanematega?\nPhilippe Jourdan: Ei. Päris selge, et küsimus on laiem. Laps ei sünni mitte niivõrd ühes riigis, vaid ta sünnib ühe kogukonna, ühe ühiskonna sees. See ühiskond võtab teda vastu ja selle ühiskonna sees on üks väiksem ühiskond, millel on täielikum õigus lapsele, nimelt vanemad. See on selge. Samas ei saa vanemad ise kõike anda, näiteks ravi lapsele, nad ei ole selleks võimelised. Sellises olukorras ei saa me öelda, et las vanemad otsustavad, sest peab olema ka mingi seos ühiskonna ja riigiga. Muidu ma arvan, et me oleme sellel teemal ühel nõul, et siiski esimesed otsustajad, kui lapse suhtes on vaja midagi otsustada, peavad olema lapse vanemad, mitte riik. Aga muidugi on otsustamine iseenesest teatud määral tingitud ka võimalustest, mida teadus annab, ja võimalustest, mida riik annab.\nMarika Žmenja: Riik peab tagama kõikidele oma kodanikele tervise, heaolu. Kuna lapsed on kaitsetud, siis neid tuleb kaitsta rohkem. Ka nende ebamõistlike vanemate eest, sest laps ei suuda ise otsustada ja kui vanemad teevad ebamõistlikke otsuseid, siis on riigi kohustus seda last kaitsta.\nPille Andresson: Kui loode on sünnituse alguses, s.t emakast väljumise alguses elus, siis on käesolevas kontekstis oluline võtta arvesse, et meditsiinitöötaja ei või jätta vastsündinut abita. Eesti seadused ei lubagi sellist varianti, et kedagi ei abistata.\nAime Keis: Aga abistada saab seda, keda saab abistada. Selles mõttes, et kui sa näed, et sa toimetad-toimetad, aga abi sellest ei ole, siis ...\nPille Andresson: Siin me jõuamegi selliste keeruliste situatsioonideni, mida jäävadki tõenäoliselt kõik mõistma erinevalt. Olulisi otsuseid peab ja tulebki hakata tihtipeale tegema juba sünnieelses ehk antenataalses perioodis. Kui enne sündi on teada, et laps sünnib äärmiselt ebaküpse enneaegsena *2 , tal esineb väljendunud kaalupeetus ja/või esineb eluks sobimatu arengurike, siis sünnieelne lähenemine on hoopis teine, kui see on sellise sünnituse puhul, kus tegemist on küll äärmiselt ebaküpse vastsündinuga, kuid kes on normkaaluline ja kellel ei esine ühtegi rasket elukssobimatut arenguriket. Viimase puhul me räägime proaktiivsest ravitaktikast. *3 Kui me räägime aga esimesest situatsioonist, siis kõik meditsiinilised toimingud arutatakse vanematega läbi ja proaktiivseid ravitaktikaid üldiselt ei rakendata.\nPhilippe Jourdan: Ma tahtsin kõigepealt öelda seda, et muidugi seadus on seadus. Seadus ütleb näiteks, et laps on kaitstud või on kaitsealune sellest hetkest peale, kui ta väljub emaihust. See on juriidiline mõiste, aga see ei ole muidugi eetiline ega filosoofiline mõiste. Aga tegelikult me teame, et juriidilisus ei ole kogu reaalsus. Me ju teame, et seesama elu, mis on nüüd väljaspool emaihu, oli olemas ka juba näiteks üks päev varem, aga ema sees. Mis põhjustab seaduse vajadust, ei ole nii palju see, et meie otsustame, mis hetkel keegi on kaitse all, vaid see, et see keegi on juba olemas, ta on juba väärtus iseenesest ja riik peab seda tunnistama. Selline seadus tunnistab midagi, mis on reaalselt olemas ja sätestab, mida riik peab tegema.\nAime Keis: Tegelikult minu arusaamist mööda isikuautonoomia printsiipi me vastsündinu puhul rakendada ei saa, kuna ta kuigi teovõimeline ei ole. Kas see tähendab seda, et otsused – ka raviotsused, ka otsused selles suhtes, kas ravi lõpetada või mitte – langetavad vanemad või peaks neid langetama ainult arstid? Kuidas see protsess võiks olla?\nPille Andresson: Nendes tingimustes, kus elumus on kõrge ja haigestumuse tase aktsepteeritav, on elustamine alati näidustatud. Need on kõik sellised praktilised situatsioonid, mis meie igapäevases töös ette tulevad. Näiteks kui laps sünnib hapnikupuudusega, siis me abistame teda. Kui lapsel on kaasasündinud bakteriaalne põletik, siis me abistame ning me ravime teda. Kõik on täiesti selge.\nAime Keis: See on tegutsemine vastavalt eeldatavale tahtele.\nPille Andresson: Samas, kui lapse sünniaeg, sünnikaal ja kaasasündinud anomaaliad on seotud varajase suremusega ja mitteaktsepteerivalt kõrge haigestumusega nende harva ellujäänute hulgas, siis elustamine ei ole näidustatud. Neid seisundeid on rahvusvaheliste vastsündinute taaselustamise juhendite järgi ainult kolm: anentsefaalia (ehk peaajutus) ning kromosoomihaigused Patau ja Edwardi sündroom (13. ja 18. kromosoomi kolmekordistumine). Kõige keerulisemad on olukorrad, kus prognoos on mittekindel, ellujäämine on piiripealne, haigestumus on kõrge ja lapse hoolduskulud on suured. Mis on need mittekindlad prognoosid? Kõige arusaadavam on näide äärmiselt ebaküpsest vastsündinust, kes sünnib enne 6 raseduskuud. Mittekindel prognoos tähendab seda, et me ei oska ette ennustada, kas see laps konkreetselt jääb elama või mitte. Me teame, et sellises raseduse faasis sündinud laste suremus on peaaegu 100% ning ellujäämise korral haigestumus 90%. Sellise raske puudega lapse hoolduskulud pere jaoks on suured. Siit tulebki täpselt see, mida te enne arutasite, et kui palju on riik võimeline lapse ravi- ning hoolduskuludesse panustama. Selliste situatsioonide puhul on alati arutelukoht, kui palju on vanematel otsustusõigust öelda, et nad ei soovi sünnijärgselt lapse aktiivset abistamist. Vanemate tahteavaldust aktiivse abistamise keeldumise kohta seaduse järgi Eestis ei eksisteeri – abistamata jätmise mõttes. Ma ei räägi siin ravi piiramisest ega ravi lõpetamise otsusest. Nende kohta on rahvusvahelised juhendid.\nPhilippe Jourdan: Kas ma saan õigesti aru, et ainult selle kolmanda kategooria kohta on vanemate nõusolek või arvamus ravimiseks nõutud, aga mitte näiteks kinnitunud trisoomia puhul?\nPille Andresson: Ei, vastupidi – see ei ole nõutud. See toimib konsensusliku otsusena. Tegelikult ei ole sellist situatsiooni, kus otsustajaks on ainult üks osapool, s.t kas ainult arst või ainult vanemad. See on konsensuslik otsus: vanemad, arstide konsiilium, võib-olla eetikakomitee, vahel hingehoidja. See on päris suur meeskond.\nPhilippe Jourdan: Aga kui vanemad on otsustanud trisoomialapse sünnitada?\nPille Andresson: Neil on loomulikult see õigus. Meie kohustus on tagada sellele lapsele sünnijärgselt, s.t nii kauaks, kui talle on elu antud, vaevusi leevendav ravi, aga me ei rakendata agressiivset intensiivravi.\nPhilippe Jourdan: See tähendab, et vanemate arvamus on siiski primaarne?\nPille Andresson: Sellises situatsioonis absoluutselt primaarne.\nAime Keis: Isegi juhul, kui sünnieelselt on diagnoositud kromosoomihaigus?\nPille Andresson: Jaa. Lapse sünnitamise otsus on loomulikult vanemate tahe. Raseduse katkestamine on naise õigus, mitte kohustus.\nKui vanemad näiteks usulistel põhjustel soovivad, vaatamata juba sünnieelselt diagnoositud ja kinnitunud kromosoomihaigusele, lapse sünnitada, on minu kui arsti jaoks sünnijärgselt eetiliselt ja moraalselt kõige keerulisem see, et kui see laps on juba sündinud, siis vaatamata oma usulistele veendumustele on vanemad nõus või paluvad seda last mitte elustada. Kas see ei ole nagu väike vastuolu?\nSamas austame me perekonda, kes on võtnud vastu otsuse anda elu lapsele, kelle kasvatamine ning toetamine võib olla tavalisest palju murelikum. Need vanemad väärivad ühiskonna austust.\nMarika Žmenja: Isikul on alati õigus otsustada ümber, ta ei pea olema oma otsuses kinni. Haigla või tervishoiuteenuse osutaja osutab ikkagi tervishoiuteenust. Seda reguleerib võlaõigusseadus, mis ütleb, et piiratud teovõimega isiku puhul küsitakse tervishoiuteenuse osutamiseks tema seaduslikult esindajalt nõusolekut. Kui seadusliku esindaja otsus ilmselgelt kahjustab piiratud teovõimega isiku huve, siis ei lähtuta sellest ja siis tuleb tegutseda tema, s.t patsiendi parimates huvides. See on nagu see Jehoova tunnistajate juhtum. Paarkümmend aastat tagasi oli ju selline juhtum, kui keelduti vereülekande tegemisest. Arvestati vanemate huvi, s.t lähtuti nende tahtest, ja jäeti vereülekanne tegemata. Arstid oleksid pidanud tegutsema lapse parimates huvides.\nPille Andresson: Nõusolekut abistamiseks ei tohi sassi ajada abistamise nõudega. Näiteks sünnib laps, kelle puhul mina arstina olen veendunud, et ka vaatamata kogu meditsiini võimekusele me ei suuda seda last ilma märkimisväärsete kannatusteta ja halva tervisetulemita aidata. Kui vanem on avaldanud soovi, et aktiivset abistamist vahetult sünnijärgselt rakendataks, siis ma pean seda tegema, sest seda ütlevad väidetavalt meie seadused.\nMarika Žmenja: Kriminaalõiguslik abita jätmine on hoopis teiste olukordade kohta mõeldud. See ei käi tervishoiuteenuse osutamise kohta. Jah, ta võib mõnel juhtumil kehtida ka tervishoiuteenuse osutamise puhul. Aga asi on ju selles, et kui vanem ütleb, et ta tahab ilmtingimata jätta seda last, aga laps piinleb, võib-olla nädal-kaks piinleb – see ei ole ju lapse parimates huvides. Siis tuleb teha otsus eirata lastevanemate tahet.\nPille Andresson: Ei, meil ei ole praegu seda õigust.\nAime Keis: Tervishoiuteenuste korraldamise seaduses on väga selgelt kirjas, et kui sa vältimatut abi ei osuta, siis sind võidakse karistada. Seal defineeritakse vältimatu abi kui teenus, mille osutamata jätmine võib viia kas isiku invaliidistumise või surmani. Me defineerime praegu ka vastsündinu abistamist vältimatu abina. Isegi siis, kui tal on näiteks anentsefaalia, aga vanem soovib, et teda elustatakse, siis on kohustus elustada.\nMarika Žmenja: Ei, mõiste „vältimatu abi“ on seal mõeldud selle kohta, kas sa oled kindlustatud või mitte. Kui sa tuled ükskõik millisest riigist ja oled kindlustamata, siis sul on õigus saada vältimatut abi. Karistusseadustik reguleerib olukorda, kui sul on kohustus abistada isikut, aga sa jätad abita.\nAime Keis: See haakub ikkagi küsimusega, kas elustada või mitte elustada peale sündi. Vältimatu abi tähendab ka seda, et kui näiteks inimene on tänaval pikali, siis kiirabi ei tohi teda elustamata jätta minu meelest isegi siis, kui ta leiab selle klausli, et mitte elustada. See tähendab seda, et me peame iga hinna eest midagi tegema. Ja siis hiljem ütlema prognoosid. Nii olen mina saanud aru sellest vältimatu abi kohustusest.\nPille Andresson: Isegi juhtudel kui laps sünnib elutunnusteta ehk lapsel puudub sünnijärgselt hingamine ja tal ei ole kuulda südamelööke, peame me last maksimaalses mahus elustama, kui vähemalt 10 minutit enne lapse sündi oli kuuldud sellel lootel südamelööke. Meil on kohustus – rõhutan: kohustus – seda last maksimaalses mahus elustada vähemalt 10 minutit, vaatamata sellele, et ma arstina võin teada, et lapsel võib olla tekkinud juba ränk ajukahjustus ja edasine prognoos võib olla väga halb. Siis, kui nõutud kriteeriumid (aeg, tegevused) on täidetud, aga minu elustamise katse on olnud ebaefektiivne, võin ma tõesti teha otsuse elustamine lõpetada.\nMarika Žmenja: See kümme minutit tuleb teie ravijuhistest. See ongi see, mille kohta seadus ütleb, et tervishoiuteenust tuleb osutada hea meditsiini tava kohaselt. See ongi hea meditsiini tava, et te olete paika pannud kümme minutit, see on meditsiini praktika. Seadus kohustab järgima hea meditsiini tava.\nPille Andresson: Seadus nõuab tegelikult seda, et kõiki elusalt sündinuid, sõltumata sellest, missugune on tema gestatsiooniaeg või arengurike, tuleb abistada, v.a eespool nimetatud kolm seisundit.\nPhilippe Jourdan: Aga kui palju aega see võtab, kui teie ütlete, et ta on surnud? Ütleme, et on elutunnusteta laps. Millal ta kuulutatakse surnuks?\nPille Andresson: Need on ülikeerulised otsused. Tegelik elu ja teadusel põhinevad uuringud näitavad seda, et väga palju sõltubki sellest, missugused on kohalikud tavad, missugused on selle osakonna rutiinid, missugune on konkreetse isiku sisemine eetika või moraal, tõekspidamised, kuidas ta selle otsuse teeb. Mida nooremad on arstid, seda agressiivsemad nad on. On küsitud ämmaemandate, naistearstide ja lastearstide käest, millisest rasedusenädalast sündinud äärmiselt ebaküpseid vastsündinuid te täismahus sünnijärgselt abistaksite ning aktiivsele intensiivravile suunaksite. Ei ole ju mingit saladust, et selleks piiriks on praktikas tihti 24 rasedusnädalat, mõnes riigis koguni 26 rasedusnädalat. Kuigi seadus ütleb, et me loeme lapseks elusalt sündinud lapse alates 22. rasedusnädalast. *4\nAime Keis: Kui nüüd sünnib elutunnusteta laps, teie elustate, te saate vereringe käima, te saate hingamise käima, siis tegelikult on väga raske hinnata, mis seisus on aju, kui palju on aju hüpoksias *5 olnud. Siin on üsna keeruline teha ka prognoose. Kuidas te langetate edasisi otsuseid? Koos vanematega? Ütleme, kui vanemad tõesti nõuavad ja ütlevad, et tuleb ikkagi aparaatidega ära ühendada ja tuleb teda elus hoida ja edasi käsitleda, sest äkki ikkagi aju taastub.\nPille Andresson: See on jälle keeruline situatsioon. Ema võib samal ajal olla ise operatsioonilaual, isa võib-olla ei lubatagi kriitilises olukorras operatsioonituppa. Kui kogu meditsiinipersonali esmane tähelepanu läheb maksimaalselt ema ja lapse abistamisele, siis kes peaks olema veel see kolmas, neljas või viies inimene, kes läheb emaga/isaga asja arutama? Siin on puhtalt arsti ratsionaalsed otsused.\nMarika Žmenja: Otsust ei saagi teha ju see lapsevanem, sünnitaja, sest temal puudub teadmine. Teie näete, et see laps võib surra või sureb, sest tal on ajukahjustus või midagi sellist. Te teete meditsiinilise otsuse lapse parimates huvides. Mitte parimates huvides, nii ei saagi öelda, see kõlab väga imelikult. Aga ikkagi, te otsustate, mida sellel hetkel saab meditsiiniliselt teha ja mida mitte. Muidu see lihtsalt pikendab agooniat.\nPille Andresson: Jah, aga me kõik teame, et vanematel on õigus otsustamise juures osaleda. Vaat see ongi see koht, mis on Eestis probleemseks kujunenud, või ütleme, see on sõnastamata, kokku leppimata, kust need piirid jooksevad. Kui me räägime vahetust sünnijärgsest hetkest, siis tuleb meil mõista, et need kaks vanemat on sellel hetkel, raskes seisundis sündinud lapse kõrval, oma elu kõige raskemas situatsioonis üldse. Nad ootasid tervet kena beebit, aga nad sattusid täiesti ootamatusse olukorda. Nad on šokis. Minu arvates nad ei olegi võimelised sellisel hetkel sada protsenti adekvaatset otsust tegema. Loomulikult on meil vanemad, kes nõuavad täismahus ravi alustamist, sõltumata prognoosist. Siis tulevad ajaraamistikud või otsustamise etapid. Me rakendame aktiivset intensiivravi, me teeme lisauuringud, mis kinnitavad vanematele, et lapse prognoos on tõsine (näiteks ajusurm). On vanemaid, kes esimese konsiiliumi järel ei ole ikka veel nõus ravi lõpetamise otsust tegema ja ning ütlevad seda alles kolmandal, neljandal või viiendal nõustamisel, et jah, me oleme selleks valmis.\nMarika Žmenja: Aga inimene ei olegi kohe, vahetult sünnituse järel võimeline otsust tegema selle lapse suhtes. Kui ta sellise otsuse teeks, siis ei ole see adekvaatne otsus, sellepärast et tal endal ei ole infot selle kohta, mis toimub, mis on selle lapse prognoos. Ta ei suuda seda infot ka vastu võtta.\nPille Andresson: Jah, eks meie teeme selle otsuse nädala või kahe pärast, kui vanematel ja meil endal on piisavalt infot. Ajafaktor mängib ikkagi tohutult olulist osa, sest kui sa oled sellest esmasest kriisist välja tulnud, on sul tugivõrgustik, sul on olemas täiendavad meditsiinilised andmed, sa saad info ja töötled seda ning sa võib-olla konsulteerid veel. Loomulikult, see infopagas on siis hoopis teine kui esialgu. Kui me räägime mittekindlatest prognoosidest, siis arst ei saa endale võtta õigust öelda, et minu teadmine on ainuõige. Me näeme seda iga päev oma töös, et on olukordi, mis tunduvad, mittemeditsiinilisi termineid kasutades, imedena. Kus on minu õigus sajaprotsendiliselt öelda, et see laps võib jääda elama ja teine mitte või milline saab täpselt olema tema prognoos.\nMarika Žmenja: Meditsiinis sellistel juhtumitel ei otsusta ju arst ainuisikuliselt. Siis toimub ju konsiilium. Või ei toimu?\nPille Andresson: Sellises situatsioonis nagu äge ootamatu kriisisituatsioon, millest ma praegu räägin, ei toimu mingit konsiiliumit – siis, kui meil kokku ongi võib-olla aega ainult kümme minutit. See on sellel hetkel puhtalt selle arsti ja selle meeskonna otsus.\nMarika Žmenja: Olgu, me ei räägi konsiiliumist, kuid ikkagi arstide meeskond on seal ja nemad otsustavad. Mõni on väiksema, mõni suurema kogemusega. Ikkagi ju küsitakse üksteiselt, arutatakse.\nPille Andresson: Meeskonda konsiiliumiks me saame kasutada siis, kui olukord on stabiliseerunud ja meil on aeg meeskond kokku kutsuda. Näiteks sünnieelne konsiilium on täiesti igapäevased meie haiglas. Me oleme oma antenataalset konsiiliumi ka laiendanud, haarates sinna järjest suuremat meeskonda. Siis on seal naistearst, lastearst jne. Seal on aega. Aga ma rääkisin ennist hoopis teisest situatsioonist.\nMarika Žmenja: Aga ka selles situatsioonis on ju ikkagi mingid juhendid, juhised, mida te teete oma seltsiga, ja on ka hea meditsiini praktika, mida sellistes olukordades teha.\nPille Andresson: Koostades kaks aastat Sotsiaalministeeriumi poolt tellitud „Enneaegse sünnituse ja enneaegse vastsündinu perinataalperioodi käsitluse“ ravijuhendit, me põrkasimegi selle vastu, et meil ei ole eetika- ja moraalinormid paigas ning meie seadused neid ei toeta.\nMarika Žmenja: See vestlusring on ka selleks, et teadlikkust tõsta ja anda teada, et on vaja mingeid muutusi ja oleme siin probleemi ees. Meditsiinitehnika ja ‑tehnoloogia on nii palju arenenud, et me võiksime kõiki hoida voolikute küljes, aga kas ühiskond suudab seda? Meil on lapsevanemad, hooldekodud jne. Kuid meie ressursid on piiratud. Sellepärast ühiskonnas ongi vaja seda arutelu.\nPhilippe Jourdan: Üks asi on otsustamine ja need, kellel on õigus otsustada. Nagu me teame, inimesel võib olla õigus otsustada ja meie ei saa seda õigust temalt ära võtta. Aga samas, vahel on see otsustamine muidugi subjektiivne, sest üks asi on otsus, aga teine asi on need põhjused, mille järgi otsustatakse. Me ei saa kunagi garanteerida, et otsustaja otsustab seda, mis on ratsionaalne. See, mida me saame uurida, on, millised on need ratsionaalsed kriteeriumid, mille järgi midagi soovitada otsustajale või vanemale. Paljude moralistide ja eetikainimeste seas levib praegu selline mõte, et elustamis- ja kõik sellised otsused peavad lähtuma sellest, et need vahendid, mida kasutatakse, peavad siiski olema vastavuses loodetava tulemusega. Eetika ja moralisti kohus on just aidata inimestel objektiivselt hinnata, milline on see eetiline väärikus, väärtus selles konkreetses situatsioonis või kohas. Selleks on vaja, et teatud hulk inimesi oleks objektiivsed. Ühelt poolt on respekt elu vastu, teiselt poolt ei ole tavaliselt ratsionaalne kasutada ebaproportsionaalseid vahendeid eesmärgi saavutamise nimel, mis tegelikult on väga vähetõenäoline. Kas vanemad võtavad sellise argumendi vastu või mitte, see on juba teine asi. Aga vähemalt: kas oleks eetiline sellisel puhul mitte kasutada ebaproportsionaalseid vahendeid? Võiks arvata, et teatud olukordades küll.\nPille Andresson: See ongi tegelikult arutelu koht. Ühed väidavad, et see on puhtalt väiksema ringi küsimus, s.t pere ja arsti vaheline asi. Teised väidavad, et see on kogu ühiskonna küsimus.\nAime Keis: Siin on mitu osapoolt. Eelkõige kindlasti vanemad ja arst, aga ka kogu ühiskond. Sellepärast, et ressurssi tuleb ühiskonnas mõistlikult kasutada. Aga ma tooksin siia juurde võib-olla veel ühe aspekti.Me oleme rääkinud siin, et vanematel on õigus otsustada ja arstil on õigus otsustada. Kas üldse võiks tulla aga kõne alla, et me arvestame sellist mõistet, nagu eeldatav tahe? Näiteks, kui see vastsündinu sünnib, aga sellisena, et tal ei ole prognoosi elule, s.t ta küll elustatakse, aga ta aju on kahjustada saanud ja isegi, kui ta mingiks ajaks ellu jääb, siis ikkagi prognoosi elule ei ole.\nPille Andresson: See ei ole nii üksühene. Mina arvan, et eeldatav tahe ongi selline ülikeeruline filosoofiline küsimus. Mina ei saa mõelda nii, nagu mõtled sina, ja sina ei saa mõelda nii, nagu mõtleb tema. Ma tean väga hästi, mida mina mõtlen, aga ma ei saa panna seda oma mõtet oma mehe või oma lapse pähe.\nMarika Žmenja: See eeldatav tahe on seotud ikkagi konkreetse isikuga. Kui teatakse minu ellusuhtumisest, et mina ei taha vegeteerida, kui ma olen elustatud kõrges eas. Kui ma olen oma olemuse või sõnadega seda väljendanud, et mulle ei meeldiks see, siis see on minu eeldatav tahe. Kui ma ütlen kindlalt, et ma ei taha elustamist, siis see on minu selgelt väljendatud tahe.\nAga ma tahaks natuke rääkida veel ühest asjast, mis mul läheb muidu meelest ära. Seaduste juurde tulles, siis eelnevalt sai räägitud, et me loeme lapseks alates 22. rasedusnädalast elusalt sündinud lapse. Äkki võiks naise otsustusõigust laiendada nii, et ta ei pea kandma last raseduse lõpuni, kui sünnieelselt või järgselt on kindlasti teda, et lapsel on arengurike, mis ei ole eluks sobilik.\nPille Andresson: Mina taandan selle ikkagi lapse kannatusele, millest siin on juttu olnud. Sellepärast, et meditsiin tunneb ennast kohati kõikvõimsana. Võib-olla alustatakse operatsioonidega, mis teinekord on eksperimendid. Laps elab kolm või neli kuud. Vanematel tuleb näha oma lapse kannatust, paljusid operatsioone, intensiivravi, aga siis neljandal kuul minna ikkagi oma last ära saatma. Minu jaoks on see hästi keeruline. See on ka tohutu ressursikulu. Mitte ainult rahaline, vaid ka vaimne.\nMarika Žmenja: Ja veel: see 22 rasedusnädalat on ju kokkuleppeline. Kui oleks igal pool, igas riigis piiriks 22 rasedusnädalat, siis saaks öelda, et on mingi põhjendus. Aga see on riigiti erinev. Ameerikas on kuus kuud. Järelikult on see mingi kokkuleppeline piir, mida võib ka tõsta või langetada.\nPille Andresson: See tuleb ikkagi reaalsest elust: millal tehakse uuringud, millal saadakse tulemused. Ütleme, et arst diagnoosib väga raske arengurikke. Siis käivitub järgnevate uuringute kaskaad: vajadusel tehakse ära geneetilised uuringud, tehakse ära väga palju täiendavaid ja täpsustavaid uuringuid. Otsuse tegemise aeg pere jaoks võib olla siis juba möödas.\nAime Keis: Pille Andresson tõstatas just nimelt selle aspekti, et kui me pikendame vastsündinu elu veel läbi operatsioonide, siis tekib kõigile suur psühhosotsiaalne ja vaimne koormus. Peter Singer, kes on Princetoni ülikooli filosoof ja professor, bioeetik, oli 1979. aastal seisukohal, et vastsündinu elu on vähem väärtuslik kui täiskasvanu elu. Sündides ei ole inimlaps teadlik iseendast ega ümbritsevast ja et vastsündinult elu lõpetamine ei ole sama, mis muu isiku elu lõpetamine.\nMarika Žmenja: Aga me ei lõpeta seda elu, ta ju sureb loomulikult. Me jätame ravi ära, me ei võta ju elu. Ta saab edasi palliatiivset ravi ja kõike toetavat. Keegi ju niimoodi ei tee, et padi näole, inetult öeldes, sest seda võiks mõelda elu lõpetamise all. Me keegi ei lõpeta kellegi elu ära. Ravi lõpetatakse ära. Aktiivravi piiratakse, s.t ei tehta operatsioone, aga muu ravi läheb ju ikkagi edasi.\nPille Andresson: On väga palju mõisteid, mida kasutatakse: ravi piiramine, ravi lõpetamine jne. Neid ei tohiks sassi ajada.\nPhilippe Jourdan: On selge, et ravi piiramine ja elu lõpetamine on eri asjad.\nAime Keis: Ühiskonnas on tegelikult nii, et ravi lõpetamise otsust mõistetakse automaatselt ka elu lõpetamise otsusena.\nMarika Žmenja: Aga seda tulebki kommunikeerida, et tõsta inimeste teadlikkust. Keegi ei otsusta siin, et nüüd lõpetame ära, kõik, täna mitte midagi ei toimu, laps sureb janusse, vedelikupuudusesse. Seda ei tehta ju.\nAime Keis: Mul on selline küsimus: mis saab siis, kui näiteks on prognoos elule? Seesama Pille Andressoni toodud kolmanda rühma patsient, aga vanemad ütlevad, et ei ole ravi vaja rakendada. Mis võiks siis perspektiiv olla? Kas kuulame vanemaid?\nPille Andresson: Me oleme pöördunud ka Sotsiaalministeeriumi poole palvega, et meie seadused jõuaksid sinnamaale, et me saaksime vanematega ühise konsiiliumi korras need otsused teha. Et vanematel oleks õigus oma tahteavaldusele.\nPhilippe Jourdan: Kuidas on praeguse seaduse alusel? Kui agressiivselt peate abistama last, kui ta on juba sündinud? Kui palju seadus teid kohustab?\nPille Andresson: Maksimaalselt. Kui me räägime äärmiselt ebaküpsetest vastsündinutest, siis Eesti on muu Euroopaga võrreldes äärmiselt agressiivne. Sada protsenti lapsi on suunatud aktiivsele intensiivravile. See eristab meid märkimisväärselt teistest Euroopa Liidu riikidest.\nMarika Žmenja: Aga see ongi meil Eestis tavapraktika. See on tavapärane praktika.\nPille Andresson: Seadusest tulenevalt.\nMarika Žmenja: Seadus ütleb, et me peame osutama tervishoiuteenust hea meditsiinitava kohaselt. Eestis on siis selline meditsiinitava, mis erineb teistest.\nPille Andresson: Ei, kui sa jätad kellegi abita, siis saad karistada.\nMarika Žmenja: Aga selline abistamine ongi meie meditsiiniringkondades aktsepteeritav praktika.\nPille Andresson: No tegelikult ei ole, sellepärast ju meditsiiniringkonnad ka selle üle arutlevad, et kust need piirid jooksevad. Kui me koostasime „Enneaegse sünnituse ja enneaegse vastsündinu perintaalperioodi käsitluse“ ravijuhendit, siis me arutasime, et võib-olla oleks õige aeg luua kohtupretsedent. Ja siis tekkis kohe ka küsimus, et kes see keegi siis on, kes läheb seda „looma“. Näidake mulle arsti, kes oleks nõus minema vabatahtlikult kohtusse. Mitte ükski ei ole.\nAime Keis: Meie meditsiini kohta kehtivad seadused arvestavad väga suuresti ühiskonna valmisolekut, s.t see näitab ja peegeldabki minu meelest ühiskonna valmisolekut. Meil on seadused tehtud praegu niimoodi, et meie ühiskond ei ole valmis võtma vastu selliseid otsuseid ega üldse diskuteerima nendel teemadel.\nPille Andresson: Küsimus on selles, et esmalt võiksime arutada sünnieelselt diagnoositud eluks sobimatu arengurikke korral raseduse katkestamise piiri tõstmist või äärmiselt ebaküpse vastsündinu esmase taaselustamise küsimusi. Vanemate tahteavaldus? Siis alles tuleb arutamisele ravi piiramine ja ravi lõpetamine.\nAime Keis: Tegelikult on riigid, kus eutanaasia on lubatud lapse enda soovil. Näiteks Belgias ei ole enam üldse mingit vanusepiiri pandud eutanaasiaküsimustes. Kriteeriumiks on ratsionaalsete otsuste tegemise võime.\nPille Andresson: Meie tegelik soov oleks, et käivituks dokumentatsiooni väljatöötamine ja regulatsioonide muudatuste algatamine lapsevanemate tahteavalduse avaldamiseks, mis seonduvad vastsündinu sünnijärgse aktiivse abistamise ja intensiivraviga olukordades, kus prognoos ei ole kindel, ellujäämine on piiripealne, haigestumus kõrge ja lapse hoolduskulud suured.\nAime Keis: Ma näen ühte teist aspekti veel. Minu meelest siis tuleb väga selgelt ära määrata, kas on vajalik mõlema vanema nõusolek või ühe vanema nõusolek.\nMarika Žmenja: See tuleneb perekonnaseadusest, kuidas need nõusolekud on ja kes neid annab: on neil ühine hooldusõigus ja kuidas nad seda teostavad.\nAime Keis: Minu teada vähemalt teadusuuringutes ei ole nõutud mõlema vanema nõusolekut. Eestis vähemalt mitte.\nMul tekkis veel selline mõte, et me siin arutasime ja rääkisime eeldatavast tahtest – minu tahe on üks ja ma ei saa seda laiendada automaatselt vastsündinutele –, aga inimväärikusega on ju samamoodi. Kust ma tean, et see, mida mina mõistan inimväärikuse all, on vastsündinu jaoks inimväärikus? Kuidas see inimväärikus võiks olla või on lahti mõtestatud?\nPhilippe Jourdan: Lapse väärikus või inimväärikus on selline mõiste, mis on seotud just sellega, et ta on inimene. Jällegi, võib alati öelda, et enne sündi me ei tea täpselt, millal tal on elu. Selle kohta on muidugi mõned usulised küsimused ka, aga selge on see: kui ta on sündinud, siis ta on inimene ja selles mõttes ei saa vahet teha tema ja ükskõik millise inimese, s.t täiskasvanud inimese vahel. See on üks kindel punkt meie õhtumaa kultuuris. Möödunud nädalal lugesin ühte raamatut Rooma impeeriumi demograafia kohta. Rooma impeeriumi demograafia kõige suurem probleem oli see, et oli palju rohkem mehi kui naisi – umbes 130 meest 100 naise kohta. See oli seotud sellega, et väga levinud oli mitte abort, vaid, nagu nad ütlesid, eksponeerimine. Nad eksponeerisid, s.t lihtsalt jätsid ilma hooleta väiksed tüdrukud. See tähendab, et on teatud väärtused, mis on tekkinud meie kultuuris, mida varem võib-olla ei olnud. Üks neist on just see, et lapse väärikus – ükskõik, kas ta on poiss või tüdruk – on samavõrdne kui täiskasvanu väärikus. Sellest peab alati lähtuma. Seadus peab seda kaitsma. Vahel on ka võimalik, et seadus isegi natuke liialdab selle kaitsmisega ja nõuab asju, mis ei ole ehk nii ratsionaalsed. Aga igal juhul on iseenesest juba hea, et on selline hoiak.\nMarika Žmenja: Ma täiesti nõustun sellega, et igal isikul tekivad õigused sünniga ja tal on õigus inimväärikale kohtlemisele. Inimväärikas kohtlemine hõlmab kõiki asju, näiteks et ta ei pea kannatama ega piinlema, et teda ei koheldaks objektina, nii et ta on asi, millega võib teha eksperimente. Täiendavate kannatuste põhjustamine on ka ju mitteinimväärsel moel kohtlemine. Tähendab, selline kohtlemine ei ole inimväärne, kui tekitatakse põhjendamatuid kannatusi. Lapsel on täpselt samasugused õigused, nagu mina ootan tervishoiuteenuse osutaja juures: kui mulle on ette nähtud narkoosiga protseduur, siis seda tehakse. Mitte nii, et arst tahab mulle kätte maksta ja siis narkoos lõpeb enneaegselt ära. Mulle tehakse ikkagi parim, mis on sellistes oludes võimalik, mitte nii, et ah, läheb nagu läheb. See ongi see, et mul ei ole põhjendamatuid kannatusi ja keegi mind ei alanda ega kohtle koledal kombel.\nPille Andresson: Just nimelt. Laste puhul on oluline ka see, et nendele oleks tagatud haiglas oleku ajal vanemate juurdepääs, s.t et vanematel on õigus nende juures viibida 24/7 ja osaleda oma lapse hooldamisel ja raviotsuste tegemisel. Sellised inimlikud aspektid sinna juurde. Või siis lapse surm haiglas. Eraldatakse vaikne ruum, vanemad võtavad lapse sülle ja räägivad temaga/ jätavad hüvasti, soovi korral vastsündinut pildistatakse ... Need on sellised inimlikud asjad.\nAime Keis: Teil on vaikimisi loodud selline hospiitsteenus, kus saab hüvasti jätta oma lapsega?\nPille Andresson: Jah. Haigel lapsel on ka see õigus, et ta ema-isa on tema juures. Vanemad soovivad seda, nad tahavad seal olla. Neil on õigus kogu aeg osaleda, haiglas kohapeal olla. Lapsel on ka loomulikult õigus, et ema teda puudutab, võtab teda sülle, räägib temaga. Vastsündinute intensiivravi kaasaegne lähenemine ongi perekesksuse rõhutamine, mis tähendab seda, et perele tuleb tagada optimaalsed tingimused perekeskseks raviks (piiramata juurdepääs lapsele, vanemate ja personali koostöö, võimaluse korral perepalat, psühhosotsiaalne tugi).\nMarika Žmenja: See ongi see inimväärne kohtlemine, mis on tavapärane. Vahet ei ole, kas ma olen kodus või ma olen haiglas, ikkagi on mul õigus saada vanemate hoolt ja hellust.\nPille Andresson: Täpselt.\nMarika Žmenja: Aga see kogu aeg ajas muutub. Võimalused lähevad paremaks. See kõik poleks olnud 30–40 aastat tagasi nõukogude viljastavates tingimustes üldse võimalik. Ma toon näite, mis ei ole küll vastsündinutest, vaid elu lõpust. Meie haiglas on olnud küsimus, et kui nüüd inimene on seal hospiitsis ja tema elu lõpp on tulemas, võib-olla nädala pärast, aga ta on kirglik suitsetaja. Kas lubada tal see mahv tõmmata, kuigi meil on suitsuvaba haigla? Me keelame selle ära ja ütleme, et meil on suitsuvaba haigla. See ei ole ju ka inimväärne kohtlemine. Kui inimene on nii lõpu eel ja tahab veel selle suitsu teha, siis mina arvan küll, et võiks ikkagi lubada. See oleks inimväärne kohtlemine. Mõnikord tuleb sellistel puhkudel ka seadustest kõrvale hiilida. Inimlik aspekt peab alati jääma. Me oleme ikkagi inimesed ju.\nPhilippe Jourdan: Ma tulen korra tagasi selle juurde, mida teie ütlesite, et vanemad vajavad ka toetust, kui on vaja otsuseid teha.\nAime Keis: Võib-olla ongi tähtis pigem mitte vastandada arste ja vanemaid, vaid just viia neid omavahel kokku ja neid raskeid ravi lõpetamise otsuseid, mis puudutavad vastsündinuid, teha koos. Aga samas, kui on ikkagi näha, et meditsiinil on kogemus, mis ütleb, et see on prognoositu, siis jätta mingi otsustusõigus ka arstile. See kõik peab muidugi olema seadustega toetatud, et ei tekiks muid nüansse.\nPhilippe Jourdan: Otseselt vanemate soovi vastu minekut tuleks vältida, sest see on veel suurem trauma. Ta kaotab oma lapse, kuigi ta tahtis teda elustada.\nPille Andresson: See ongi väga pikk protsess, mis teinekord nõuab etapilist lähenemist ja eeldab ka väga head psühholoogitööd. Eks me valime tavaliselt nende inimestega suhtlema sellised inimesed, kes on võimelised seda tegema. Kõik ei olegi võimelised. Vahel võib-olla piisab ühest korrast rääkimisest, aga mõnikord on seda vaja teha neli, viis või kuus korda. Me ei lähene mitte kunagi nii, et nüüd meie otsustasime, vaid ikka teistmoodi. Sa alustad ikkagi sellest, mis juhtus, mis seisundiga on tegemist, missugused on võimalikud edasised ravivõtted, missugune on prognoos siis, siis ja siis. Hea on, kui on olemas statistika kas oma haigla, osakonna või riigi kohta, millega saab seda illustreerida. See on ka oluline, siis ei ole lihtsalt see argument, et mina arvan, et see on nii.\nMarika Žmenja: Aga see on ka, jällegi, inimvääriline kohtlemine, et me arvestame teise, vanemate soove ega tee midagi nende tahte vastaselt.\nPille Andresson: Ma tahaksin lõpetada lausega „Me puudutame kõige sügavamat, mis on materiaalse, objektiivse meditsiini, emotsionaalse empaatia ja isikliku veendumuse vahel“. See ongi see, millega me praegu iga päev kokku puutume. Materiaalne, objektiivne, emotsionaalne empaatia ja isiklik veendumine. Ja siis kuskilt sealt tuleb see otsus teha.\nVestlusring toimus 31. mail 2017 Tallinnas. Vestlusringi juhtis Aime Keis, Tartu Ülikooli meditsiiniteaduste valdkonna meditsiinieetika vastutav õppejõud.\nOsalesid: Marika Žmenja – Ida-Tallinna Keskhaigla jurist\nPille Andresson – Ida-Tallinna Keskhaigla neonatoloogia osakonna juhataja ja Eesti Perinatoloogia Seltsi asepresident\nPhilippe Jourdan – roomakatoliku kiriku piiskop Eestis\n*1 Vastsündinu: laps vanuses 0–28 päeva (siin ja edaspidi: Pille Andressoni märkused).\n*2 Äärmiselt ebaküps vastsündinu: raseduskestuse korral 22+0–23+6 nädalat sündinud laps.\n*3 Proaktiivne ravitaktika: toimingud enne lapse sündi, mis mõjutavad ja parandavad lapse tervisetulemit. Proaktiivse ravi all mõistetakse üldiselt loote kopsude ettevalmistust, loote ja vastsündinu ebaküpse aju kaitset, raseduse pikendamist ravimitega, keisrilõiget lootepoolsetel näidustustel, vastsündinu elustamist ja intensiivravi.\n*4 Raseduse katkestamise ja steriliseerimise seaduse § 6 lg 1: Rasedust võib katkestada, kui see on kestnud vähem kui 12 nädalat. Lg 2: kauem kui 12 ning vähem kui 22 nädalat kestnud raseduse võib katkestada, kui rasedus ohustab raseda tervist, sündival lapsel võib olla raske vaimne või kehaline tervisekahjustus, raseda haigus või tervisega seotud probleem takistab lapse kasvatamist, rase on alla 15-aastane või kui rase on üle 45-aastane. – RT I 1998, 107, 1766; RT I, 20.02.2015, 11.\n*5 Hüpoksia: hapniku sisalduse langus kudedes.


European Commission - PRESS RELEASES - Press release - Äriühingu üldjuhtimise raamistik Euroopa äriühingutele: mida on vaja parandada?\nIP/11/404Strasbourg, 5. aprill 2011Äriühingu üldjuhtimise raamistik Euroopa äriühingutele: mida on vaja parandada?Finantskriisi üks õppetund on see, et äriühingu üldjuhtimine, mis seni tavaliselt põhines isereguleerumisel, ei olnud nii tulemuslik kui see oleks võinud olla. On oluline, et äriühinguid juhitakse paremini. Äriühingute parem juhtimine ei vähenda üksnes kriiside tõenäosust tulevikus, vaid peaks muutma äriühingud ka konkurentsivõimelisemateks. Euroopa Komisjon algatas täna üldsusega konsulteerimise teemal, kuidas saab parandada Euroopa äriühingute äriühingu üldjuhtimist. Äriühingu üldjuhtimise all mõistetakse tavaliselt süsteemi, mille alusel äriühingut juhitakse ja kontrollitakse. Konsulteerimine hõlmab mitmeid küsimusi. Näiteks kuidas parandada äriühingu nõukogu mitmekesisust ja toimimist ning äriühingu üldjuhtimise kehtivate siseriiklike eeskirjade järelevalvet ja jõustamist ning kuidas suurendada aktsionäride ja osanike kaasamist. Tähtaeg konsulteerimise küsimustele vastamiseks on 22. juuli 2011. Siseturu ja teenuste volinik Michel Barnier sõnas: „Praeguses majanduslikus olukorras on meil vaja rohkem kui kunagi varem tagada, et äriühinguid juhitakse hästi ning seega on nad usaldusväärsed ja jätkusuutlikud. Liigsel lühiajalisel mõtlemisel on olnud katastroofilised tagajärjed. See on põhjus, miks me täna algatasime mõttevahetuse äriühingu üldjuhtimise praeguse raamistiku kohta. Eelkõige on vaja, et äriühingu nõukogud oleksid tõhusamad ning aktsionärid täidaksid täielikult oma kohustusi”.Mida üldsusega konsulteerimine hõlmab?Kriisist õppimise tulemusena paraneb finantseerimisasutuste järelevalve, pangad muutuvad tugevamaks ja maksevõimetute finantseerimisasutuste kriiside lahendamise süsteem tulemuslikumaks. Osana äriühingu üldjuhtimise raamistiku pikemaajalisemast üldisest läbivaatamisest keskendutakse kõnealuses üldsusega konsulteerimises sellele, kuidas äriühingud (mitte ainult finantseerimisasutused) töötavad. Mitmed uurimused osutavad, et äriühingu üldjuhtimise mitmeid valdkondi on võimalik parandada1, näiteks mitmekesisus nõukogudes, aktsionäride või osanike kaasamine ning äriühingu üldjuhtimise aruannete kvaliteet. Rohelise raamatu eesmärk on seega algatada üldine mõttevahetus mitmes küsimuses, nagu näiteks järgmistes.1. Nõukogu: esitatud küsimustes käsitletakse nõukogu tulemuslikku toimimist ja selle tagamist, et nõukogud koosnevad erinevatest inimestest, nt suurendades soolist ning kutsealaste taustade, oskuste ja rahvuste mitmekesisust. Põhjalikult vaadeldakse ka nõukogu toimimist, nimelt direktorite pühendumust ja aja leidmist nõukogu tööks ning küsimusi riskijuhtimise ja direktorite tasustamise kohta.2. Kuidas suurendada aktsionäride ja osanike kaasatust äriühingu üldjuhtimise küsimustes ning suurendada nende aktsionäride ja osanike arvu, kes on huvitatud jätkusuutlikust kasumist ja pikaajalisematest tulemustest, ning kuidas parandada vähemusaktsionäride kaitset. Samuti püütakse aru saada, kas on vaja aktsionäride tuvastamist, st mehhanismi, mis võimaldab emitentidel näha, kes tema aktsionärid on, ning parandada aktsionäridevahelise koostöö raamistikku.3. Kuidas parandada äriühingu üldjuhtimise praeguste siseriiklike eeskirjade järelevalvet ja jõustamist2, et investorid ja avalikkus saaksid asjakohast teavet. Äriühingud, kes ei järgi äriühingu üldjuhtimise siseriiklikke soovitusi, peavad selgitama, miks nad seda ei tee. Väga sageli seda ei selgitata. Rohelises raamatus küsitakse, kas nende selgituste kohta peaks olema üksikasjalikumad eeskirjad ning kas järelevalveorganitel peaks olema rohkem sõnaõigust seoses äriühingute aruannetega äriühingu üldjuhtimise kohta.Millised on järgmised sammud?Konsultatsioon kestab 22. juulini 2011. Komisjon analüüsib hoolikalt konsultatsiooni vastuseid ning esitab sügisel aruande tagasiside kohta, milles teeb kokkuvõtte konsultatsiooni tulemustest. Selle põhjal otsustatakse, kas on vaja seadusandlikku ettepanekut. Seadusandlikud ettepanekud esitatakse siiski alles pärast mõju põhjalikku hindamist.Taustteave: ELi tasemel on praegu olemas äriühingu üldjuhtimise põhimõtete ja eeskirjade kogum. See koosneb mitmest soovitusest tegevjuhtkonda mittekuuluvate direktorite sõltumatuse kohta, haldus- või järelevalveorgani komisjonide kohta ning tasustamise kohta. Lisaks sisaldab see börsil noteeritud äriühingute kohustust avaldada äriühingu üldjuhtimise aruanne. Äriühingu üldjuhtimise maastikku ELis kujundavad direktiivid, mis käsitlevad ülevõtmisi (direktiiv 2004/25/EÜ), börsil noteeritud äriühingute läbipaistvust (direktiiv 2004/109/EÜ), aktsionäride õiguseid (direktiiv 2007/36/EÜ) ning turu kuritarvitamist käsitlev direktiiv (2003/6/EÜ) ja auditi direktiiv (2006/43/EÜ).Lisateabe saamiseks vt MEMO/11/218 http://ec.europa.eu/internal_market/company/modern/corporate-governance-framework_en.htmRoheline raamat on kättesaadav veebisaidil:http://ec.europa.eu/internal_market/consultations/2011/corporate-governance-framework_en.htm1\nVt nt uurimus Monitoring and Enforcement Practices in Corporate Governance in the Member States, mis on kättesaadav veebilehel http://ec.europa.eu/internal_market/company/ecgforum/studies_en.htm , või Paul Woolley, Why are financial markets so inefficient and exploitative — and a suggested remedy, raamatus The Future of Finance: The LSE Report, 2010 või Euroopa ettevõtete üldjuhtimise foorumi 23. märtsi 2009. aasta avaldus või Heidrick & Struggles, Corporate Governance Report 2009 — Boards in turbulent times.2\nÄriühingu üldjuhtimise eeskiri kujutab endast peamisi soovitusi börsil noteeritud äriühingute juhtkonnale ja järelevalveasutustele ning sisaldab hea ja vastutustundliku juhtimise standardeid. Üsna täielik nimekiri kehtivatest äriühingu üldjuhtimise eeskirjadest on kättesaadav veebisaidil: http://www.ecgi.org/codes/all_codes.php


Aastaid südamerohtu kasutanud Nikolai Vedehin sai võistluskeelu - Jooksja\nAastaid südamerohtu kasutanud Nikolai Vedehin sai võistluskeelu\nNikolai Vedehin peab võistlustest eemale jääma. FOTO: MALLOR MALMRE\nRahvusvaheline Kergejõustikuliit (IAAF) esitas aastaid südamerohtu kasutanud Nikolai Vedehinile süüdistuse antidopingu reeglite rikkumises ja kehtestas sportlasele ajutise võistluskeelu. Vedehinil polnud aimu, et ravimis sisalduv trimetasidiin kanti tänavu jaanuarist keelatud ainete nimekirja.\nVedehinilt võeti 5. veebruaril Keenias Eldoretis võistlusväline uriiniproov, mis sisaldas keelatud ainet Trimetazidine’i. Keelatud aine kasutamise tõttu süüdistab IAAF Nikolai Vedehinit reegli rikkumises, mis puudutab keelatud aine sisaldumist sportlase proovis. Lisaks süüdistatakse Vedehinit antidopingu reeglite rikkumises IAAFi reegli põhjal, mis tähendab dopingukontrolli mistahes osaga manipuleerimist või manipuleerimise katset.\nVedehin loobus B-proovi avamisest. “Jooksja on tunnistanud Trimetazidine’i kasutamist, kuid enda sõnul ta ei teadnud, et aine on võistlusvälisel perioodil keelatud ja ta pani selle kirja ka proovi andes. Süüdistust dopingukontrolli manipuleerimise rikkumise osas ei ole Vedehin jõudnud veel kommenteerida – ta ei viibi praegu Eestis ning selle teema sisuline arutamine on seetõttu raskendatud,” ütles Eesti Kergejõustikuliidu president Erich Teigamägi.\nVedehin on andnud alaliidule teada oma valmisolekust teha uurimisega koostööd: “Soovin anda ja olen valmis selgitusteks ning igasuguseks koostööks, et see asi saaks õiglase lahenduse.”\nLühikese aja jooksul on antidopingu reeglite rikkumises süüdistuse saanud kaks Eesti jooksjat. Lisaks Vedehinile varem maratonijooksja Ilja Nikolajev. “Maailma Antidopinguagentuur ja Eesti Antidoping teevad võitluses keelatud ainete ja meetodite vastu sihikindlat tööd koos IAAFiga. Eesti Kergejõustikuliit teeb igakülgset koostööd IAAFi ja Eesti Antidopinguga,” märkis Teigamägi.\nVedehini klubikaaslane Tiidrek Nurme kirjutab oma blogis, et Vedehin lasi avameeli lehele kirjutada „Preductal“. Rohi, mida ta oli kasutanud viimased 5-6 aastat. Tegemist on ravimiga, mille toimeaine trimetasidiin lisandus dopinguainete nimekirja 1. jaanuaril 2015 ehk teisisõnu loetud päevad enne Kolja poolt antud positiivset dopinguproovi. Mehel lihtsalt puudus sellise muudatuse kohta info. Internetist võib lugeda, et südamerohus Preductal sisalduv Trimetasidiin parandab südamelihase ainevahetust. Eesti antidopingu andmetel lisati trimetasidiin alates 2014. aastast keelatud ainete nimekirja. 2014. aastal oli see keelatud ainult võistluste ajal, alates 2015. aastast on see igal ajal keelatud.\n“Siinkohal võiks küsida – kelle töö jäi tegemata? Miks pole välja öeldud, et selline südamerohi nagu Preductal on nüüdsest sportlastele keelatud, räägitakse trimetasidiinist, mis enamusele ei ütle midagi? Võiks ju vaadata spordiarsti, alaliidu, spordiklubi, välismaalasest treeneri ja/või Eesti Antidopingu poole. Miks on jäänud teavitustöö puudulikuks? Süüdlasi võib otsida mujaltki, siiski on sportlane see, kes ravimi alla neelab. Seega jääb vastutus sportlasele. Ja seekord on vastutusel väga karm hind,” leiab Nurme.\n15. Elva Rattamaraton lükati päeva võrra edasi\nKirill Kotšegarovit ootab ees tähtis start Lõuna-Aafrika Vabariigis


"Ilves: nõustume Visaginase ühisettevõttega hea pakkumise korral", BNS, 27. mai 2013\nEesti nõustub Leetu kavandatava tuumaelektrijaama projekti ühisettevõttes osalema, kui Vilnius teeb hea pakkumise, ütles esmaspäeval Leetu riigivisiidile saabunud Eesti president Toomas Hendrik Ilves.\n"Mul on väga raske spekuleerida, mida me ettepaneku korral teeme. Kuid ütleksin, et kui pakkumine on hea, lööme kaasa," ütles Ilves pressikonverentsil.\nLeedu president Dalia Grybauskaitė lisas, et "me ei saa kindlasti süüdistada naabreid selles, millega me ise hakkama ei saa".\nPõhimõtteline otsus uue Visaginase tuumaelektrijaama projekti jätkamise kohta peaks sündima 1. juuliks, ütles Leedu energiaminister Jaroslav Neverovič mai keskpaigas.\nLeedu eelmine valitsus kavandas Jaapani päritolu kontserniga Hitachi 1350-megavatist tuumajaama, kuid 2012. aasta oktoobris seimi valimistega üheaegselt toimunud mittesiduval rahvahääletusel oli 62,7 protsenti uue tuumajaama vastu.\nEsialgse lepingukava järgi oleks 1350-megavatisest Visaginase jaamast hakanud kuuluma 20 protsenti jaama rajavale Hitachile, 38 protsenti Leedu riigiettevõttele Visagino Atominė Elektrinė, 22 protsenti Eesti Energiale ja 20 protsenti Läti riigiettevõttele Latvenergo.\nTuumajaam pidanuks maksma minema hinnanguliselt 5 miljardit eurot ja valmima aastail 2020-2022.


Kirjanikest abielupaari Enn ja Helga Nõu ühised ettevõtmised koos lastega Rootsi kaunites paikades 1974. aasta suvel. Kaatrireis Hjälmareni järvele ja tagasi.\n1974. aasta juunis teeb Nõude perekond kaatriga reisi Hjälmareni järvele. Ekolni järvel möödutakse Skoklosteri lossist, edasisel teekonnal sõidetakse läbi paljude sildade alt ja tangitakse kaldaäärses bensiinijaamas paatidele. Esimeses ankrukohas on vesi ujumiseks liig külm, Heino aerutab kummipaadiga. Külastatakse Mälareni järve ühes sopis paiknevat Strängnäsi linna, linna toomkirik ja tänavavaated. Ööbimine kaljusel rannal, päike loojub merre. Lapsed loevad sõidu ajal raamatuid. Kaater sõidab suure köisraudtee alt läbi. Paat kanali lüüsis, oodatakse lüüsi täitumist. Sellel teekonnal tuleb läbida mitmeid laevatatavaid lüüse. Loodus on muutunud lopsakamaks, vesi ujumiseks soojemaks, rohkelt poegadega veelinde. Reisi teeb kaasa ka Nõude kolli. Lõpuks jõutakse tagasi kodusesse paadisadamasse.\nKirjanikest abielupaari Enn ja Helga Nõu ühised ettevõtmised koos lastega. Perekonna autoreis Norrasse.\n1973. aasta suvel reisib Nõude perekond Norrasse. Teekond viib läbi Rootsi Dalarna piirkonna põhja poole. Maastik on mägine, kärestikulised mägijõed ja joad, Rootsi kõrgeim juga Njupeskär. Dalarna kuulsad Dala puuhobused seisavad maantee ääres. Norras Trondheimis palistavad majad tihedalt fjordi kaldaid. Linna uhkuseks on Nidarosi toomkirik, vaade kõrgelt linna panoraamile. Mööda maanteed E6 sõidetakse lõuna poole, möödutakse Lillehammeri kirikust. Kaunid loodusvaated, lumelaigulised mäetipud, metsad, kärestikulised jõed ja joad. Oslo tänavapilt ja turismimagnetid: ülikool, rahvusteater, Frogneri park ja selle osana Vigelandi skulptuuripark. Gustav Vigelandi kujundatud pargi skulptuurid, keskmes 16 m kõrgune monoliitsammas. Külastatakse Viikingilaevade muuseumi, saalis Osebergi viikingilaev.\nMontreali Vikerlased ja Toronto Virulased\nAlternatiivpealkiri filmiarhiivis: Montreali "Kalevi"hundud suvelaagris\nAmatöörfilm | Režissöör: Harri Kivilo\nMontreali skautide laagrid, rahvuskultuurilise noorterühmituse Vikerlased Euroopa reis, Toronto Virulased ja isikliku elu sündmused, talletused perioodist 1947-1970.\nMontreali Kalevi lipkonna hundud suvelaagris viikingeid mängimas. Marie Underi 80. sünnipäeva tähistamine Montreali Jaani koguduse saalis. Montreali rahvuskultuurilise noorterühmituse Vikerlaste Euroopa reis 1970. aastal: Oslo ja Bergen, Soome talu, Helsingi, Frankfurt, Baierimaa, Veneetsia. Montreali Kalevi lipkonna skautide laager Lättemäel. Toronto Virulased Lättemäel ja Man & His World näitusel Montrealis 1967. Virulased üritusel Toronto eesti laste Jõekääru suvekodus. Vikerlased Lättemäel rahvastepalli mängimas. Montreali Jaani koguduse leerilaste õnnistamine 1969. Montreali filatelistide näitus kiriku saalis. Harri Kivilo isikliku elu sündmused perioodist 1947-1970. Leeripidu Södertäljes 1947, linna vaated. Stockholmi Eesti Õhtugümnaasium, klassikokkutulek. Stockholmi Karu lipkonna laager. Poeg Alar suusatamas. Jõulud Montreali kodus. Töö- ja ...\nPuhkusereis Greenfieldi ja Bostoni vaated\nJohn Baltsari pere puhkusereis Greenfieldi ja Bostoni vaated.