Kuulutaja – Kristlik leht – September 2017\nNR. 9 (335) September 2017 XXIX AASTAKÄIK\nTõde ei võida iseenesest. Toimetaja kommentaar Tõest ja tõega kohtumisest. Jutlus Aktuaalne teema: Euroopa vajab eestpalvet Elu ei püsi paigal. Intervjuu Ta nägi und Issand ravib Milleks mulle seda vaja? Miks nii tehakse? Üks pilt Pühakiri – käsikirjast emakeelse Piiblini. Fotod\nKatused – vanemad ja uuemad, akendega ja ilma. Ilma katusteta ei saa, vaja on varju nii külma kui kuuma, vihma, lume ja tuule eest.\nIisraelis olid vanal ajal katused lamedad. Katuse pinda sai mitmeti kasutada: seal võis näiteks vestelda, ööbida (1Sm 9,25-26) või palvetada (Ap 10,9). Katus võis olla ka saladuste avalikult kuulutamise paik (Lk 12,3). Seetõttu oli loomulik ka turvalisusenõue: «Kui sa ehitad uue koja, siis tee oma katusele käsipuu, et sa ei tõmbaks oma koja peale veresüüd, kui keegi sealt alla kukub» (5Ms 22,8).\nMeie kliimas on heal katusel korralik kalle, elada saab katusel ainult tuntud lasteraamatu väljamõeldud peategelane. Linnud ka muidugi. Vaid remondiks, korstna pühkimiseks ja lume koristamiseks on inimestel sinna asja.\nKatuse all tundub turvaline. Muidugi siis, kui ei ole ebatavaliselt suurt tuult ja ei saja läbi. Ka kõrgemate majade akendest on näha vaid katust, mitte seal all toimuvat elu. Nii võib tunduda, et ka Jumal ei näe meid. See on eksitus! Ja las Ta vaatab: «Sest Issanda silmad jälgivad kogu maad, et võimsasti aidata neid, kes siira südamega hoiavad Tema poole» (2Aj 16,9).\nTÕDE EI VÕIDA ISEENESEST\nSaksamaal võitis parlamendivalimised oodatult Angela Merkeli juhitav Kristlik-Demokraatlik Liit. Nüüd on neil vaja hakata looma uut koalitsiooni.\nEestis on kohe tulemas kohalike volikogude valimised. Meil alles liidetakse reitinguid ja teoretiseeritakse, millised võiksid olla tulevased koalitsioonid. Kõige rohkem huvitab meediat Tallinn, millest võib küll aru saada, aga kogu ülejäänud Eesti on seetõttu kahjuks tagaplaanil.\nPROBLEEMIST ILMA PAANIKATA\nID-kaartide kiipidest leiti teoreetiline viga, mida veel keegi pole suutnud kurjasti kasutada. Eesti on väga tähtsusetu kahjukannataja, sest seda tüüpi kiipidest on Eesti käes vaid 0,075 protsenti. Need kiibid ei ole Eestis tehtud, küll on aga Eesti päritolu vähemalt osa tarkvarast, mis neid kiipe siin rakendada võimaldab.\nAga Eesti ühiskond ajas ennast närvi. Mitte sellepärast, nagu oleksime midagi valesti teinud, vaid hirmust, mida teised meist nüüd arvavad. See on alaväärsuskompleks. Üksikisiku puhul seda ravitakse ning riik ja rahvas peaks ka sellest kuidagi üle saama.\nMe ei saa rääkida vale konstruktsiooni või tarkvaraga kiipidest, vaid kiipidest, mille kõlblikkuseaeg hakkab mööda saama. Iga luku jaoks tehakse kunagi muukraud ja nüüd on karta, et keegi saab sellega varsti hakkama. Selle vastu luuakse arvutiprogrammid, mis võimaldavad kiibi nõrka kohta ignoreerida ehk lihtsustatult öeldes – ebaturvalise lukuga uksele pannakse kett ja haak lisaks. Kunagi hiljem saab ID-kaart uut tüüpi kiibi ehk lukk ise vahetatakse ka välja.\nValimised tulevad ja inimesi hirmutatakse sellega, et nüüd saab nende identiteeti varastada ja nende e-häält võltsida. Aga valimiste võltsimiseks ei ole vaja ükshaaval ID-kaarte lahti muukida, vaid häkkida sisse andmeid koguvasse programmi. Seejuures peab vale olema nii väike, et see oleks usutav, ja häkkerite toetatav poliitiline jõud saaks vaid veidi parema positsiooni. Muidu häkkimine avastatakse ja valimised kuulutatakse kehtetuks. Seega pole suureks hirmuks põhjust.\nKõige kergem on võltsida pabervalimisi. Mäletame, kuidas nõukogude ajal teiste eest hääletati. Eelkõige võltsiti lõpptulemust – valimistel osalejaid olevat alati olnud umbes 99 protsenti ning 99 protsenti neist olevat hääletanud kommunistide ja parteitute bloki kandidaatide poolt.\nE-valimiste vastasus ei põhine vigastel kiipidel. Siin on tegemist hirmuga tundmatu asja ees ja on ka kadedust. Kõigil pole arvutit ja nad ei saa e-hääletada. See ei tohi olla põhjuseks e-valimisi ära jätta. Kõik ei jõua ju autot osta, aga kellelegi ei tule mõttesegi autosõite ära keelata. Kuidas arvuti töötab, mis tema sees toimub, seda suurem osa inimestest ei tea. Aga teised jälle ei tea õmblusmasinatest midagi ega tahagi teada. See ei tähenda, et õmblusmasinad peaks ära keelama – kes oskavad, las need õmblevad.\nSelle kommentaari kirjutamise ajal kehtib veel otsus, et e-valimised tulevad. Loodame, et nii saabki olema. Aga kes tahab, hääletagu sedeliga. Ei maksa teha tüli erinevatest võimalustest ega oskustest. «Teenigu igaüks teisi selle andega, mille ta on saanud, nagu Jumala mitmesuguse armu head majapidajad,» on juhis Jumala riigis (1Pt 4,10). See on hea ka ilmalikuks eluks.\nSotsiaalministeerium tahab laiendada võrdse kohtlemise seaduses olevat diskrimineerimise keeldu nii, et homoseksuaalidele ruumide rentimisest vm teenuste osutamisest keeldumine muutuks karistatavaks. Kui keegi (olgu selleks eraisik või näiteks kirik) pakub üürimiseks ruume või osutab teenust, siis peab ta neid võimaldama ka homopaaridele või homoorganisatsioonidele võrdselt kõigi teistega.\nTeatud vaimulikku või vaimset praktikat õigeks pidaval majaomanikul ei ole kindlasti ainult materiaalne huvi kõrge hinna eest oma ruume välja üürida. Tema majal on oma staatus. Kirik ei taha oma ruumidesse ega isegi naabrusesse lõbumaja või mingit võõrast ideoloogiat levitavat ühingut. Ruumidele teise funktsiooni andmist võib käsitleda kui kellegi ideoloogilist võitu või kaotust.\nPärast niisuguse seaduse vastuvõtmist on lihtne oma «õigust» taandada homoks olemisele. Enam ei loe see, et inimene võib olla lihtsalt räpakas, riiakas, lärmakas, lohakas, rumal, tal võivad olla pererahvale vastuvõetamatud harjumused. Tähtis on see, et ta on homo ja talle peab pinna üürima või teenust osutama, muidu tuleb maksta trahvi või minna vangi.\nVõrdse kohtlemise põhimõte ei tohi rikkuda südametunnistuse vabaduse põhimõtet. Ühtede inimeste veendumuste kaitseks ei tohi teisi nende veendumuste pärast karistada.\n«Issand lunastab oma sulaste hinge ja süüdi ei mõisteta ühtki, kes Tema juures pelgupaika otsib» (Ps 34,23). See on lõplik võit. Et aga sinnani saaks hoida puhast südametunnistust, selle nimel peaks iga usklik tegutsema.\nPildil on üks võimu sümboleid Saksamaal – Riigipäeva hoone Berliinis.\nTÕEST JA TÕEGA KOHTUMISEST\n«Mul on teile veel palju öelda, aga teie ei suuda seda praegu taluda. Aga kui Tema, Tõe Vaim, tuleb, juhib Ta teid kogu tõesse, sest Tema ei räägi iseenesest, vaid Ta räägib, mida kuuleb, ja Ta kuulutab teile tulevasi asju. Tema kirgastab mind, sest Ta võtab minu omast ja kuulutab teile. Kõik, mis on Isal, on minu päralt, seepärast ma ütlesin, et Ta võtab minu omast ja kuulutab teile.»\nÜheski teises evangeeliumis ei esine sõna «tõde» nii sageli kui Johannese omas. Evangeeliumi autor lausa nagu otsiks palavikuliselt tõde. Ta on hoolikalt kokku kogunud kõik Jeesuse sõnad tõe kohta. Juba esimeses peatükis selgitab Johannes, et Jeesuse isikus on tõde nähtavalt meie ette astunud. Ta valis selleks järgmised sõnad: «Ja Sõna sai lihaks ja elas meie keskel, ja me nägime Tema kirkust nagu Isast Ainusündinu kirkust, täis armu ja tõde.»\nAlgusest lõpuni on Johannese evangeeliumis süstemaatiliselt esitatud seda, mis evangelisti tõe juures paelub. Tõde vaatab tulevikku – Tõe Vaim juhib meid kogu tõesse. Kogu tõde omakorda on lahutamatult seotud Jeesuse Kristuse isikuga, sest Jeesus on öelnud: «Tõe Vaim kirgastab mind,» ehk teisisõnu – muudab nähtavaks mu au.\nMeie sissevaade Jeesuse Kristuse saladusse ei ole kaugeltki veel täiuslik. Kogu tõde, mis Kristuses peitub, peab Püha Vaim meile veel näitama. Sarnaselt kirjutab ka Paulus, et meil on vaja Jumala Vaimu läbi saada esmalt sisemiselt tugevaks, et me suudaksime kunagi tunnetada Kristuse armastuse laiust, pikkust, sügavust ja kõrgust. See on kasvamisprotsess, mitte ühel hetkel saadud võime. Ka Paulusel oli kirg tõe järele. Nii ütles ta avalikult, et teda on pandud paganaile õpetajaks usus ja tões ning et ta kuulutab evangeeliumi tõesõna.\nImeline eesõigus on kuulutada, et me võime leida evangeeliumist kogu tõe. See tähendab ju, et meil pole vaja tõde kusagilt mujalt otsida. Ent samaaegselt on see ka ohtlik sõnum. Ohtlikuks muutub asi siis, kui kristlased arvavad, et nad võivad tõde omada, et tõde on midagi silmnähtavalt must-valget kahe raamatukaane vahel. Kui nii arvatakse, siis näidatakse ikka näpuga kirjatähele. Siis näidatakse näpuga nendele, kes väidetavalt tõde omavad ja loomulikult eriti just nendele, kes seda väidetavalt ei oma. Inimesed, kes sügaval oma hinges on ebakindlad, otsivad meelsasti kindlusetunnet millegi või kellegi omamises, olgu see siis raha, mõni teine inimene või ka tõde.\nNälg ja janu kindlusetunde järele on tänases maailmas mõistetavatel põhjustel väga suur. Fundamentalism, fanatism ja radikalism oma erinevates ilmingutes on seestumise kaasaegsed vormid. Inimesi on vallanud vaimupimedus, nad on täidetud kinnisideedega ja kurjusega. Kõikides religioonides, kahjuks ka kristluses, tõstavad pead äärmusrühmitused. Sellised rühmitused tõotavad oma järgijatele kindlusetunnet tõe omamise kaudu. Tegelikkuses on lood hoopis vastupidi – nad võtavad tõeotsijad inimesed enda omandusse.\n«Tõekuulutajate» lõksu langevad eriti kergesti lapsed ja noored, sest nemad peavad oma teed alles otsima. Noor inimene on veel peaaegu vaba sellest nn tõeomamise soovist. Aga see muudab ta haavatavaks. Kõik ideoloogid on tähele pannud, et noori inimesi on kerge enda omandusse saada. Tihtipeale algab see kõik suunatud – ja esialgu üsna süütult kõlavatest – reklaamidest: hangi nutitelefon või arvuti, liitu sotsiaalmeediaga, suhtle võrgus eakaaslastega, mängi arvutimänge – ja märkamatult sipeldakse juba ideoloogiliste värbajate «võrgus», kes oskavad tõde väänata. Mängud muutuvad üha vägivaldsemaks ning ühel hetkel ollakse valmis virtuaalsest reaalsusest väljuma ning tänaval reaalselt inimesi tapma.\nEuroopa suurim õudusunenägu ei ole vägivaldsed sisserändajad, vaid siin sündinud, korralikest perekondadest ja hea haridusega, ent n-ö pestud ajudega noored, kes juba eneseotsingute tee alguses on langenud valede tõekuulutajate ohvriks ja juhitud vägivalla teele. Paljude jaoks on see ju kergendus, kui keegi selles keerulises ja kontrollimatus maailmas ometi lihtsat tõde pakub...\nLeidub ka neid, kes tunnevad, et neil pole selliste tõeomajatega mingit pistmist. Nad tunnevad, et tõde ei saa tunnetada ja ammugi veel omada. Mõni neist nimetab ennast uhkelt agnostikuks. Kahjuks lükkavad nad tagasi ka evangeeliumi tõe. Nad mõtlevad, et ka Jeesus oli üks radikaalne fanaatik, sest muidu poleks Ta ju öelnud: «Mina olen tee ja tõde ja elu!»\nJEESUS ON TÕDE\nMida see Jeesuse uskumatult pretensioonikas lause tähendab? See sisaldab kahte asja. Esiteks seob Jeesus tõe iseendaga. Teist teed Jumal-Isa juurde ei ole. Teiseks sedastab Ta, et tõde on isik – ja see on geniaalne! Ükski inimene ei saa Jeesuse nimel tõde omada, olgu ta nii vaga ja usklik kui iganes. Sest ta ei saa omada Jeesust kui isikut. Jeesusele võib ligineda, Temaga võib kõnelusse astuda ja osadust pidada, aga Teda omada pole võimalik. Ja nii avab Johannese evangeelium need Jeesuse esmapilgul väga fanaatiliselt kõlanud sõnad «mina olen tõde» hoopis uues valguses – me võime Jeesuses Kristuses tõeliselt omada vaid üht tõde, nimelt seda tõde, et tõde ei ole meie omanduses!\nMida siis nüüd, tahaks ehk keegi küsida? See on ju näiliselt mõistusevastane väide, paradoks. Jah, Kristus pidi tõde inimeste eest kaitsma, sest häda inimestele, kui nad tõe enda omandusse saaksid. Kas see tähendab siis seda, et iga suvaline asi võib tõde olla, nagu tõejärgses maailmas usutakse? Ei, kindlasti mitte. Kristus ei anna tõde meile küll mänguasjana või tööriistana kätte, aga Ta võtab meid endid käekõrvale ja ütleb: «Püha Vaim juhib teid kogu tõesse.» Ja Jeesus ütleb veel: «Vaim puhub, kuhu Ta tahab.» Nii võib Ta ka teisi enda käekõrvale võtta ja tõesse juhtida just nii, nagu Ta seda tahab.\nMa olen veendunud, et tõde Jeesuse käes ei välista kunagi kedagi. Tõde pole antud mõne valitud kiriku või usukogukonna omandusse. Jeesus ootab avakäsi kõiki, kes soovivad Tema juurde tulla. Just seepärast võime uskuda, et kord täituvad prohvetite ja apostlite sõnad – tõotus, mis ütleb, et kõik rahvad tulevad Kristuse juurde ja tunnistavad Teda. Paulus kirjutab Fl 2,10-11, et Jumala sooviks on, «et Jeesuse nimes nõtkuks iga põlv nii taevas kui maa peal kui maa all, ja et iga keel tunnistaks: Jeesus Kristus on Issand – Jumala Isa kirkuseks». See ime saab sündida vaid seetõttu, et Jeesus Kristus, kes on isikuline tõde, ei tõuka kedagi kõrvale, vaid kutsub avakäsi kõiki enda juurde. Üksnes sellel tõel on niisugune vastupandamatu tõmbejõud, et inimesed tulevad kadunud poja kombel ja lasevad ennast Jumala Pojal emmata.\nNoorukina igatsesin teada saada tõde maailma ja inimeste kohta. Ja see on hea, kui noored inimesed kannavad endas sellist kirglikku teadmishimu. Otsingute keskel oli mul kogemus, mil ma taipasin, et kogu tõde ei saa ma kunagi mõista, aga ma saan tõega kohtuda. Mu perekonnal olid kristlikud juured, mul oli mõningaid teadmisi kristlusest, kuid põhjapanevaks muutuseks sellest ei piisanud. Ma vajasin seda, et tõde tuleks minu juurde isikliku kohtumisena Päästja Jeesusega.\nTõde ei tule meie juurde mõne mõtteskeemi või ideoloogia või filosoofilise süsteemi kujul või lihtsalt teaduslike tunnetuste kogumina. Tõde sünnib isiklikus kohtumises, selles, et meid kõnetatakse meie otsingutes. Nii on ka minu elus olnud vaimulik eeskuju ja õpetaja, kelle kaudu Jeesus mind kõnetas ja kes tunnistas mulle ise sellest evangeeliumi tõesõnast, mis oli kord teda ennast uueks inimeseks muutnud.\nTäna saan ma rääkida juba 31 aastat tagasi aset leidnud konkreetsest ja elu muutvast päästekogemusest, milles kohtasin Jeesuses oma isiklikku Päästjat. Sellest hetkest alates usun ma, et Jumal, kellest lähtub puhas tõde, ei ole pelgalt mingi üldine ja isikustamata printsiip, vaid kõikehõlmav ja kõikvõimas isik, kellele ma saan palves öelda: «Sina, mu Jumal, mu Looja ja mu taevane Isa!» Ta ei ole pelgalt mingi looduse seaduspärasus, mingi näota kõrgem vägi, vaid sõnades väljendamatu kõikvõimas Looja Jumal, kes on meid loonud oma näo järgi ja kes on «nõnda maailma armastanud, et ükski, kes Temasse usub, ei hukkuks, vaid et tal oleks igavene elu» (Jh 3,16).\nKuidas lõpetab evangelist oma tee evangeeliumi tõe otsinguil? Viimane, mida me Johannese evangeeliumist tõe kohta loeme, on Jeesuse ja Pilaatuse kohtumine. Jeesus seletab Pilaatusele: «Mina olen selleks sündinud ja selleks tulnud maailma, et ma annaksin tunnistust tõe kohta. Igaüks, kes on tõe seest, kuuleb minu häält.» (Jh 18,37). Jeesus ütleb täiesti teadlikult: «Igaüks, kes on tõe seest, kuuleb minu häält.» Ta ei ütle: «Igaüks, kellel on tõde.»\nMe saame olla tõe sees, aga me ei saa tõde omada nagu nutitelefoni või autot. See on esmapilgul väike, aga tegelikult põhjapanev erinevus. Pilaatus kahjuks seda olulist nüanssi ei mõistnud. Ta küsis Jeesuselt provokatiivselt: «Mis on tõde?» See küsimus oleks ju võinud sisse juhatada sisulise vestluse tõe teemal. Kuid me näeme evangeeliumist, et Jeesus vaikis. Miks Ta loobus sellest vestlusest? Sellepärast, et oluline ei ole vestlus tõe üle, vaid kohtumine tõega ja olemine tões.\nSelleks ei olnud Pilaatus kahjuks valmis. Just see ongi viimane oluline asi, mida evangelist tahab meile öelda: kes räägib lihtsalt tõest, see ei jõua oma otsingutes edasi, see takerdub ikka ja jälle sama küsimuse taha: «Mis on tõde?» Kes aga söandab kohtuda ja vestlusesse astuda tõega, st Jeesuse Kristusega, see jõuab oma otsingute teel edasi ja Tõe Vaim juhib teda seni, kuni ta jõuab kogu tõesse.\nAjakirja Sõjateadlane peatoimetaja\nElva Baptistikoguduse liige\nFoto: Ermo Rips\nEUROOPA VAJAB EESTPALVET\nEesti Evangeelse Alliansi palve- ja paastutoimkonna juht KERTU TOOTS kõneles Kuulutajale ühest Euroopa Liiduga seotud palve-ettevõtmisest. Intervjuu on tehtud vahetult enne sündmuste toimumist.\nMillisest erisorti palveüritusest on juttu?\nSeoses Eesti eesistumisajaga Euroopa Liidu Nõukogus tuleb 24.–28. septembril Tallinnasse 40 pühendunud eestpalvetajat 15 Euroopa riigist. Märtsikuus käisid nad Maltal, sest siis oli Malta eesistujariik. 18.–22. märtsil 2018 oleme Bulgaarias, sest Bulgaaria võtab Eestilt eesistumise üle. Iga poole aasta tagant käiakse eesistujariigis koos ja Eesti külastamine on 23. kord minna eesistujariiki. Mind kutsuti Eesti esindajaks nimetatud palveliikumisse ja selle juhtkonda.\nKuidas käis külaskäigu ettevalmistamine?\nÜks selle palveliikumise juhte, Rootsist pärit pastor Peter Artman, viibis maikuus nädal aega Eestis. Ta võttis minu palvel osa ka Tallinna ja Harjumaa maakondlikust palvepäevast Tallinna metodisti kirikus, jagas seal Jumala sõna ja palvetas. Käisime Riigikogus ja kohtusime seal Siim Valmar Kiisleriga. Konsistooriumis kohtusime Eerik Jõksiga Eesti Kirikute Nõukogust ja hiljem EELK peapiiskopi Urmas Viilmaga. Veel saime kokku Tunne Kelamiga ja paljude teiste oluliste isikutega. See oli väga viljakas ja õnnistatud aeg.\nMida on Tallinnas plaanis ette võtta?\nEsmalt tuleb meil juhtkonnaga pidulik õhtusöök, tõsine palveosadus ja Jumala sõna jagamine. Tunne Kelam teeb kogu grupile ülevaate Eesti ajaloost ja iseseisvumisest ning Ingmar Kurg kõneleb Eesti vaimulikust ajaloost ja ärkamistest. Metodisti kirikus on kõigile avatud palveteenistus, kus ülistust juhatavad nii eesti kui inglise keeles Kehra koguduse ülistusbänd ning Marie Gough Iirimaalt.\n27. septembril on kulminatsioon. Oleme külalistega Tallinna pastorite palve- ja töökoosolekul. Sealt läheme Riigikogusse, kus meid võtab vastu Mart Nutt ning meil on palveaeg ja ekskursioon. Tallinna raekojas võtab meid vastu abilinnapea Merike Martinson. Ka tema teeb ekskursiooni ja meil on palveaeg. Eesti Pangas tuleb inglisekeelne ekskursioon ja palveaeg. Lõpuks on juhtkonna kohtumine peapiiskop Urmas Viilmaga. Plaanis on ka külaliste osalemine oikumeenilisel palveõhtul.\nMul on hea meel, et Jumal on meile sellised võimalused avanud. Nii kõrgel tasemel ei ole neid teistes riikides vastu võetud.\nMillistest riikidest on need eestpalvetajad pärit?\nPalvetajad on Austriast, Horvaatiast, Prantsusmaalt, Saksamaalt, Ungarist, Iirimaalt, Itaaliast, Norrast, Poolast, Rumeeniast, Rootsist, Šveitsist, Hollandist, Inglismaalt ja nüüd ka Eestist. Kui me läheme Bulgaariasse, siis kindlasti tekivad ka seal kontaktid ja see maa ühineb palveliikumisega.\nKas te viskate Inglismaa välja, kui Brexit tuleb?\nKindlasti mitte. Palveliikumises on ju ka inimesed Šveitsist ja Norrast, need maad ei ole Euroopa Liidu liikmed. Jumala jaoks ei ole piirid mingi probleem. See ei ole poliitiline liikumine. Jumala inimesed erinevatest riikidest ja kogudustest tulevad kokku, et palvetada ja õnnistada seda maad. Jumal on nende südamed põlema süüdanud. See on sisemine motivatsioon. Kui Euroopa Liitu ei oleks, käiksid nad ikka koos ja palvetaksid Euroopa riikide eest. Euroopa vajab ärkamist ja tõsist Jumala külastust.\nKas selle grupi palveteemad on päevakajalised?\nMuidugi oleme me kõik uudistega kursis. Kui kuskil orkaan möllab, siis on vaja ohvrite pärast palvetada. Kui kusagil maa väriseb, siis tuleb ka neid palves toetada. Kui kuskil lähevad asjad vastuollu Jumala sõnaga, siis on vaja väga tõsiselt palvetada.\nKülalised küsivad kindlasti, millised on põletavamad palveteemad Eesti jaoks, mille eest üheskoos palvetada. Sinna juurde liidame need teemad, mis meie südames on. Ja kui külalised koju tagasi lähevad, siis jätkavad nad oma kodumaal igaüks eestpalveid nende teemade pärast, mis said esile toodud.\nNad on väga armsad tõsised kristlased ja pühendunud palveinimesed. Nad ei ole poliitikud, kuid palvetavad kindlasti ka meie poliitikute ja riigijuhtide eest. Tullakse kokku mõttega, et Jumala riik võiks tulla ja Tema tahtmine sündida.\nMillega EEA palve- ja paastutoimkond tavaliselt tegeleb?\nMe korraldame alliansspalvenädalaid, maakondlikke palvepäevi, tagakiusatud kristlaste palvepäeva, anname välja paastuaja palvevihikut ja koordineerime palvetööd Eestimaal. Enamik ettevõtmisi ongi maakondlikud. 2012. aasta Kristuspäev oli üle-eestiline. Alliansspalvenädalatel ja maakondlikel palvepäevadel kogunetakse oma kirikutes ühiste teemadega, mis on meie toimkonna poolt välja töötatud.\nFoto: Sanna Pitko\nELU EI PÜSI PAIGAL\nAntsla EKB Koguduse pastor PEETER LEMATS tähistas äsja koos abikaasaga 105. sünnipäeva. Niisugune number tuli kokku, sest tal endal oli augustis pärisjuubel ja abikaasa Pillel kevadel pooljuubel. Kuulutaja küsimused on seotud nii juubilari enda kui ka koguduse tööga.\nSa oled «väliseestlane».\nMinu vanavanemad rändasid Eestist välja, sest Venemaal jagati põllumaad. Isa ja ema on üles kasvanud Siberis ning tulid pärast Teist maailmasõda Eestisse. Isa poolt vanaisa ostis Läti-Valka maja ja kui pere suurenes, siis otsustas isa kõrvalkrundile teise maja ehitada.\nKuidas nad koguduse leidsid?\nVanaisa oli juba Siberis usust huvitatud. Valgas hakati Betaania kogudust külastama. Minu vanaisa, vanaema, isa ja ema said koos ristitud.\nNiipalju, kui ma mäletan, võtsid vanemad mind alati koosolekutele kaasa. Kui olid jõulud, siis tuli luuletust lugeda. Ka pühapäevakooli peeti sünnipäevade nime all. Ma tänan Jumalat selle eest, mida Ta minu vanemate palvete läbi on teinud.\nPõhihariduse said Sa Valgas ja siis läksid Võrru.\nÕppisin Võru tööstustehnikumis tehnilisi jooniseid koostama, tugevusi välja arvutama, see kool andis tehnika alal väga palju teadmisi. Aga kõigepealt tänan ma oma isa. Kui ta autot parandas, siis palus mul mutrit kinni hoida, et polti kinni keerata. Ma olin kuueaastane, kui isa ehitas maja. Esimene töö, mille ta mulle andis, oli vundamendi kastmine. Sain esimese kogemuse sellest, kuidas ehitatakse maja. Isa ütles, et see tuleb sinna panna ja see sinna.\nPärast sõjaväge olin Valga mööblivabrikus meister ja hiljem tsehhijuhataja, kokku umbes kolm aastat. Siis kutsus Taevaisa mind juba Kõrgemasse Usuteaduslikku Seminari.\nSõjaväes ei teeninud Sa lahingväeosas.\nMinu jaoks oli suur küsimus, miks Jumal saatis mind Siberisse vangivalvuriks. Minu teenistuseajal oli kolm põgenemist. Põgenikud võtsid vahiposti maha ja nii said nad endale ka relvad. Esimese põgenemise ajal oli noortel sõduritel väga suur hirm. Tagaajajatest oli üks sõdur koeraga ja kolm tulirelvadega. Nendel hetkedel oli suur trots südames, miks Jumal on mind sellisesse kohta saatnud. Minu sõber kirjutas Riiast, et ta on polkovniku (koloneli) autojuht ja tal on kõik nii hästi.\nKui elu oli ohus, siis palvetasin, nagu oskasin: «Jumal, kui sa veel mulle elu kingid ja mind Siberist koju viid, siis ma tahan sind teenida.» Jumal asetas mind sellistesse olukordadesse, kus teist võimalust ei olnudki, kui otsida ja hüüda Teda appi.\nKuidas Sinust pärisusklik sai?\nTallinna Kalju koguduse noortegrupp sõitis Valgast läbi. Mulle pakuti ekskursioonijuhi kohta. Vastasin, et mul on nii palju tööd, olen sõjaväest tulnud, mul on oma eesmärgid ja mul ei ole aega. Aga ekskursioonibuss jõudis minu kodu väravate juurde ja mul paluti ikka kaasa tulla.\nKülastasime Otepää kogudust Nüpli palvelas. Sõnum puudutas mind. Aga ma mõtlesin, et küll jõuab. Kui kõik oli läbi, siis ohkasin kergendatult. Sõitsime edasi Elvasse, käisime surnuaiapühal. Toivo Pilli rääkis, et hauakividele on kirjutatud «Puhka rahus!», aga kui me sureme, kas me ikka puhkame rahus? Ma mõtlesin, et olen noor mees, mul on elu ees, see on eakate teema. Aga siis tuli prohvetlik sõnum, et vahet ei ole, kas oleme noored või vanad. Täna võid istuda tsikli selga, sõidad oma teed ja ei tea, millal võib õnnetus tulla ja sind enam ei ole. See puudutas mind. Loomulikult tuli meelde ka see, mida ma sõjaväes olin Jumalale öelnud. Palusin, nagu oskasin ja andsin oma elu Jumalale.\nMiks Sa seminari läksid?\nSuur mõju oli sellel, et Valga Betaania kogudus saatis mind Tallinnasse liidu aastakonverentsile. Kui ma nägin seda meesteväge, hulka töötegijaid, seda laulu, mis kõlas nii võimsalt, et raputas pealaest jalatallani läbi... Anti ka seminari kohta infot ja see hakkas helisema. Ma ei saanud sellest lahti. Läks üle poolteise aasta ja võitlus käis. Kui ma lõpetan töösuhted, mis siis edasi saab? Mitmed inimesed ütlesid, et see ei ole normaalne, et sa jätad oma õpitud ameti ja ei tea ka, mis ees ootab. Sul on amet, töökoht ja raha.\nÜhel päeval oli tööl emotsionaalselt raske, ülesandeid oli palju ja korraga tuli sõnum, et Mooses eelistas pigem vaeva näha koos Jumala rahvaga kui selle maailmaga (Hb 11,25). See puudutas nii, et ma ütlesin, et lähen seminari ja otsus on kindel.\nMida seminar Sulle andis?\nVäga suur väärtus on olnud seminari akadeemilisel ja praktilisel haridusel. Seminar kujundab isiksust, varustab vaimulikke töötegijaid selleks, et kuulutada evangeeliumi. Ma hindan väga seda, mida toona Peeter Roosimaa, Ermo Jürma ja Joosep Tammo tudengitele isiklike vestlustega edasi andsid.\nMe käisime kogudustes, misjoneerisime. Teise kursuse praktika oli Ida-Virumaal. Külastasime Kiviõli kogudust. Jagasime ühel õhtul välja kakssada traktaati. Ootasime pühapäevaks kirikusse vähemalt sadat inimest, aga tuli ainult kaks. Siis me küsisime Allan Lilleoru käest, et miks ainult kaks. Ta ütles, et see on külv, lõikus tuleb hiljem. Põllumees ei lähe kohe külvi järel lõikama, vaid teeb hoolsasti tööd, et sügisel lõigata.\nHindan väga haiglapraktikat Rakveres. Tegelesime ühe insuldihaige inimesega, vaatasime operatsioone ja lahkamisi. Kokkupuude surma ja igavikuga andis kaasa suure pagasi vaimulikuks tööks.\nMiks Sa käisid juubeli eel perega Iisraelis?\nIgatsus Iisraeli järele tekkis seminaris, kui Ermo Jürma õpetas Iisraeli kultuurilugu ja Vana Testamendi eksegeesi. Esimesel korral käisin Iisraelis aastaid tagasi Peeter Võsu ja Ülo Niinemägiga. Meil oli vahva grupp. Mõni jäi haigeks ja mõnele tegi kliima liiga, tegime palvet ja võidsime õliga, need inimesed said terveks. Ristisime Jordani jões neid, kes avaldasid selleks soovi. Me külastasime Jeesusega seotud kohti. Grupijuhid lugesid kirjakohti, mis olid nende kohtadega seotud. Piibel avanes hoopis teistmoodi. Nägime juutlikku traditsiooni, kuidas sabati alguses tänavaliiklus vaikseks muutus.\nKõik need detailid on kutsunud sinna tagasi. Meie nimetasime oma pere reisi palve- ja paasturännakuks. Sõime üks kord päevas, jõime palju vett, külastasime pühasid paiku, palvetasime ja otsisime Jumala tahet.\nAntsla kogudus paistab silma rohke ehitamisega. Kuidas Sa seda põhjendad?\nHästi oluline on Jumala hääle kuulamine. Pastakast ei saa midagi välja pressida. Pigem on palve ja paast aidanud leida suundi, kus Jumal avas meile uksed.\nEestis käis üks kümneliikmeline misjonäride grupp, kus oli mitu sporditreenerit. Antslale pakuti võimalust, kas nad võiksid meil korraldada sportliku laste- ja noorteürituse. Meil ei olnud usku – lapsed on suviti vanaemade pool, mõned on leidnud mingi tööotsa. Aga me proovisime. Tuli kümmekond last ja noort. Laagris oli piiblitunde ja sportimist, misjonärid õpetasid pallimänge ja korraldasid võistlusi.\nJärgmisel suvel küsisid lapsed, kas toimub jälle midagi? Me püüdsime külaliste abiga midagi ära teha. Aasta-aastalt laager kasvas. Sel aastal oli 13. linnalaager, kus osales 134 last ja noort.\nTaevaisa sosistas südamesse, et töö laiendamiseks on vaja lisaruume. Nüüd ehitame laste ja noorte jaoks minispordisaali, laiendame pühapäevakooli tube. Teeme sotsiaalruumi, kus inimesed saaksid nädalas mitu korda abi. Ehitame söögi- või osadusesaali. Meil on olnud koos kogukonna rahvaga jõululauad, kokku saja inimese ümber. Just praktilistel põhjustel on Jumal juhatanud, et tuleb teha palvelale juurdeehitus.\nSelleks kõigeks on vaja raha. Kas see ei ole Sind hirmutanud?\nInimlikult küll. Jumala sõna ütleb: «Aga otsige esmalt Jumala riiki ja Tema õigust, siis seda kõike antakse teile pealegi!» (Mt 6,33). Raha meil ei olnud. Istusime 2011. aastal koguduse täiskoguga koos ja küsisime, mida me peaksime tegema.\nKõigepealt andis Jumal meile projekti ning siis linnavalitsus kinnitas selle ja andis ehitusloa. Projekt tehti kingitusena. Kõik see pani mõtlema. Jumal oli öelnud «jah», meie tahtsime öelda ka «jah» ja vaadata, mida Jumal teeb. Kui me eitame, siis me ei anna Jumalale võimalust midagi teha. Kaks nädalat läks mööda ja saabus stardiraha.\nJärgneval aastal andis Jumal südamesse puurida müüri sisse avad ja nelipühi jumalateenistusel asetada kõigil osalejatel käed müürile, panna nendesse avadesse Jumala sõna salmid ja palvetada Issanda poole. Nüüd on juurdeehitusel katus peal ja uksed-aknad ees. Hakkame rajama katlasüsteemi. See on suur Jumala ime.\nMa tahaks kinnitada seda, mida Joosua ütles: «Aga mina ja mu pere, meie teenime Issandat!» (Jos 24,15). See on hästi oluline. Siis Jumal juhib parimal viisil.\nMul on väga hinge jäänud liidu meeste palveööd. Viimastel kordadel oleme läinud ristimispaika ja värskendanud seda tõotust, mille oleme kunagi andnud, et võiksime Jumalat teenida ja teha seda tulisemalt kui seni.\nTahan tänada inimesi, kes on palvetanud, annetanud Antsla koguduse pühakoja laiendamiseks, emotsionaalselt kaasas olnud, mõni on helistanud. See on väga kinnitanud ja julgustanud meie kogudust. Annetusi on vaja edaspidigi.\nTänan Antsla kogudust, kes on olnud juhatuse tööde ja plaanide taga. Tahaks tänada koguduse töötegijaid. On suur au olla selles meeskonnas ja ühiselt toimetada.\nPildil on Peeter Lemats perega 105. sünnipäeval (foto: Kalev Zimmermann).\nTA NÄGI UND\nIga elu katkeb ootamatult! Isegi kui aeg on kätte jõudnud, palju aastaid on elatud ja nagu oleks juba elust väsinud – ikkagi tuleb lõpp ootamatult.\nNii lahkus meie seast ka Ibrahim, vana vend ja õpetaja. Juba mõned kuud ei saanud ta jumalateenistustel käia, aga keegi ei oodanud tema kiiret lahkumist.\nMoslemitest sugulased käisid Ibrahimi vaatamas ja püüdsid teda veenda veel vanas eas islamiusku tagasi pöörduma. Kuid tema jäi kindlalt seisma usus, mis kord pühade kätte on antud.\nIbrahim sündis Kabardi-Balkaaria ühes mägikülas 1927. aastal. Mägises ühiskonnas aeg seisis. Kõik käis sajandite jooksul sisse harjunud korra järgi. Ibrahim meenutas, kuidas ta sattus enne sõda Naltšikisse lastelaagrisse. Siis oli see tema jaoks suursündmus. Aga ta ei osanud aimata, mis veel ees ootab.\n8. märtsil 1944. aastal küüditati Stalini käsul kõik balkaarid. Sel perioodil küüditati 13 rahvast, keda peeti «mitteusaldusväärseiks». See oli raske aeg. Paljud surid teel. Teised surid nälga juba oma uues elukohas. Ibrahim mattis oma ema. Ise elas ta suure vaevaga üle nii nälja kui ka haigused.\nJumal hoidis tema elu. Issandal olid oma plaanid ja kavatsused ning need olid mõeldud heaks, mitte kurjaks.\nKuigi Ibrahim oli asumisele saadetu ja ta pidi end komandantuuris perioodiliselt näitamas käima, tegi Jumal nii, et ta sai astuda Taškendis vabrikukooli. Seal kohtus Ibrahim usklike inimestega ja kuulis vend Nikolai Levdanskilt esimest korda Kristusest. Ibrahimil polnud aga huvi, sest ta mõtles: «Ma olen ju moslem.»\nMõne aja pärast kohtus ta jälle Nikolaiga ja siis läks ta koos temaga jumalateenistusele. 1953. aastal sai Ibrahimist kristlane. Ta ise rääkis sellest nii: «Me kaevasime kraavi, ma vaatasin taevasse ja naeratasin, sest see avanes mulle ja ma saan seal olema koos Kristusega.» Nii algas tema tee koos Jumalaga.\n1956. aastal mõistis kompartei 20. kongress Stalini isikukultuse hukka ja rahvaste küüditamine hinnati valitsuse veaks. Samal aastal pöördus Ibrahim ühena esimestest oma kodumaale Balkaariasse tagasi. Ta astus Naltšiki evangeeliumi kristlaste ja baptistide kogudusse, võttis naiseks usuõe ja neil sündisid lapsed.\nIbrahim töötas kondiitrivabrikus, kus teda peeti veidrikuks, sest ta ei varastanud kompvekke. Kui teistele jagati kortereid, siis talle ei antud: tehti ettepanek Kristusest lahti öelda, siis võib-olla ehk saab ka korteri. Lapsi tuli juurde, aga tube oli ainult üks. Aga Ibrahim ei öelnud Kristusest lahti.\nKüüditatud Ibrahim mõtles oma rahvale, muretses tema vaimuliku olukorra pärast. Eelmise sajandi viiekümnendatel aastatel nägi ta und: Kaukaasias, tema isa külas, ühes väikeses majas käib usklike balkaaride koosolek.\n1970. aastatel hakkas Ibrahim mõtlema Uue Testamendi tõlkimisele balkaari keelde. Aeg oli raske. Jumal oli põlu all, aga ateismile olid kõik teed lahti. Sellele vaatamata hakkas Ibrahim tõlkima.\nAeg läks ja ta sai selle tööga valmis. Ta üritas sõprade abiga käsikirja välismaale saata, aga kuskil raudteejaamas vahetati kohver salaja ümber. Tuli otsast peale hakata.\nAga ajad hakkasid muutuma. Jumal kuulis oma laste palveid! Algas perestroika, tuli vabadus kõigile ja kõigele.\n1990. aastal külastasid kristlased range režiimiga vanglat, kus viiendat korda istus Alim Kulbajev. Külaliste hulgas oli ka Ibrahim. Nad laulsid, kuulutasid evangeeliumi, kuid Ibrahim rääkis kolme balkaariga. Rohkem ta vanglasse ei läinud. Neist kolmest balkaarist said kaks usklikuks – Alim Kulbajev ja Valeri Žangurazov.\nAlim ja Ibrahim kulutasid palju aega palvetamisele balkaaride pärast, kõnelesid neile Kristusest ja mõningad neist said usklikuks. Siis nägi Ibrahim, et tema unenägu oli tõelisuseks saanud! Selles majas, mida ta unes nägi, kogunesid usklikud. Au Jumalale!\nSellest ajast saigi alguse balkaaride kogudus. Ibrahim töötas palju rahva hulgas, tunnistas Issanda armust, mis ilmus Jeesuses Kristuses. Ta õpetas noori usklikke ja kulutas koos Alim Kulbajeviga rohkelt aega vesteldes, ringi sõites ja inimestega kohtudes.\n1995. aasta aprillis esitleti endises kompartei oblastikomitee poliitharidusmajas Uue Testamendi ja psalmide tõlget balkaari keelde. See oli rahvuslik püha. Sinna oli kogunenud kirjanikke, näitlejaid ja teisi intelligentsi esindajaid – saal oli rahvast täis. Au kõigekõrgemale Jumalale!\nKÕIK AUSTAS JUMALAT\nIbrahim oli õnnelik. Aga ta ei piirdunud tehtuga. Ta tõlkis veel ka Moosese esimese ja teise raamatu, Õpetussõnad ning Jesaja, Jeremija, Nutulaulud ja Joona raamatu.\nIsegi Ibrahimi surm teenis Jumala riiki. Paljud tema sugulased tulid matustele ja kuulsid Jumala sõna. Pärast matuseid suheldi kaua söögilauas. Lahkudes sai igaüks kaasa Uue Testamendi. Kõik tänasid ja olid üllatunud, et balkaaride hulgas on nii palju usklikke.\nIbrahim andis kogu oma elu Issanda teenistusse, kes suri tema eest!\n«Igaveseks mälestuseks jääb õige» (Ps 112,6).\n«Ma olen muidugi iga inimese jaoks olemas, täiesti sõltumata sellest, kas ta midagi usub või mitte,» ütleb arst Gudrun Kuliga. Aga kristlastele on tal eripakkumine – tema «Rafaeli praksises» on oluline koht ka usul ja palvel.\nNii võivad patsiendid panna endale kinni aja palvekõnetunniks. Igal teisipäeval kell 18 tulevad kristliku ühingu «Lepitatud elu» liikmed Weseli kesklinna ruumidesse, kus patsiendid saavad oma palvesoovid koos eestpalvetajatega Jumala ette viia.\nARSTITÖÖ JUURDE KUULUB PALVERUUM\nVaikse palve jaoks on patsientide käsutuses väike palvesaal. Helikindlas ruumis on seinal piiblisalm «Mina olen Issand, su ravija» (2Ms 15,26). Panoraamfotol on vaade Jeruusalemmale.\n«Usk Jeesusesse Kristusesse mängib minu elus keskset rolli,» kinnitab arst. «Sellepärast tahaksin ma oma patsientidele sõna otseses mõttes ruumi anda, et nad võiksid rahu leida ja Jumalat kohata.»\nGudrun Kuliga elus tulid otsustavad pöörded varakult. «Ma sain usklikuks kaheksa-aastaselt,» jutustab ta. Ka otsus arstiks saada tuli vara. «Lapsena unistasin, et minust saab misjoniarst Aafrikas.»\n18-aastaselt tulid kahtlused, kas ta ikka suudab meditsiiniõpingud läbi teha. Siis koges ta teiste noortega Norras käies Jumala selget häält, mis teda kinnitas. «Tol korral sain ma aru – see on Jumala antud ülesanne.»\nSee teadmine kandis teda ka läbi õpingute raskete etappide. «Õppimine ei olnud kerge,» meenutab ta. «Aga alates sellest ajast, kui ma tööle läksin, tunnen end nagu kala vees.»\nPALVE EI OLE KUNAGI ASJATU\nPärast arstieksameid 2001. aastal töötas Gudrun Kuliga 16 aastat teiste arstidega koos ühispraksises. Seejärel asutas ta aga «Rafaeli praksise» Weselis, kus ta juba 20 aastat koos oma mehe Haraldiga elab.\nNimi «Rafael» tuleb heebrea keelest ja tähendab «Jumala abi» või «Jumal tervendab», selgitab arst. Oma praksise logo mõtles ta ise välja. Sellel on südamekujuline kuuldetoru ja rist. See näitab, et siin hoolitsetakse nii ihu, hinge kui ka vaimu eest.\n«Olen ikka patsientidele pakkunud võimalust, et palvetan nende pärast, kui mulle on tundunud, et see neile meeldib,» räägib arst. «Ma ei arva, et palve on tervenemise garantii, aga see ei ole mitte kunagi asjatu.»\nMILLEKS MULLE SEDA VAJA?\nSeisin kord üksi Kiievi raudteejaama ooteruumis ja ootasin rongi. Pöördusin komandeeringust tagasi koju Donetskisse, kus käib sõda. Äkki märkasin, et minu poole tuleb otsustaval sammul kena naisterahvas. Ta oli kuidagi isesihtiva lahingraketi moodi.\nDaam tõttas minu juurde, naeratas ja küsis: «Tere, kas teid huvitab õige toitumine?» Ilmselt oli naine märganud minu gabariite ja rõõmsat nägu (tänu sulle, Issand, päästmise rõõmu eest!) ja valis mind oma rünnaku objektiks.\nMa olen lugenud psühholoogide tähelepanekuid sellest, et kui inimesed tänaval harva teie poole küsimustega pöörduvad, siis on teie nägu tige ja kogu teie väljanägemine kaugeltki mitte heatahtlik. Arvan, et see võiks olla meile, usklikele inimestele, üheks proovikiviks. «Rõõmustage alati,» õpetab Pühakiri.\nKas mind huvitab õigesti toitumine? Mida veel! Meie kandis käib sõda, igast toidust on hea meel. Paksuks ei lähe, hea, kui hing sisse jääb. Vilksatas mõte, et milleks mulle seda vaja. Aga otsustasin, et on vaja, see on hea võimalus kuulutada inimesele evangeeliumi.\nDaam rääkis mulle viis minutit innustunult oma tervisliku toitumise meetodist, nagu olime kokku leppinud. Soovitas osta vastavat kaupa. Kuulasin seda naist vaikides, aga südames palusin, et Issand annaks mulle kannatlikkust, tarkust ja armu.\nJa Jumal andis. Kui naine lõpetas, siis vastavalt meie kokkuleppele kuulutasin talle viis minutit täie õigusega evangeeliumi. Ma mõõtsin täpselt aega. Naine kuulas mind tähelepanelikult, sest kokkulepe on kokkulepe. Tema süda avanes, ta esitas küsimusi ja jättis mulle oma telefoninumbri.\nSaabuva rongi vile kutsus mind teele. Aga minu süda oli rõõmus – üks hing kuulis sõnumit Jumalast. Palvetasin lühidalt rataste rütmilise kolksumise saatel: «Armuline ja halastav Issand, tänan sind sinu armu eest, et võin kuulutada inimestele sinu päästvat evangeeliumi. Õnnista seda hinge meeleparandusega, too ta elava, päästva usu juurde. Vii ta oma templisse – Kristuse elavasse kogudusse.»\nSuurbritannias on äratanud tähelepanu juhtum, kus kristliku taustaga laps anti moslemite kasuperesse. Nagu ajaleht Times teatab, elas viieaastane tüdruk kuus kuud Londonis moslemite juures.\nTüdruku kasuema läks kodust välja ainult burkat kandes. Kasuvanemad võtsid lapselt ära keti koos ristiga ja sundisid teda araabia keelt õppima. Laps rääkis nuttes sotsiaaltöötajale, et ei taha selle pere juurde tagasi minna, sest keegi ei oska seal inglise keelt. Lapse pärisema jutu järgi olevat kasuvanemad lapsele öelnud, et «jõulud ja lihavõtted on tobedad pühad». Lisaks keelasid nad tal ema kaasapandud toitu süüa, sest selles oli sealiha.\nÜks lapse lähedastest ütles Timesile, et tüdruk on Suurbritannias sündinud ja kirikus ristitud. Sunnitud lahusolu vanematest on talle väga traumeeriv. Ta vajab ümbrust, milles ta end kindlana tunneb. «Selle asemel viidi ta sellisesse maailma, kus ta tunneb end täiesti võõrana.»\nAvalike protestide järel otsustas kohus 29. augustil, et tüdruk võetakse kasuperest ära. Kuni lõpliku otsuse langemiseni elab ta oma vanaema juures. Ta tuleb oma pärisvanematelt ära võtta, sest ema on narkomaan.\nMähe taastatava kiriku torni paigaldati 15. septembril rist. Pildil on see veel maa peal pastor Ruudi Leinuse hoole all. Tema kõrval kõneleb Pirita linnaosa vanema asetäitja Kalle Jõks.\nNäituse avamine Rahvusraamatukogus ja konverents Teaduste Akadeemia saalis 7. ja 8. septembril 2017\n1. Rahvusraamatukogu näituste osakonna juhataja Ave Tölpt ja Ungari Instituudi juhataja Tamás Orosz.\n2. Jaan Bärenson, Eesti Keele Instituudi direktor Tõnu Tender ja Ave Tölpt.\n4. Kristiina Ross.\n5. Anna Perälä Soomest.\n6. Edina Éva Zvara Ungarist.\nFotod: Endel Apsalon, Mati Schönberg ja Jaan Bärenson


KULBERT AS – Partnerweb\nAS Kulbert on 1992. aastal asutatud, eesti kapitalil põhinev IT hulgi- ja jaemüügi ettevõte. Kulbert on Eestis ainus ettevõte, kes on tuntud kaubamärke EPSON ja KYOCERA maaletooja, kes pakub nende seadmetele ka hooldust. Pakume mõistliku hinnaga printerite renti, jättes kõik tehnilised ja k\nAS Kulbert on 1992. aastal asutatud, eesti kapitalil põhinev edukas IT hulgi- ja jaemüügi ettevõte.\nOleme aastaid fokuseerinud oma tegevust trüki- ja esitlustehnika maaletoomise, rendi ja hooldusega. Kulbert on Eestis ainus ettevõte, kes on tuntud kaubamärke EPSON ja KYOCERA maaletooja, kes pakub nende seadmetele ka hooldust. Pakume nende kaubamärkidele parimat laoseisu, teenindust ja head ning paindlikku hinda. Alates 2006. aastast oleme tegelenud aktiivselt ka kõige muu IT valdkonda puudutava projektimüügiga, mille eeliseks on võimalikult personaalne teenindus ja kliendi vajadustele ning ootustele vastava lahenduse leidmine.\nMeie eelisteks ning tugevusteks on võimalikult personaalne klienditeenindus, parim ja laiem laoseis Eestis esindatavate kaubamärkide ulatuses, hea hind ning paindlikkus.\nKui teil on mure oma IT tehnikaga, siis aitame teid suurima hea meelega. Soovitame enne seadme hoolduskeskusesse toomist helistada. Võimalik, et oskame teid aidata ka ilma, et peaksime kohale tulema või vajadusel suuname teid seadme tootnud kaubamärgi esindaja juurde (juhul kui on tegu meie jaoks esindamata seadmega).\nLisaks pakume võimalust, et tuleme kokkulepitud tasu eest ise seadmele järele ja toome tagasi. Kui olete väsinud pidevatest probleemidest oma printeri või koopiamasinaga, siis võiksime koos, ennetamaks probleeme, kaaluda hoolduslepingu sõlmimist.\nGarantiiremonti teeme ise järgnevatele kaubamärkidele: EPSON, KYOCERA, X-RITE, BIRCH, BIXOLON. Lisaks sellele aitame teid võimalusel kõigi teiste tuntud kaubamärkidega nagu HP, XEROX, Brother, LENOVO; DELL jne.\nMeie hooldustehnik saab teid aidata seadistustega kaughalduse kaudu.\nKui teie ettevõte vajab printerit, siis üks mõistlik lahendus on läbi Kulberti printer rentida ja tasuda mõistlikku hinda vaid väljatrükkide eest, jättes kõik tehnilised ja kulumaterjali mured Kulbertile. . Kulbertil on selleks pakkuda erinevaid pakette. Teie kontoris on alati töökorras ja uus printer või koopiamasin.\nLisa KULBERT AS jälgimisse\nHarjumaa, Tallinn, Sirge tn 4, 10618


Kes jääb Balti ehitusturul peale? - Äripäev\nKes jääb Balti ehitusturul peale?\nÄP 25. september 2008, 00:00\nEile vastas aripaev.ee lugejate küsimustele Merko Ehituse juhatuse esimees Tiit Roben.\nMis juhtub järgmisel aastal ehitusturul? Palju ehitusettevõtteid kaob Eesti turult?\nMärksõnaks on konsolideerumine. Tugevamad saavad tugevamaks ja paljud peavad turult lahkuma. Tellijad peavad olema väga tähelepanelikud, et turu korrastumine ei toimuks nende arvel. Kui eeldada, et praegu on registris tuhandeid ettevõtteid, siis kaob sadu.\nKonsulideerumist TOP 10 seas omavahel ehk ei tule. Välisfirmadel on oma strateegia ja nad ei erutu keskkonnas toimuvate muudatuste peale nii palju kui kohalikud. Kohalikel on jälle egod, mis ei luba selgasid kokku panna. Üldiselt koputab aga ühinemiste ja ülevõtmiste laine uksele.\nMe kaalume ülevõtmise võimalusi seal, kus on häid töötajaid ja varade kvaliteet meile huvitav. Midagi välistada ei saa. Merko Ehituse ülevõtja saaks tulla vaid väljastpoolt Balti riike, meie majandusruumis ühelgi konkurendil sellist jõudu ei ole.\nKui suur on vastavalt Eesti Ehituse ja Merko Ehituse turuosa?\nKui vaadata turuosasid, siis lihtne järeldus on, et ehitusturg on lõpuni välja kujunemata. Merko Ehitus, olles Balti riikide suurim ehitusfirma, omab turust umbes 4%, teistel on see veel väiksem. Kui võrrelda ehitust panganduse, jaekaubanduse, telekommunikatsiooni või muu mahuäriga, siis näeme, et konsolideerumine on alles ees.\nKeda peate praegu Eesti ehitusturul oma peamisteks konkurentideks?\nEhitajate seas on juba aastaid väljakujunenud 7-8 ettevõttest koosnev juhtgrupp, selles mõttes turg nagu iga teinegi. Konkreetselt võin üles lugeda: Skanska, YIT, Eesti Ehitus, Koger & Partnerid, Rand ja Tuulberg, Facio, KMG, Oma Ehitaja, Teede REV-2.\nMillal ehitusturu põhi Eestis saabub, aga mujal Baltimaades?\nArvan, et ehitajate kõige raskemad ajad on alles ees. Siseneme faasi, kus tugevamad muutuvad tugevamaks, samas on võimalik, et keegi suurtest, kes on võtnud liigseid riske, võib samuti ära kukkuda.\nKas edaspidine koostöö Eesti Ehitusega on välistatud?\nEi ole, meil on ühiseid projekte. Aga nende juht on toonud turule uue taseme ja sellest usalduskriisist väljumine võtab aega. Mitte keegi ei usu, et Merko Ehitusel pole ehituseks vajalikke referentse ega kogemust. Eesti Ehituse juhid ise ka ei usu seda juttu, aga ometi andsid advokaatidele ülesande konkurenti rünnata. Tegelikult ründavad nad riiki, sest on tekkinud oht, et mõned riigile olulised infrastruktuuri ehitused jäävad vaidluse tõttu seisma. Kui Kaubandus-Tööstuskoda saadab valitsusele ettepaneku, kuidas raha kokku hoida, siis kõige lihtsam viis hoida kokku näiteks 180 miljonit krooni oleks selline, et kaubanduskoja juhatuse esimees loobuks riigile kaigaste kodarasse loopimisest ja laseks parimal pakkujal allkirjastada leping.\nPalju on Merkol käes n-ö surnud projekte, mille ehitus on pooleli jäänud?\nPeatatud ehitustegevusega projekte on üks. Lahekalda elurajooni projekt Lasnamäel koostöös Eesti Ehitusega.\nMillest tuleneb Merko fenomen, et suudetakse konkurentsidest madalamat hinda pakkuda (Läti juhtum, Eesti suurobjektid)?\nLäti konkurendid on harjunud töötama umbes 20% kasumimarginaaliga ja sellest ka kõrgemad hinnad. Eestis toimuvatel riigihangetel edukalt osalemiseks peab firmas olema kompetentne meeskond, kes oskab turutingimustele vastavalt tööd teha.\nKas skandaalid Lätis on vaibunud või blokitakse endiselt äritegemist? Kas raamatukogu ehitusest võibki Merko suu puhtaks pühkida?\nOsaleme infrastruktuurihangetel, on tunda kerget vastuseisu.\nRaamatukoguga, jah, on ühel pool ja see pole ainus näide, aga me oleme järjekindlad ja usume, et ühel päeval ei ole enam võimalik meie pakkumisi ignoreerida. Läti suured firmad töötavad üle 20% rentaablusega, meie arvates 5-6% on piisav.\nKuidas saite Merko juhiks?\nTehti ettepanek, kaua ei mõelnud. Iga päev ei tehta ju ettepanekut juhtida Baltimaade kõige suuremat ehitusfirmat. Ma tean neid inimesi ja ettevõtet väga hästi.


Kuidas müüa ettevõtet Tõde ja õigus tegelased iseloomustus\ntõde ja õigus tegelased iseloomustussõiduki vastutava kasutaja lisaminenarva jõesuu õppekeskustuulerõuged ja nakataminekati kohvik põltsamaakopsupõletik tunnusedsõiduplaanid kuressaaremustamäe ja nõmme perearstikeskus registratuursportsdirect lounakeskushonda grom eesti\nKuidas müüa ettevõtet? - SlideShare\nKuidas omanikele metsamaaga tünga tehakse?. Metsamaade äri uurides rullus lahti ahel, mille abil saadakse eraomanikelt võimalikult odavalt mets kätte ja müüakse edasi välismaiste omanikega ettevõtetele. kinnisvara. kinnisvaraarendus. põllumajandus. Rapla. Tapa. Kinnisvara. Põllumajandus.\nMart Altvee: kuidas müüa oma ettevõte nii, et pärast ei\nkuidas müüa ettevõtet Kuulutused kategoorias Firmade ost-müük, Äri. INVESTEERING - TOIMIVASSE ETTEVÕTTESSE VÕI KASUMLIKKU ÄRIIDEESSE, Investeerin tasuvasse äriprojekti või toimivasse ettevõttesse kuni 100 000 €. Huvitavad kasumlikud ideed või toimivad ettevõtted (müük, tootmine, IT lahendus) mida soovitakse müüa või mis vajavad täiendavat rahastamist..Soovin osta ettevõtte või inv\nOmandamiste ja ülevõtmiste nõustamine | Redgate Capital\nSageli see, kes oskab müüa, omab ettevõtet ja tihti äriomanikud on ka oma ettevõttes kõige paremad müügimehed ning müük sõltub väga palju nendest endist. "Seetõttu on teine võtmeküsimus, et kuidas sinu ettevõtte müük saaks kasvada, ilma et sa oleks otseselt kaasatud," selgitab ta.\nKuidas Keenias ettevõtet registreerida - Victor Mochere\nkuidas müüa ettevõtet Kuidas ettevõtet müüa, sellest olemegi kutsunud rääkima Yrjö Ojasaare Solon Partners’ist. Anname ülevaate sellest, kust leida ostjaid, kuidas ettevõtet müügiks ette valmistada ja mis määrab ettevõtte hinna ning puudutame kõiki muid firmamüügiga seotud küsimusi.\nRada Vabaks 19: Kuidas müüa ettevõtet? - Äriuudised - Majandus\nkuidas müüa ettevõtet 2. Kaasake finantsaudiitor (väljastpoolt ettevõtet), kes hindaks ettevõtte finantsseisu. 3. Analüüsige, mida ja kuidas müüa soovite: kas müüakse 100% osadest/aktsiatest või väiksem osa; kas enamusosalus või vähemusosalus; kas korraldada aktsiaemissioon või kasutada optsioone jne; 4. Analüüsige, kes võiksid ettevõtte osta, kas:\nkuidas müüa ettevõtet Kuidas ettevõtet müüa? Iga ettevõtja võib end ühel hetkel leida olukorrast, kus hoole ja vaevaga kasvatatud ettevõttele tuleb hakata uut omanikku otsima, olgu siis põhjuseks vanus, terviseprobleemid või ka lihtsalt huvi uute projektide ja väljakutsete vastu.\nKuulutused kategoorias Firmade ost-müük, Äri. INVESTEERING - TOIMIVASSE ETTEVÕTTESSE VÕI KASUMLIKKU ÄRIIDEESSE, Investeerin tasuvasse äriprojekti või toimivasse ettevõttesse kuni 100 000 €. Huvitavad kasumlikud ideed või toimivad ettevõtted (müük, tootmine, IT lahendus) mida soovitakse müüa või mis vajavad täiendavat rahastamist..Soovin osta ettevõtte või inv\nKes aitab sul oma talenti müüa ja ettevõtet turundada? Ekspertnõustaja ja konsultant annab nõu, kuidas ühte või teist spetsiifilist asja teha – kirjutada CV, luua turundusmaterjali, mida veebil muuta, millise blogimisstiiliga jätkata, millistele nüanssidele veel mõelda oma eneseesitluses. Nõustaja võib olla …\nRada Vabaks – Raadio1 on Apple Podcasts\nRada Vabaks 19: Kuidas müüa ettevõtet? - Äriuudised - …\nkuidas müüa ettevõtet Ettevõtete loomine ja ettevõtjaks olemine on aastate jooksul Eestis märgatavalt kasvanud. Ettevõtete loomist toetab ka 2011. aastal vastu võetud seadus, mis lubab firmat luua ilma kohese osakapitali sissemakseta. Statistikaameti hinnangul oli 2014. aastal ligi 114 000 majanduslikult aktiivset ettevõtet, neist 87 000 olid äriühingud ja 27 000 FIE-d.\nFirmastlahti — Vabane võlgadest juba täna!\nkuidas müüa ettevõtet Juhatuse liige vastutab ettevõtte tegevuse eest. Kui ettevõte vahetab omanikke, siis järgnevalt endised omanikud ja juhtkond muutuvad äriühingu suhtes kolmandateks isikuteks, kellel puuduvad nii igasugune huvi kui ka volitused esindamaks müüdud ettevõtet ükskõik millises küsimuses.\nKuidas oma ettevõtet kasumlikult müüa? - Äripäev\nkuidas müüa ettevõtet Ettevõte on juriidiline isik, mis koosneb inimeste ühendusest ettevõtte pidamiseks. Vaadake, kuidas Keenias ettevõtet registreerida.


Mini suurekondiline vend & Uku - Miniklubi Foorum\nTänane kuupäev on 07 Juun 2020, 06:02\nPostitus Postitas usku » 30 Sept 2006, 09:40\nTere sõbrad minilised.\nkuna ma ennast hingeliselt ja autohingeliselt siia klubisse kuuluvaks pean, siis pritsin siia ühe teema ka enda autost. mitte et ma edev oleks, aga hea on omada teemat oma autost\nja lisaks sellele on lõpuks aeg küpseks saanud ning üle 7 aasta kestnud vaikse vegeteerimise järel on asjad kiiresti ja konkreetselt liikuma hakanud.\nEt asjast rääkida, alustan aastast 1999, kui aastavahetusel vanavanematel külas olin. Nende garaazis seisis mu onu auto, mis mulle kohe õudsalt meeldima hakkas. Garaazis oli kitsas ja ma ei näinud suurt midagi, kuid istusin autos sees ja näppisin seda igati. Siis, suve hakul, jõudis minuni info, et see on müüa ning kõike julgust kokku võttes ja isa kaasabil tegin kõned ja ostsin onu käest masina ära. Kaapisin 5500 krooni omadest vahenditest ja isapoolse järelmaksuga kokku ning juba nädala pärast läksime pärnusse autole järgi. mina käisin siis 9.-ndas klassis. Autol polnud esimesi piduriklotse ollagi ning päeva esimene pool möödus nende “aretamise” tähe all. Auto reisiks korras, läksime registreerima ja kimasime tallinnasse. Mootor suitses ja veermik kolises, kuid sõidetud sai. Nii saingi 210 ADK omanikuks. Auto sõitis päris mõnnalt ning kuna mul veel lube ja asju ei olnud, sain ise harjutada ainult külavaheteedel. Eks isa mõtleski, et mulle paras auto harjutada, kuid side minu ja auto vahel üha kasvas. Toona sai tehtud asju, mida ma nüüd kahetsen ja autol ei olnud kerge elu. Andsin teda sõita klassikaaslastele ja sõitsin ise. Põhiliselt muruplatsil maja kõrval, kuid kuni politsei ilmumiseni ükskord, külastasime ka kaugemaid metsanurkasid. Mäletamist mööda sai lausa mitu tuhat km maha kärutatud selle suve jooksul. Aga sellele pisikesele ja tobeda välimusega Austinile võlgnen ma kiire autokooli läbimise ja ideaalse siduri ja auto tunnetamise. Kunagi pole mul probleeme olnud autode käsitsemisega, külgboksi, slaalomi või millega iganes. Kuna auto elu oli raske ja seisukord polnud juba enne kiita, kasvas õli kulu selliseks, et taganemisteed enam polnud – liiter õli 100 km kohta oli meeletu kulu. Imestan, et mootor siis veel üldse töötas. Tagant ajas auto nii musta, kollast kui ka pruuni ja sinist tossu – all in one, mis ajendas mind talve hakul auto garaazi ajama ja algasid lammutustööd. Minu plaanid olid suured, isa tahtis hädapärast. Kuna tema oli vanem ja suurem, jäi tema sõna maksma. Sellest ajast alates pole auto suurt sõitnud ja on rohkem või vähem algosadena ühest kohast teise liikunud nii hoovis kui eesti mastaabis. Mootor maas, takerdusime kohe esimeste probleemide otsa – ei saanud hooratast maha. Niimoodi seistes möödus 2000 aasta. Aegajalt käisin ikka garaazis ja tegin mõttetuid asju auto kallal – puudusid igasugu oskused ja tööriistad, kuid isu oli otsatu. Korraks võtsin ennast kokku 2001 aasta esimeses pooles, kui leidsin ägeda mootoriremondimehe, klassivenna Raini kaudu, kelle hoolde 2001 suvel mootori viisime. Soomest minitronist sai tellitud kõik vajalikud jupid ca 450 eur väärtuses (isa maksis) ning mootorile tehtud kapremont – uued hülsid, kolvid, rõngad, saaled ja ülemise otsa “värskendus” .. mootor sai tehtud nii korralikult, et sain põhimõttelise garantii 200 000 km ja koguhinnaks kujunes ca 10 000 krooni J. Siis algas jälle seismine, sest nüüd kus mootor oli korras, sai takistuseks juba ussitav kere – muidu on kere päris tugev, aga esimene ots oli vist kivisid saanud kaugemas minevikus ja põlledest polnud suurt midagi järgi. 2002 viis mu elu mind kokku ühe tüübiga põlvast, kes pakkus samasugust Allegrot müüa. Pikemalt mõtlemata ostsin selle 1500 krooni eest ära. Üks käik põlvasse ja ma lammutasin selle küljest omale mondeotäie juppe, teine käik põlvasse võttis juba kaasa suure relaka ning mahutasime auto juppidena järelkärusse, see toimus 2002 sügisel. Tagantjärele mõeldes oli see kõige rumalam tegu üldse, sest kõigist allegro keredest, millega ma elu jooksul kokku puutunud olen, oli see lammutatu kõige paremas korras (kuigi esmapilgul ei oleks üldse nii öelnud). Nõnda oligi 151 OAB koduõuele toodud. Algas keretööde 1. etapp. Talve seisis asi rahulikult garaazis ja lume all. 2003 tõi jälle uued tuuled ja kiiresti jõudsin kokkuleppele tuttavaga saaremaalt, kes lubas 151 OAB ja 210 ADK ilusaks kereks ühendada ja seda 6000 krooni eest. Mõeldud tehtud. Pakkisin mootori kõrvalistme asemele, sidusin sumpsi katusele ning pukseerimine tallinnast saaremaale võis alata. 151 OAB oli algosadena järelkärus saaremaale jõudnud varem. Alguses ei tahtnud austin eriti veereda kuid keilas oli meeleolu juba hea ja ema tõstis kiiruse 70 pealt 90 peale. Tähelepanu väärib see, et köis oli 5 m pikk ja austini roolis üle 5 cm lõtk. Kramplikult piduri kohal jalga hoides ja roolilõtkuga võideldes jõudsime ristile, kus purunes köis. Sidusime kokku ja otsustasime et üritame jõuda praamile. Kiirus tõusis kohati 120 peale, eriti möödasõitudel. Tähelepanu väärib asjaolu, et mina olin load saanud ca poole aasta eest ja ema… noh, emad ei ole tavaliselt eriti suure pukseerimiskogemusega. Kuid sellegipoolest jõudsime me kenasti saaremaale ning seda mitte oluliselt pikema ajaga kui normaalselt sõites. Järgmisel päeval olid mul kõik lihased valusad. Auto sai siis sinna jäetud sellise nukrana ning asusin ootama. Vahepeal (2003 sept) algas minu ülikoolitee ning nagu arvata, võttis see kogu vaba aja + viis mind veel teise linna – kodust kaugele. Sellegipoolest valmis kere saaremaal edasi, kuni 2003 detsembris sain rõõmusõnumi auto valmimise kohta. isu oli suur ja 22.12.2003 kimasin tartust saaremaale, et tibu üle vaadata. Ilm oli tormine ja sõit oli hull. Autot ei tundnud äragi, kui ta garaazis mulle vastu vaatas. Iluvõre oli muutunud, auto oli uue värvi all. Ma küll olin alguses kohmetu, kuid üldiselt oli vaade ikkagi ülemõistuse armas. Ja ilus. Ja üldse on see sõit üks mu parimaid kogemusi selles elus. Auto jäi sinna kevadet ootama. Aprillis 2004 viis sõit jälle saaremaale ning asusin mootorile sissesõitu tegema. Mootori oli nii tihe, et alla 2000 pöörde käia ei jaksanud. Kündsin edasitagasi mööda lümanda lähiümbruse teid, sõitsin autot sisse. Siis läks siduri töösilinder. Siis lõppes rõõm. Auto jäi sinna ja veetis seal ootava suve. Töösilindri tegime küll korda, kuid päris head looma sellest ei saanud. Aga sõita kannatas. Nii ma sõidutasin teda kogu suve aegajalt kuni augustis 2004 tõin ta ära tallinnasse. Ilm oli vihmane ja TÜV ega kindlustust mul polnud. Sõit läks hästi kuni kullamaani, kus bensiinifilter umbe läks. Mida ma muidugi ei teadnud. Töristasin 50-60’ga tallinnani, samal ajal oli sidur lakanud lahutamast. Umbe läks, sest paak oli kuival olnud aastaid ja kui nüüd 20 l bensiini sisse lasin, pesi ta kõik rooste lahti ja bensiinitorudesse. 2004-2005 talve seisis auto tallinna kodus, 2005 suvel sõidutasin seda aegajalt mõnekümne km kaupa lähiümbruse teedel ja kiskusin salongi täiesti laiali, sest keretööde käigus ei tehtud keret seest poolt ning eesmärgiks seadsin omale kere lõpliku remontimise (natsa keevitust ja uus värv sisse). 2005 talveks viisin ta haapsalu külje alla talvekorterisse, kuna tallinnas polnud enam ruumi. Ja siis hakkas aktiivne periood pihta. 2005 sügisel leidsin müügikuulutuse ning oktoobris vedasin omale 1500 krooni eest jällegi pärnust koju (tegelikult talvekorterisse haapsalus) ühe allegro - 482 JAD’i. Pidi olema 1,3 ja nägi päris hea välja. 1,3-se pähe andsin ma mootori sõbrale Erikule. Sõidab siin tallinnas üks kena “old english white” mini ringi – selles on 482 JAD süda. Erik otsustas teha mootorile kapremondi ning selle käigus selgus, et tegu on 1,1 mootoriga. Aga ikkagi sõidab see Minis edasi ja on nüüdseks kapremonditud. Teist nii head mootorit (minu enda 1,3 kõrval) eestis vist teist ei ole Austinite peal . vaheinfoks veel nii palju, et 151OAB pealt pärit 1,3 sai antud õe parima sõbra isale, kellel samuti on plaan see panna Mini südameks, kuid see mootor oli kehvemas korras ning ootab alles kapremonti. Igatahes kui talv läbi sai, toimetasin 2006 kevadel mõlemad autod ja 151OAB’st järelejäänud jupid tallinnasse ning kiskusin 482 JAD’I täiesti pulkadeks. Kere seisukord üllatas mind – keevitamist vajab rohkem kui 210ADK, kuid üldiselt pole seda varem parandatud. Nüüd, 2006 aasta augustis sattusin ma kokku veel ühe allegroga. Seekord oli tegemist väga nukras korras isendiga – avariiline, rüüstatud, seisnud ja üldse pe***s. aga mootor oli 1,5 ja vedasin ta 500 krooni eest omale tallinna koju. Kunagi oli ta belgias ehitatud allegro 1500 special, nüüd on vanaraud. Sellelt võtan mina mootori, ilma pragunemata armatuurlaua ning sain ka sametist istmed, tagumisel on lausa käetugi. Võibolla saab ka plekke natsa lõigata kui vaja.\nSee eelnev jutt on kirja pandud mälu põhjal ning varasemad sündmused on kindlasti osaliselt ära ununenud, kuid umbes nii see kõik välja nägi. Kurval kombel on kadunud ka pildid, mis on tehtud enne 2003 sügist – seega 210ADK pildimaterjal algab keretöödest. Aga ega seal midagi enne vaadata ei olnudki. Tahtnuks ainult selgemalt mäletada, milline ta enne välja nägi.\nPraegune seis on selline, et 482 JAD kere on viidud kapitaalselt kordategemisele. Praegune plaan on vana värv ja rooste maha nii seest kui väljast, iga nurga tagant jne. siis parema tiiva ja uste vahetus (151 OAB panustab jälle), natuke keevitamist siit-sealt ning siis täiesti uus värv peale. Värviks võtan mõne kunagi originaaliski peale pandud koodiga värvi ning korda tehtud kerele lapin külge kõik oma parimad jupid, mida 4 auto peale on päris palju kogunenud. Miks 482JAD ja mitte 210 ADK? Sest mul on juppe kahe auto kokku panemiseks ja 210 ADK kannatab veel oodata. 482 oleks selle talvega kindlasti mullaks muutunud, sest värv oli peal olematu. Ettemaks on keretööde osas juba tehtud 10 000 krooni väärtuses ning varasemalt jõuludeks (sünnaks?) peaks kerekese kätte saama. Praegu hangin teooriateadmisi allegrode koosteastmest tehases – ehk siis mida ma krutin külge ja mida ei kruti, kuidas ja mis värvidega värvida jne…\nSelle jutu ja teema tagamõte on ka see, et kui keegi näeb allegrot mädanemas, siis minu hoovi mahub neid veel palju...\nPostitus Postitas usku » 30 Sept 2006, 09:41\n210 ADK, ehk kõige esimene loom. 1,3 kapremonditud mootor, 1975 aasta:\n151 OAB, 1,3 1977 aasta ning nüüdseks saanud osaks teistest autodest:\n482 JAD, 1,1 1976 aasta. see on siis nüüdne peategelane, kes just keretöödesse läks ja kelle külge saavad parimad jupid.\nja siis viimane "raibe" - 1,5 special (muud ei tea)\nViimati muutis usku, 04 Okt 2006, 22:53, muudetud 1 kord kokku.\nPostitus Postitas usku » 30 Sept 2006, 09:44\nJAD on nüüdseks minetanud suurema osa oma värvikuuest, järgmisel nädalal lähen klõpsin pilte ka seniks aga panen siia pildid 210 ADK saarele viimisest, sellest millisena ta saarele jõudis ja siis sellest, milline ta oli 2004 aprillis. JADi kohta veel nii palju, et käisin vaatamas mis toimunud on. roostet on IMEVÄHE - tagumine ots oli haljas ja igalt poolt terendas vastu terve ja sile haljas plekk. mingi müstifikatsioon oli parema tagumise tiiva peal, mida on tinapahtliga natuke lapitud. natuke muret tekitab katus, mis on samamoodi vigastatud nagu ADK'l - katus oli pahtliga sirgeks aetud - aga pahtlit oli väga vähe - ning kere tegija ütles, et saab selle sirgeks. aga üldiselt tundub, et selle kere tegemisse saatmine oli õige tegu - kere ongi nii hea ja tugev kui paistis\nViimati muutis usku, 04 Okt 2006, 22:54, muudetud 1 kord kokku.\nPostitus Postitas Harri » 02 Okt 2006, 00:25\nMa olen Su allegro ehitamist jälginud aastast 2003 ja kui selle auto kokku saad siis on see raudselt üks orginaalseimaid siinmail Pildi peal ei saa suurt aru aga paljud autod ei ole üldse "fotogeenilised"....kui naturaalselt näed võib mulje olla oluliselt parem. Mulle see auto igatahes meeldib.\nPostitus Postitas miniest » 03 Okt 2006, 17:57\nTUBLI TÖÖ OLED ÄRA TEINUD. kas see 1500 special oli nelja vöi viie ukseline\nolen näinud pilte 5 ukselistest. auto ise ilus, stiilne klassik.\nedu sulle siis AUSTINI ehitamisel\nPostitus Postitas usku » 04 Okt 2006, 22:49\nminu punased on 2 ukselised sedaanid ning 1500 oli neljaukseline sedaan. 5-ukseline on vaid üsna haruldane universaalkere.\nja veel, õiget vaeva ma alles hakkan nägema\nEDIT: täpsustuseks, et tegelikult 5-ukselist olemas ei olegi. on 2, 3 ja 4 ukselised allegrod..\nViimati muutis usku, 09 Dets 2006, 19:35, muudetud 1 kord kokku.\nPostitus Postitas E-riik » 04 Okt 2006, 22:53\nja vaadake, milline - võiks öelda, et austinile lausa omane - pihlakatoru tal sealt tagant paistab\noleks vennad võinud vähemalt moepärastki jämedama otsa teha.\nPostitus Postitas miniac » 05 Okt 2006, 02:00\nMoe pärast paigaldavad jämedaid ja plärisevaid sumpse ossid:D\nPostitus Postitas E-riik » 05 Okt 2006, 10:00\nneed on sport vihmaveetorud\nPostitus Postitas usku » 05 Okt 2006, 22:42\nteate... kui nüüd mõelda selle "austinile omase" ja fotogeenilisuse peale, siis tõepoolest allegro just midagi erilist ei ole (kuigi 210 ADK varakevadel raagus puude all on väga kena mu meelest). aga mida rohkem ma teda vaatan, seda nunnum ta on. ma mäletan seda, kui ta esimest korda garaazist välja sai aetud. pärnus. garaazis tundus ta nii äge ja suur, aga kui ta maja ees seisis, siis pean tunnistama, et mul oli korraks piinlik ja ma mõtlesin, et miks ma seda küll teen. eriti tagant nurgast vaadates on disain väga poolik ja seal maja ees oli ta ehtne JUNN! isegi fiat multipla tundus sel hetkel ilus nüüd on see tunne kadunud ja mul on isegi natuke kahju sellest (et tunne kadunud). nii tahaks tunda seda, mida ma tundsin siis, kui ma seda autot esimest korda täies hiilguses nägin. nägin kõiki neid puudusi... unistused purunesid kolinal. see tunne oli tegelikult lahe. aga nagu paljude muude lahedate asjadega, saab sedagi vaid üks kord elus tunda. ja nüüd on see auto nii armsaks saanud, et kuigi nüüd praegu teen korda jad'i, ei jätku mul südant adk hülgamiseks ning ma ei lõpeta enne oma allegrorallit kui ma pole 210 adk'd tänavalegaalseks liikuriks saanud. sentimentaalne väärtus on ka miskit väärt.\ntegelikult olen ma juba ammu aru saanud, et päris normaalne ma ei ole. autod on mulle sõbrad ja tihti paremad kaaslased kui inimesed. kui paljud teist räägivad oma autodega? kui paljud tõeliselt armastavad oma autosid ja hoolivad neist? seda ei saa kirjeldada, aga mina tunnen autode vastu sama, mida ma tunnen inimeste vastu! nende heade mõtetega lähen ma tänaseks magama, et juba ülehomme oma metalselt haljendavat jadi vaatama minna!\nPostitus Postitas mikk » 05 Okt 2006, 22:57\nusku kirjutas: tegelikult olen ma juba ammu aru saanud, et päris normaalne ma ei ole. autod on mulle sõbrad ja tihti paremad kaaslased kui inimesed. kui paljud teist räägivad oma autodega? kui paljud tõeliselt armastavad oma autosid ja hoolivad neist? seda ei saa kirjeldada, aga mina tunnen autode vastu sama, mida ma tunnen inimeste vastu!\nSa vajad tõeliselt professionaalset abi! Mnjah. Asjad ei saa kunagi olla olulisemad. Isegi naljaga pooleks mitte. Autod on ühed äärmuslikult emotsionaalsed objektid igatahes, kuid katsu näiteks ette kujutada elu ilma oma naiseta? Mina tean küll kumma ma valiks ...\nPostitus Postitas usku » 08 Okt 2006, 16:44\nvärv valitud. enne mõtlesin denim blue peale, kuid otsustasin, et tahan tumedamat. pärast sadade allegropiltide üle vaatamist tegin valiku värvi "lagoon" kasuks:\nminu enda pillike on praegu sellises seisus:\nesimesest tiivast, mida alguses mõtlesin mitte vahetada, paljastusid kunagise avarii jäljed. ehk siis tiib on kergelt sirgeks aetud ja pahtliga tasaseks viimistletud. sellepärast ei käinud ka kapott päris hästi sellest nurgast. õnneks mul aga plekidefitsiiti pole ning ikkagi lähevad vahetusse mõlemad esitiivad. Kuid hea on teada, et avarii on olnud piisavalt pisike, et mitte vahetada tiiba! üldse on kere näidanud ennast väga heast küljest ning keevitamist vajavaid kohti on ikka IMEVÄHE. ja ka suurest pahtliga sirgeksajamisest pääseme seekord\nPostitus Postitas Kristjan » 08 Okt 2006, 16:59\nvabandage mu otsekohesust aga....\nSITAKS ILUS VÄRV!\nPostitus Postitas mikk » 08 Okt 2006, 20:06\nusku kirjutas: üldse on kere näidanud ennast väga heast küljest ning keevitamist vajavaid kohti on ikka IMEVÄHE. ja ka suurest pahtliga sirgeksajamisest pääseme seekord\nSelles osas on Austini edasiarendus vähemalt märgatav - Mini on roostetamise koha pealt ju võrdlemisi raske iseloomuga. Tore, et midagigi sellest kogemusest õpiti.\nPostitus Postitas usku » 14 Okt 2006, 18:53\ntaas kord sai kinnitust teada tõde, et vanasti tehti häid asju. nimelt viisin mina 9 velge rehvimaailma, et valitaks välja 6 paremat. kõik 9 olid nii head, et ei vaja (eriti) tasakaalustamistki! aga igatahes käisid 6 velge liivapritsi alt läbi, värviti pulbervärviga hõbedaseks, lakiti. peale venitati õhukumm ja rehvid (vanad). tulemus on see, et mul on nüüd 6 ilgelt ilusat velge koos kummidega. kogu kaunidus läks maksma 2340 krooni:\nsamal ajal on JADi kere saanud selga buvanoli (fosfaadipõhine roostemuundur) kihi ning ootab liivapritsimist. nimelt põhi puhastatakse ikkagi liivapritsiga, mitte käsitsi. tulemus peaks parem olema ja töö kiirem (=odavam). sain teada ka selle kena rohelise värvi koodi ning nüüd jääb üle ainult värv ära osta...\nsel nädalal võtsin ette kampaania "tuled" ning konstanteerisin fakti, et 4 auto peale sai kokku panna kõigest 1 paari korralikke tagatulesid. need muidugi on nii korralikud, et ei vaja isegi ülevärvimist ega reflektorite taastamist - piisas korralikust puhastamisest. aga kurvem on see, et ka nendes kõige korralikumates tuleklaasides on väheke märgata väsimispragusid. aga ma kavatsen neile lakikihi peale lasta ja kuni nad terved on, siis uusi ei osta (praod on näha ainult vastu valgust teatava nurga alt, pealmine kiht on ok). esimeste tuledega on lood põnevamad - need tahavad uut reflektorit ja klaasi poleerimist\nsiis tegin veel uurimistööd ning avastasin, et mul hoovis vedelev vrakk (millelt erik ja mart juba juppe on rebinud) on 1979 aastal Belgias sündinud Austin Allegro 1750 HL ... eks nutikamad teevad sellest omad järeldused. mina olen ÜLIRAHUL ja samamoodi hoovinurgas oma aega ootav 210 ADK\nP.S käisin tööriistapoes ja selline kiusatus oli omale väike "krõka" osta + minidrelli komplekt - esimene neist on hädavajalik varsti, kuid teine oleks lausa ideaalne praeguse töö jaoks (tulede taastamine)


Kodanikupalk ja süsinikufarmid – Piret Räni ja Farištamo Eller – Eestimaa Rohelised\nKuidas olla edukalt teistele üleilmseks eeskujuks, tulla välja koroonakriisist, võimaldada kodanikele oma kutsumustele pühendumist ja samal ajal tagada hea elukeskkond tulevastele põlvedele?\nKui on juba defineeritud küsimus, siis leiame kindlasti ka vastused!\nTegu on Piret Räni ja Farištamo Elleri ühiselt Äripäeva arvamusartiklite konkursile esitatud artikliga, mis ilmus 12. aprillil siin:\nPalju on räägitud kodanikupalgast kui kriisist väljumise ühest võimalusest ja vajalike, majandustmuutvate otsuste tegemisel olulisest faktorist. Näiteks võime tuua erinevad keskkonnavaenulikud tegevusharud, millest peame riigina väljuma, aga seda takistavad sotsiaalmajanduslikud aspektid. Kardetakse vastu võtta olulisi otsuseid, mis ähvardavad töökohtade kadumisega, kui teatud piirkonnas lõpetada ühe konkreetse saastava majandusharu tegevus. Kodanikupalk annaks aga võimaluse teha jätkusuutlikke valikuid majanduse muutmisel, hoolimata töökohtade olemasolust või kadumisest. Samuti annaks kodanikupalk kõigile inimestele baassissetuleku ja võtaks ära vajaduse keeruliste sotsiaalabi süsteemide järele.\nAlati on aga jäänud õhku küsimus: kust tuleb raha baassissetuleku võimaldamiseks ja mis meist edasi saab, kui me suures koguses raha juurde trükime?\nEdasi arutlemiseks tuleme tagasi meie esialgse eesmärgi juurde — me soovime tagada hea elukeskkonna oma lastele ja lastelastele — ning vaatame, kuidas seda soovi saaks Eesti heaks tööle panna.\nMeil on veel alles loodust, boreaalseid metsi, mis suudavad puhastada keskkonda ning siduda rohkelt süsinikku. Miks siis mitte muuta Eesti Euroopa Kopsudeks nagu Amazonas on maailma kopsud?\nMeie pakume kõikide probleemide ühiseks lahendajaks välja süsinikufarminduse. See on siinmail suhteliselt vähe arutatud idee, aga edukas olemine eeldabki ette vaatamist, ennustamist, kus suunas toimub lähiajal üleilmne areng.\nLühidalt – kuna süsiniku sidumine on globaalne suur eesmärk, on kehtestatud süsinikukvoodid. Ja kui üks piirkond suudab siduda rohkem, muutub see talle rahaliselt tasuvaks.\nMe saame muuta kõik Eesti rohealad suureks üleriiklikuks süsinikufarmiks, mis aitavad rahastada kodanikupalka ning samal ajal on elukindluseks ning puhta keskkonna tagatiseks tulevastele põlvedele.\nEesti kontekstis võiks kogu riigimets minna üle püsimetsandusele, et ei tekiks süsinikuvõlga tekitavaid raielanke. Kaasnähtusena saaks ületatud metsasõda – kõik KAH-alad, rohevööndid ja -võrgustikud ning looduskaitsealade piiranguvööndid, mille alleshoidmissoov praegust metsasõda kütab, jääksid ilma eraldiseisva pingutuseta lagedaks raiumata. Püsimetsandus ei sega süsinikufarmindust ja puidusektor jääb ka alles, lihtsalt veidi väiksemas mahus. Saame keskenduda vaid meie endi vajadustele ning loobuda ülejäänud riikide pelletitega varistamisest. Kuna kogu riigimets suudab siduda arvestataval hulgal süsinikku ja süsiniku sidumine ongi eesmärk, võiks riigimetsa territooriumi pidevalt ka suurendada – lastelastele jääv Eesti oleks metsasem ja rohelisem.\nKui Eesti suudab samal ajal teha PÕXIT-i ning minna üle päikeseenergiale, eeskätt soodustades päikeseparke tööstus-, kaubandus- ja munitsipaalhoonete katustel, oleks kohe riiklik jalajälg väiksem. Kui metsandus ei ole enam emiteerija, nagu lageraiete ja soode kuivendamise korral, vaid tegeleb ainult süsiniku sidumisega, saabki süsinikufarmindusest üldrahvalik sissetulekuallikas. Niimoodi tekib finantsbaas kodanikupalga tekitamiseks.\nLoomulikult on väljamõtlemistevajavaid detaile palju rohkem, aga iga idee algabki visioonist, mis põhineb selgelt väärtustel ja eesmärgil.\nEduka Eesti eesmärk ei tohi olla väiksem kui praegustele ja järgmistele põlvedele hea elukeskkonna tagamine. Looduskeskkonna kontrollimatu laastamine hetkelise majandusliku kasu nimel ei täida seda eesmärki. Praeguses majandusmudelis jääb arvudesse tõlkimata kogu kahju, mida me looduskeskkonnale teeme ja mis teadlaste hinnangul on juba vormunud ökokatastroofiks ja elurikkuse kaoks. Meil on ehk veel võimalik hoida ära kõige hullem, siduda rohkem süsinikku kui me oma majandustegevustega juurde emiteerime ning kaitsta kogu seni alles olevat elurikkust. Süsinikufarmid aitavad teha mõlemat.\nKodanikupalga kasuks räägib võimalus mõelda suurelt ja julgelt. Nii saame anda inimestele kindlustunde ja julguse tegeleda just nende tegevusvaldkondadega, mis on nende kutsumus ja mis neid õnnelikuks teeb. Samuti on sel moel võimalikud hooajalised tegevused ja sissetulekuallikad, mis ei taga aastaringselt kindlat sissetulekut.\nInimeste õnnelikkuse tase suureneb ning rahva vaimne tervis paraneb.\nLisaks võime sel moel saada üle “rahvuslikust alaväärsuskompleksist”, sest looduskeskkonnaga arvestamine ja edukuse ülesehitamine sellele muudab meid üleilmseks imetlusobjektiks.\nKuna vajadus säilitada töökohad on tihti takistuseks vajalike arengute ja muutuste elluviimisel, aitaks kodanikupalk päriselt lahendustele keskenduda.\nSüsinikufarmindus on tulevikusuund, mis seob kõik metsanduse aspektid – puidutööstuse, püsimetsamajanduse ja, kõik muud metsale toetuvad tegevusalad ökoloogilise mitmekesisuse säilitamise ja meie kõigi elukeskkonna kaitsega.\nP.S. Sellises maailmas oleks ka looduskaitsjatel võimalik lõpuks ometi tegeleda oma tõeliste kutsumustega.\nPiret Räni, Eestimaa Rohelised\nÄripäev, kliima, Kodanikupalk, Piret Räni, Süsinik


Andurtehnoloogia (Smartbox) | DB SCHENKER\nSelle laiaulatusliku teenusega – ööpäevaringse ja ülemaailmse reaalajas jälgimisega – saate üksikasjaliku ülevaate oma veosest. DB SCHENKERsmartbox pakub ka seotud teenuseid kõigile transpordiliikidele, sealhulgas lennu- ja meretransport.\nKasutades DB SCHENKERi teenust smartbox, saate võrreldamatu läbipaistvuse, turvalisuse ja kokkuhoiu.\nTarneahela läbipaistvus kõrgeimal tasemel\nKauba seisukorra seire\nReaalajas GPS-jälgimine veebis (24/7)\nVõimalik kindluskulu vähenemine\nKliendilogistika kulude vähenemine\nKaitse varguse ja vandalismi vastu\nIndividuaalsete aruannete koostamine\nDB SCHENKERi sarismartbox on saanud täiendust. Nüüd jälgib see ülemaailmset kaubavedu mugavamalt ja uuenduslikult, pakkudes erinevaid võimalusi vastavalt teie ettevõtte konkreetsetele vajadustele:\nTeil on võimalus leida igal ajal hõlpsasti, milline neist vahenditest vastab kõige paremini teie vajadustele. Külastage meie sarja\nDB SCHENKERsmartbox konfiguraatorit.\nTemperatuuri ja niiskuse e-seire\nJõu kasutamise, uksealarmide, liikumise, valguse, vibratsiooni ja sissetungi tuvastamine\nSeadme tagastuslogistika lennu-või õhutranspordiga\nNõustamine ja äritegevuse analüüs\nKohandatud aruanded ja statistika


Ülle Madise: vabaduste piiramisse ei saa suhtuda kergekäeliselt - Tänane leht\nKarise põrumine pani erakonnad üksteist süüdistama (15)\nLinnahalli ürituse turvajuht: sain aru, et tuleb midagi kiiresti ette võtta, sest muidu asi hästi ei lõpe (1)\nÜlle Madise: vabaduste piiramisse ei saa suhtuda kergekäeliselt (1)\nInimesed peaksid abi saama kodu juures, aga ei saa MAJANDUS\nLHV panga juht: tahame saada Eesti suurimaks pangaks\nTaavet Hinrikuse investeerimisfirma kasum kasvas mullu 77 miljonini\nTalivilja saak rõõmustab põllumehi, suvivili aga ikaldus MAAILM\nÜLEVAADE ⟩ EL soovitab panna piiri Ameerika turistidele taas kinni\nPrantsusmaa ja Ühendkuningriik soovivad Kabuli turvatsooni\nVõimsust kaotanud Ida jättis lõunaosariikides elektrita üle miljoni inimese\nKOMMENTAAR ⟩ Margus Kuul: Afganistan on ISIS-K arvates vaid üks nende provintsidest ARVAMUS\nHenri Zeigo: kas soovite näha vaatust teist? (4)\nRiina Kroonberg: oma riigi eest vastutame kõik koos ja igaüks eraldi* (2)\nMaarja Vaino: minister võlumetsas (13)\nBjørn Lomborg: kliimasoojenemine päästab elusid (2)\nKert Kask: rohkem võimalusi keelt õppida!\nMargus Vaino: milline on uus ettevõtte kultuur? FOOKUS\nKESKKOND ⟩ Rein Kuresoo: haridus, mis tuleb ise kätte\nKESKKOND ⟩ Vaibla linnujaamas lõppeb linnupüügihooaeg\nKESKKOND ⟩ Kristjan Adojaan: «Veromanni poistest» isetoimivaks koostöövõrgustikuks KULTUUR\nSu T-särk kõneleb sinust nii mõndagi\nPõnev sissevaade Eesti salaviinaäri kuldaegadesse\nSpordi lühiuudised: Kanepi võitis, Tähest kiirgab positiivsust\nOlümpiamedali ootus tekitab Kelly Sildarus ebameeldivat pinget (2)\nTeisipäeval loositakse korvpalli MM-valikgrupid. Toijala: Itaaliat ja Venemaad enam ei tahaks!\n«Hõbemedalist oskasin unistada ainult unenägudes.»\nKUULSUSTE HALL ⟩ Kolme hüppega eestlaste südamesse ja olümpiakullale\nMaailma tugevaimast liigast kasu lõikav Euroopa rahamasin Meelelahutus\nÜlle Madise: vabaduste piiramisse ei saa suhtuda kergekäeliselt\n31. august 2021, 0:01\nÜlle Madise sõnul on valitsus tema osutatud vead tavaliselt rahulikult ja kedagi süüdistamata ära parandanud. FOTO: Dmitri Kotjuh / Järva Teataja\nÕiguskantsleri kantseleile on koroonaepideemia lisanud palju tööd, sest valitsuse püüdega nakkushaiguste levikut tõkestada on kaasnenud ka piirangud ja need omakorda põhjustanud protestide ja kaebuste laine. Õiguskantsler Ülle Madise on üsna aktiivselt reageerinud kaebustele, mis puudutavad põhiseaduslike õiguste ja vabaduste piiramist, sest ta peab vabadust õigusest ülimaks väärtuseks, mille kaitsmine on meie kõigi kohus.\nSamas kutsub Madise mõistvalt suhtuma ka valitsuse pingutustesse panna piir epideemia levikule, sest koroonaviirusega nakatumine on ja jääb suureks terviseriskiks. Kui valitsuse kehtestatud piirangud on inimeste meelest ebaproportsionaalsed ja põhjendamatud, soovitab õiguskantsler pöörduda tema enda poole või halduskohtusse lahendite saamiseks.\nMe räägime vabadusest. Protestid selle piiramise vastu toimusid juba märtsis-aprillis ja nüüd n-ö Balti keti imitatsioonil. Osa inimesi, sealhulgas mõne opositsioonilise erakonna poliitikud, räägivad, et valitsus tahab võtta rahvalt vabaduse – on siis vabadus tõesti Eestis ohus?\nPõhiseaduslike institutsioonide, sh kohtunike ülesanne on ka raskeima kriisi ajal lähtuda rangelt põhiseadusest, jätta kõrvale isiklikud huvid ja hirmud. Ei saa lähtuda avalikust arvamusest või soovist poliitikutele meeldida, vaid tuleb teha vastavalt ametivandele oma tööd. Kriisi ajal on see eriti oluline. Siis ju tekib kiusatus jätta põhiõiguste kaitse kõrvale. Lootuses, et lahendame kriisi, küll pärast jõuab põhiseadust täita. Kahjuks tundub, et rahva enamus on liiga kergelt valmis õigused ja vabadused loovutama. Poliitikud püüavad täiesti mõistetavalt lähtuda valijate ootustest. Peame aga kõik ühiselt andma oma parima, et meil Eestis vabadus ohus ei oleks.


KUI VÄLISRIIKI, SIIS TARGALT! Sotsiaalministeerium kutsub üles välismaale tööle minnes teadma oma õigusi – Huvitav | GoodNews\nAvaleht Ole teadlik KUI VÄLISRIIKI, SIIS TARGALT! Sotsiaalministeerium kutsub üles välismaale tööle minnes teadma oma õigusi\nKUI VÄLISRIIKI, SIIS TARGALT! Sotsiaalministeerium kutsub üles välismaale tööle minnes teadma oma õigusi\nOktoobrist algas Sotsiaalministeeriumi teavituskampaania „Kui välisriiki, siis targalt!”, mille eesmärk on tõsta inimeste teadlikkust välismaal töötamise riskidest ja töövahendajate kohustustest töö pakkumisel. Töövahendusfirmal on keelatud võtta tasu töövahendusega seotud tegevuste eest, näiteks vabade töökohtade kohta info avaldamise, elamis- ja töötingimustest teavitamise, lennupiletite broneerimise jms eest.\nTöövahendaja võib töövahenduse eest tasu nõuda üksnes tööandjalt või teiselt ettevõtjalt. Kampaaniale eelnenud küsitluse kohaselt ei teadnud seda, et töövahendus peab olema inimese jaoks tasuta, ligikaudu kaks kolmandikku küsitletutest.\n„Teada on üksjagu juhuseid, kus vahendajate kaudu välismaal töö leidnud inimesed on puudulike teadmiste tõttu sattunud pettuste ohvriks. Probleemide ennetamiseks on oluline tunda oma õigusi ja koguda piisavalt infot sihtriigi seadusandluse, sealhulgas seal töötamise reeglite kohta. Tööleminekut kavandades tuleb otsida usaldusväärsetest allikatest lisainfot ning enne kirjaliku töölepingu allkirjastamist lugeda leping põhjalikult läbi,” selgitas Sotsiaalministeeriumi tööhõive osakonna peaspetsialist Marina Jefrosinina.\nVälismaale tööle minnes loodetakse enamasti saada paremat palka ning selle nimel ollakse valmis võtma ebamõistlikke riske. Näiteks on inimesed valmis maksma vahendajatele töö saamise eest raha ning sõitma kohale veel enne, kui tööleping allkirjastatud. Aastate jooksul on ilmsiks tulnud hulk tööalase ärakasutamise juhtumeid, kus töötasu on välismaal töötajale makstud kas osaliselt või jäetud üldse maksmata või on töölevõtmise eest küsitud ebaseaduslikku tasu.\nKokku on puututud aga näiteks ka vägivalla ja ähvarduste, dokumentide äravõtmise, liikumisvabaduse piiramise ja puhkusevõimaluste eiramisega. Sageli algavad probleemid juba Eestis, kus värbamise käigus lubatakse tööotsijale tegelikkusele mittevastavaid töötingimusi. Statistikaameti andmete järgi rändas aastatel 2012 ja 2013 Eestist välja üle kuue tuhande inimese aastas, möödunud aastal see arv langes ja lahkujaid oli veidi alla viie tuhande.\n2013. aasta EMORi uuringu kohaselt on 51 600 tööealisel inimesel Eestis kindel soov välismaal töötada ning nad on teinud selleks ettevalmistusi. Inimeste teadlikkuse tõstmiseks jõuavad “Kui välisriiki, siis targalt!” kampaania raames avalikkuse ette teleklipid, korraldatakse vastavasisulisi infopäevi maakondades, sealhulgas koolides ja jagatakse infot interneti vahendusel.\nVAATA VIDEOID SOOME TÖÖLE MINEKU KOHTA!\nVAATA VIDEOT AUSTRAALIASSE MINEKU KOHTA!\neelmine OLE TEADLIK! Mis on ohvriabi?\njärgmine OLE TEADLIK! Mis on kuriteoennetus?


PÕMAKI JA F*CK OFF! 60aastane surfar elas hairünnaku üle elukale silma virutades\nToimetas Greete Kõrvits, 28. veebruar 2020 18:18\n60aastane uusmeremaalane Nick Minogue läks ühel laupäeva hommikul laineid nautima, kui sattus haikala huviorbiiti. Sealt edasi oli härra sõnul võimalik ainult kiirelt reageerida ja tegutseda.\nNick surfas Pauanui linnakese ranniku lähistel, kui tema lauast haaras hammastega kinni hai, kes Nicki hinnangul oli umbes kolme meetri pikkune purakas. Hai ampsatus lõi Nicki tasakaalust välja, kuid vette ta õnneks ei kukkunud.\n„Selleks hetkeks kui sain aru, mis toimub, olid ta hambad juba väga kindlalt surfilaua eesotsas kinni,“ kirjeldab Nick NZ Heraldile.\nNickile meenus üldlevinud, ehkki pealtnäha hirmutav nõuanne: väidetavalt ei salli haid seda, kui neile vastu nina või silma virutada. Niisiis tegi atleetlik härra just seda, samal ajal ründajat roppustega kostitades.\n„Igatahes, ma karjusin talle, et käigu perse ja üritasin talle silma virutada, aga lõin mööda,“ meenutab Nick. „Tõmbasin rusika tagasi, saatsin ta uuesti perse ja teine hoop maandus talle otse keset silma. Kahe löögi vahel surus ta oma hambaid natuke rohkem lauda, aga siis tulid hambad natuke välja, siis ajas juba lõuad selle küljest lahti, sain korra seljauime ja sabaga pihta ja ta juba ujuski minema.“\nNick sõudis surfilaua kiiresti randa tagasi. Ta mõistis, et millegagi õnnestus hail talle ikkagi viga teha, tema kalipsosse imbus tasapisi verd. Kaldal selgus, et ta ei pannud adrenaliinilaksus tähelegi, kuidas hail oli lisaks surfilauale õnnestunud kaks hammast ka tema käsivarde lüüa. Õnneks polnud haavad kuigi sügavad.\n„Käsi-sõrmed alles, oleks võinud hulleminigi minna,“ võtab Nick vahejuhtumi kokku.\nKohalik surfar langes ohutuks peetud Austraalia rannas hairünnaku ohvriks\nÕhtuleht | Maailm 9. september 2020 15:03\nJust 3. märts 2020 20:00\nVot silm sininen ja hambatki väljas\nKõrvits võib oma kõrvitsast roppusi jagada 29. veebruar 2020 06:30


Kasutajaid : 21853\nViimati registreerus: vernonsw69\nEmajõe Nupuklubi | Täika | Ost | Teema: Jääpuur\nAutor Teema: Jääpuur (Loetud 14713 korda)\n« postitatud 01.02.07 19:39 »\nkas keegi miskit kasutatud puuri ei pakuks müüa...\nplaanis see talv esimist korda jääle minna aga veel ei raatsi uut puuri osta\n« Vastus #1 postitatud 21.02.07 17:26 »\nvene puur 13 cm maksab poes 450.- krooni\nKalapüük on puhkus.\n« Vastus #2 postitatud 22.02.07 13:41 »\nSai paar aastat tagasi endale Mora Expert d:130 soetatud, hea ja korralik puur aga....\n...siis kui sai hakatud aktiivsemalt võistlustel käima, tõdesin et 130 palju ja sel aastal soetasin endale 110 juurde.\nSeega on üle üks Mora Expert 130 + vanad terad(läksid nüriks liivases jääs hõõrumisest), uued peal, vast 3 korda pooritud nendega\nSamas tahaks paikseks (suure kala) püügiks endale 150-st min. osta\nhinda ei oska küsida, kui huvi on, siis saada e-mail, mis kasutajates olemas\n« Vastus #3 postitatud 22.02.07 14:14 »\nVat see oli kiire äri\n« Vastus #4 postitatud 22.02.07 21:47 »\nArx> mul olid Mora 110 ja 150. Ilmselt samadel põhjustel mis sinulgi plaanis. Aga see 150 jääb latikale siiski väikseks ja paksu jääd oli üsna vaevanõudev augustada. Seepärast soetasin enesele tsentrikuga 130mm puuri ja asjaga igati rahul. Kerge puurida ja kui tarvis siis sekunditega auku suuremaks teha saab. Kui kaaluksid seda varianti siis anna teada, mul siukseid puure parasjagu müügil on.\n« Vastus #5 postitatud 23.02.07 08:44 »\nTere okaskera :p tnx seletamise eest, ma seda ka kaalunud olen et endale eksentrikuga soetada. Samas on plaanis ka sinu poodi külastada, eks vaatab millal ma plaani teostada suudan.\n« Vastus #6 postitatud 23.02.07 14:31 »\nMul juba kolmandat aastat 150mm'ne mora spiralen. See talv terasid vahetasin ja närib praegust kõvat jääd väägagi kenasti. Kilo-kilopooleteistmene latikas on august läbi tulnd kenasti, seda muidugi juhul kui siku või kirp suus ning kala kenasti peapidi auku kohe tuleb. Suuremate kaladega pole talvel õnnistatud, aga ilmselt väga palju see latikas enam suurem olla ei tohiks küll, et ta ludinal august läbi tuleks. Aga eks mida suurem auk seda mugavam toimetada ja kes teab äkist kunagi ka mõnd suuremat kala trehvab, ses suhtes see tsentrikuga puur päris asjalik kindlasti oleks.\n« Vastus #7 postitatud 24.02.07 23:40 »\nSelle tsentrikuga puuril veel see hea omadus, et mutrivõtme abil väga lihtsalt terade kaldenurka saab muuta. Ja veel, see tsentripulk keerates kerge ka eemaldada. Niiviisi võib kasutada puuri kui tavalist 130mm Barnauli ja kui tarvidus on siis tsentripulk külge keerata.\n« Vastus #8 postitatud 26.02.07 10:09 »\n« Vastus #9 postitatud 26.02.07 10:45 »\nTäitsa kummaline asi juhtus mul laupä. Keerasin peale augupuurimist puuri jää sisse seisma nagu ikka, max 15-20cm ja paari tunni pärast puur kinni kui kinni. Vändast proovides selline tunne, et enne kõveraks läheb kui lahti tuleb. Toksisin noaga koonuse puuri ümber kuni spiraali lõpuni, siis naksakaga vändast keerates lahti tuli.\n« Vastus #10 postitatud 26.02.07 12:11 »\nLauba oli päeris kõva külm. Auk juba 5 minutiga jäätus, mida siis veel paarist tunnist rääkida. Tindipüügil küll ei seganud, sest kala ju paras pulk, aga päeva lõpuks oli põhilise püügi jääauk vaid 5 cm läbimõõdus.\n« Vastus #11 postitatud 26.02.07 14:03 »\nKolm aastat tagasi, kui Priimus-ahnikuga jääl sai käidud- talv otsa oli venepuuri ots orientiiriks Peipsil liigelda.\nKas trehvas topelt jää või mis iganes- liigendikohapäält pooleks ta oli- nii et 10 cm jääpääle ulatus.\nEt paksema jääga peab ettevaaatlikum olema- need nn liblikmutriga liigendil venepuurid kipuvad kolekähku loksuma ja järgiandma.\nSeda seibi või kuidas teda nimetada- kindlasti vaja tugevdada.\nTerasi on õnneks venepuurile igasuguseid saada ja esimeseks puuriks kärab venelane äste.\n« Vastus #12 postitatud 26.02.07 17:36 »\nMul kestab vene puur siiamaani,st.ajast mil Peipsis veel siiga sai sikuga ja vist veel varajasemastki ajast.Terasid muidugi olen vahetanud aga ka mitte iga talv.


Helendaja: veebruar 2018\nToapäev ja õuepäev\nViimasel ajal pole me eriti tihti argipäevarutiinist välja saanud ja põhjuseid on mitmeid: olgu selleks siis remondis olev auto, koju aheldav haigus või harilik talveväsimus. Alles see oli, kui jätsin ujuma minemata, kuna lihtsalt.. ei jaksanud seda ette võtta ja päev hiljem oli juba hilja, kuna siis lõi välja uus haigus.\nKüll aga oleme kaasa läinud, kui meid kuskile kutsutud on. Jaanuaris oli üheks selliseks korraks KUMU kunstimuuseumi külastus. Hinnalised kunstiteosed, vaikselt keskenduvad külastajad ning... tormakas väikelaps. Kõlab hästi, eks? Eks!\nAlustuseks tuleb meelde tuletada vana tõde, et kes ei viitsi lugeda, see saab tukast sugeda. Või siis last ja vankrit pikkadest treppidest alla kanda. Ehk siis kui marssida midagi uurimata sisse sealt, kust tavaliselt, siis lifti ega kaldteed sealt ei leia - need asuvad hoopis teises kohas. Pole viga, igasugune füüsiline tegevus saab nimeks "Masca trenn," viidates Tenerifel asuvale Masca külale, kust saab alguse tore rajake piki kuristikku, mis kuuldatavasti nii üles kui alla matkades korraliku koormuse annab, mistõttu ettevalmistav treening igati mõistlik on. Kui palju ma seda mäetrenni just teinud olen - noh, mitte palju, kuid panen lootused sellele, et peaaegu 14kg kandmine mitu korda päevas nii treppidel kui mujal vähemalt natukenegi lihaseid ergutab.\nKUMUs oli põhiline eesmärk külastada Saksa ekspressionistide näitust, mis veel viimast nädalat avatud oli. Silme ette visandus pilt sellest, kuidas üks pöörane laps mööda näitusesaali jookseb, midagi valjuhäälselt seletab ja kõiki taieseid katsuda üritab. Tegelikult sain kõik maalid vaadatud ja peaaegu kõik tekstidki loetud. Põnn küll lippas tasakesi ringi, käis vaheseinte tekitatud nurkades itsitamas (mis pole seotud "nurgas seismisega," sest selle kontseptsiooniga ta tutvunud ei ole) ning vahepeal võttis aja maha ja pikutas veidike põrandal ning kõigutas jalgu. Lõpetuseks panime kokku magnettükkidest maali, sellal kui põnn lastelaua ääres julgete värvidega tundeküllast ekspressionistlikku joonistust lõi.\nMeie jaoks oli see igati kordaläinud käik, kuna põnn sai kenasti ja viisakalt ringi sibada ning mina sain hingele kosutust. Kui aga ei julge õnneratast keerutada, kas lapsel on parajasti "jaa, maalid, väga huvitav" tuju või siis galopeerib ta taas vabadusse pääsenud metslooma kombel pööraselt ringi, siis on KUMUs ka eraldi üritused beebidele ja väikelastele. Me pole seal käinud, aga kirjelduse põhjal tundub küll vahva.\nNüüd aga nakatusin vahelduseks nohu jm jama viirusesse, mis uimasusest-peavalust-ninavalust-non-stop-nuuskamisest hoolimata on täitsa talutav, sest sellega on siiski võimalik funktsioneerida. Eelmine meid külastanud haigus oli nimelt mingisugune jube kõhuviirus, mida mul pole äkki 10 aastat olnud ja põnnil mitte kunagi. Selle kõrval näib see "tavaline külmetushaigus" täitsa rannapuhkusena.\nSeetõttu ma ei lasknudki nohul ja peavalul end takistada, kui läksime pühapäeval metsa kelgutama ja võsa koristama. Põnn, kes on teoorias suur metsamees ja vanaisa juurde minnes pea alati esimese asjana mängukiivri, kaitseprillid ja pisikese põriseva mootorsae haarab ja "saagima" asub, osutus siiski vaid suure-jutu-meheks, sest nii kui me startisime, jäi ta autos magama ja magaski enamiku käigust maha. See sobis mulle küll hästi, kuna sain rahulikult oksi vedada. Vammustesse mässitult okste järele kummardamine oli küll tavapärasest keerulisem ja sahisevam. Kui ma seda okstekorjamist aga tööks nimetasin ja mulle vastu vaieldi, et see pole ju mingi töö, vaid lõbu, siis tegelikult pean muidugi nõustuma - ilusas lumises metsas natuke mütata ja toimetada - see ongi lõbu!\nPalju suuri sõrgu. Noored puud, mis põtrade poolt puutumata on jäänud, saavad saagiks kitsedele. Need koorivad puu ära ja ongi puul lips läbi. :(\nKõik muidugi seda arvamust siiski ei jaga. Kui põnn üles ärkas, panin ta kelgule ja tegime natuke "lõbusõitu", mille väike härra ärkamisjärgse torssis olekuga "ära kannatas," igaks juhuks käsi kõrgel hoides, et need selle õudse valge jubedusega kokku ei puutuks. Kusjuures on muidu tegu suure kelgu- ja lumefänniga, aga noh, ärkamine. Minu jaoks oli see jälle "aa, Masca trenn", kuna pehmes paksus lumes sumbates ja kelku vedades muutus see kelk küll mitu korda raskemaks, nii et istu või ise peale ja oota, kuni keegi päästma tuleb. Äkki tuleb? Saime siiski oma jõududega hakkama ja sooja (või soojalaadsesse) koju tagasi, ei pidanudki metsa jonnima jääma.\nPostitaja: Helen kell 18:54 Kommentaare ei ole:


Kergejõustiku EM ja lahkuv Gerd Kanter - Kesknädal\nKergejõustiku EM ja lahkuv Gerd Kanter\n06.08.2018 Berlin Leichtathletik EM 2018, Diskuswurf, Gerd Kanter (EST) Berlin Athletics EM 2018 Foto: Scanpix\nÜleeile algas Berliinis kergejõustiku EM. Seega siis terve nädal heitlusi ja pilgud on pööratud spordialade kuninganna poole. Kuidas läheb Eesti sportlastel, seda saab jälgida ETV-st. Eesti koondis on 22-liikmeline. Viimati lisati ka kolmikhüppaja Merilyn Uudmäe ja kõrgushüppaja Eleriin Haas.\nEesti Kergejõustikuliidu saavutusspordi juht Kristel Berendsen ütles, et nii Haas kui ka Uudmäe on oma suviste etteastetega kutse igati välja teeninud. „Usun, et mõlema sportlase vormi tipp saabub just Berliinis, ja loodan, et nad teevad EM-il etteasted, millega rõõmustavad nii iseennast kui ka kaasaelajaid,“ kommenteeris Berendsen.\nViimsehetke-lähetust oodanud Balti matšist loobunud Eesti parimal kuulitõukajal Kristo Galetal jäi karistuseks EM-ile minemata.\nSelgus, et põhjus on proosaline: Eesti Kergejõustikuliidu juhatus otsustas koosolekul talle võistluskutset mitte taotleda. Koondise juht Kristel Berendsen selgitas, et see on karistus suvel kahelt Balti matšilt puudumise eest. „See on ebaõiglane ja otsitud põhjus! Puhas kius!” vastas talle Galeta. Tegelikult olla tüli alguse saanud märksa varem. Kõik algas laagritoetuste rahade jagamisest.\nReaktsioon meedias kippus küll rohkem Galeta kasuks. Samas Euroopa kergejõustiku juhtivorganis oma koha loovutanud Erki Noole ebaviisakas väljend „mitmekordsest püksitegemisest” Galeta aadressil.\nAga nüüd rõõmsama poole peale. Kettaheites tuli 12. korda Eesti meistriks Gerd Kanter tulemusega 63.44. Martin Kupper heitis end 61.56ga hõbedale. Nemad ja veel 20 sportlast annavad meile pinget ja telearvustusi terve nädala. Gerd Kanteri jaoks on see pika karjääri viimane suurvõistlus.\nGerd Kanter: „Sellises vanuses enam väikestel võistlustel adrenaliini ei teki, aga suurvõistlused ajavad ka vana karu talveunest üles. Suurvõistlus on minu jaoks aasta sündmus. Eelmise aasta Londoni MM-il oli kvalifikatsioonivõistlusel adrenaliinitulv nii suur, et väsitas järgmiseks päevaks ära.” Kodus Kadrioru staadionil heitis vanameister Berliini EM-i normi ja päev hiljem oli juba Poolas, kus võitis Piotr Malachowski ees esikoha.\nKuigi tänased sporditipud pole sõnades nii bravuurikad kui eelmise põlvkonna Erki Nool, ootame neilt eelkõige häid tulemusi, mis viiksid meid jällegi Euroopa ja maailma kaardile, nagu seda on seni teinud rallimeister Ott Tänak.\nsittus püksi\t3 aastat ago\nNool sittus püksi juba ammu. Nüüd siis ka see närune internetileht, mis haiseb suuremast sitast.\nMiks tervet lehte lugeda ei saa? Ja kohe? Mida te häbenete?\nVanasti, kui olite opossid, siis sai! Kas olete sita sees?\nTunnistame\t3 aastat ago\net praegusel hetkel on medalilootus veel vaid Gerdil ja Magnusel.


Hotellid Onalaska - Tasuta tühistamise võimalus | Hotels.com\nLinna Onalaska hotellid\nOtsing hotellid Onalaska\nOnalaska – populaarsemad vaatamisväärsused\nValley View Mall (ostukeskus)Ostuhuvilisi köidab kindlasti Valley View Mall (ostukeskus). Kaldapealsed on siin otsekui loodud jalutamiseks ja päikeseloojaku nautimiseks.\nOnalaska Omni Center (konverentsikeskus)Kindlasti on hea üle vaadata Onalaska Omni Center (konverentsikeskus), mille leiab 2,8 km kaugusel kesklinnast. Kaldapealsed on siin otsekui loodud jalutamiseks ja päikeseloojaku nautimiseks.\nGreat River TrailReisisõbrad, kes armastavad aega veeta vabas õhus, vaadaku kindlasti üle Great River Trail vaid 2,5 km kaugusel kesklinnast. Kaldapealsed on siin otsekui loodud jalutamiseks ja päikeseloojaku nautimiseks. Onalaska pakub teisigi võimalusi vaba aja sisustamiseks, näiteks La Crosse Center.\nUnWine'dUnWine'd 2,9 km kaugusel kesklinnast on kindlasti lähemat tutvumist väärt, kuid see pole kaugeltki ainus turismimagnet, millega Onalaska külastajaid tõmbab. Kaldapealsed on siin otsekui loodud jalutamiseks ja päikeseloojaku nautimiseks. Onalaska pakub teisigi võimalusi vaba aja sisustamiseks, näiteks La Crosse Center.\nLost Island WineLost Island Wine 3,1 km kaugusel kesklinnast on kindlasti lähemat tutvumist väärt, kuid see pole kaugeltki ainus turismimagnet, millega Onalaska külastajaid tõmbab. Kaldapealsed on siin otsekui loodud jalutamiseks ja päikeseloojaku nautimiseks. Onalaska pakub teisigi võimalusi vaba aja sisustamiseks, näiteks La Crosse Center.\nOnalaska on koht, mille visiitkaardiks on kaldapealsed ning söögikohad. Külastajaid ootavad ekskursioonid lähikonnas. Huvitavate vaatamisväärsuste hulka kuuluvad Onalaska Omni Center (konverentsikeskus) ja Valley View Mall (ostukeskus). Populaarsete ja meeldejäävate lähikonna turismiobjektide hulgas on ka La Crosse Center.