Põldotsa Rahvaspordiklubi: 04.2011\nMaris ja Rando Belize'is\nRiigikeel: inglise,lisaks hispaania, maia ja kreooli keel laialt levinud\nInimeste arv: 312 000\nPindala: 1/2 eestit\nTuriste aastas: 250 000 lennuturisti ja enam kui 600 000 kruiisituristi\nAeg: 14.01.2011 – 4.02.2011\nLend: Tallinn –Praha (ööbimine) -Düsseldorf –Atlanta (ööbimine) -Belize City -Atlanta -Amsterdam –Praha (ööbimine) -Tallinn\nSeljakotirändurid: Maris ja Rando\nÄra antav pagas puudub, kaasas ainult pardapagas.\nEellugu - Neljapäeva hilisõhtul kotti pakkides oli Maris veendunud, et 3 nädala riided, hügieeni- ja muud varud tema 40 liitrisse seljakotti ära ei mahu. Aga siiski - pärast mitmetunnist pingutust olid asjad kotis ja ruumi ülegi – et pärast soojad riided kotti mahuks.\nSõit Belize: 14.01 – 16.01 Kui kaua läheb aega, et Belize jõuda? Me\nie retk sai alguse reede pärastlõunal Tallinna lennujaamast. Maris jooksis len\nnukile praktiliselt otse kontorist, viimased e-meilid luges l\nennujaamas, kell 15.00 lülitas telefon\ni pardale minekuks välja ja puhkus oligi alanud. Paar tundi hiljem maandusime kevadises Prahas. Temperatuur oli meelierutav +3 ja lumest polnud jälgegi. Viisime pagasi hotelli, mis oli meelega valitud lennujaama terminali kõrval, et ei peaks varahommikul liiga palju reisima. Õhtul\ntähistasime puhkuse algust ja nautisime viimaseid tunde hotellis euroopa telekanaleid. (tagantjärgi oli huvitav meenutada, et Belizesse minekul räägiti CNNs Tuneesia rahutustest, siis tagasi Prahas olles 3 nädalat hiljem oli peauudiseks Egiptuse rahutused).\nJärgmise päeva hommikul jooksime lennule ja lõunaks olime Düsseldorfis. Vahet\nult enne ookeanilennu pardale minekut kutsuti meid kõrvale – meile lähenes lennujaamatöötaja kutsudes meid nimepidi nagu oleks ta meie tuttav. Meid juhatati kõrvale ja alustati sisut\nihedat turvaküsitlust – Kui kaua te üksteist tunnete? Miks te USAsse lendate? Mis teil kotis on? Ja millal teie elektroonilised vahendid viimati remondis käisid? See oli tõeliselt kummaline – miks ometi peaksin ma ihaldama elu USAs või kuidas ma niinimetatud pommiga nii kaugele oleksin jõudnud? Igatahes tundsime end klassikalise idablokist reisinuna, kellel igassse maailmanurka reisides lasub terrori-, prostitutsiooni või narkokuriteo kahtlus.\nLäbisime psühholoogilise turvakontrolli siiski edukalt ja võisime rahuliku s\nüdamega end ookeanilennul magama sättida – Düsseldorf Atlanta lend k\nestis 10,5 tu\nndi – mingit magamist seal muidugi ei olnud, ainult sõime, vahtisime filme (vist isegi 3-4 erinevat) ja lugesime. Atlantas pidime oma kellad 6 tundi tagasi lükkama. USAsse maandudes on esimene mõte – tarbimine! Nii ei olnud ka meie erandiks ja tormasime taksoga esimes\nse kaubanduskesusesse, kus Maris sai endale suurepärase Nikoni digipeegelkaamera enam kui 25% eestist soodsamalt. Marisel jäi veel süda verd tilkuma, et ei saanud neid kauneid hilpe enda kotti pressida, aga ratsi\nonaalne mõtlemine siiski tõi meid maa peale - 3 nädalat seiklusi oli veel ees ja iga lisagra\nm vähendaks selle mõnu. USAst jäi meelde vaid mustad suured ületarbijad ja meeletu pealiskaudsus – kõiges, mis nad teevad või ütlevad. Kaua seda palagani kaasa mäng\nida ei jaksaks. Ajavahe tõttu kukkusime kell 20.00 voodi ja kell 4 istusime silmad pärani suutmata uinuda, kell Eestis ja meie kehas oli 10hommikul. Sisustasime oma vaba aega uue kaamera tudeerimisega. Hommikul kimasine shuttle bussiga lennujama ja meie viimane lend juba ootas. 4 tundi ja kohal! Super! Lennukilt maha astudes jooksime esimese asjana tu\nalette riideid ja jalanõusid vahetama. Kõik oli nii väike ja kodune. Belize lennujaam\non Tallinna lennujaamast vaid kolmandik ja sees oli vaid 3 lennukit ning paar väi\nksemat cesnat kohalikeks lendudeks.\nTakso juba ootas ja sealt Supermarketi vahepeatusega veetaksojaama, kus e\nne peatuskoht Caye Caulkeri nimelisel saarel ootas. Supermarketi ees ei suutnud me om\na janu ja elevust varjata ning korkisime lahti esimesed Belikinid (monopoolne õlletootja) Haarasime veel veetaksojaamast päikesekreemi, küsisin veel müüja käest, et mis ta arvab, kas 6UV kaitse on ok või peaks võtma 8UV kaitsega kreemi – hiljem lugesime raamatu\nst, et minimaalselt peaks kasutame UV 20 kaitset. See 6se faktoriga kreem andis muidugi kohe järgmisel päeval kerge põletusega tunda. Veetakso sõit kestis 40 min ja lõpuks olime kohal. Kell näitas 15.00 16 jaanuari pärastlõunal ja me olime teel olnud 56 tundi. (koos ööbimi\na Prahas ja Düsseldorfis). Elevuse käigus ei märganudki, et telefonid ei olnud vahepeal piuksugi teinud – jah arusaadavalt oli meil Eestiga ka 8 tunnine ajavahe ja kõik potentsiaased helistaja\nd juba magasid aga ikkagi, imelik tundus. Mis värk nende telefonidega on? Lõpuks mõist\nsime, et ei Tele2 ega Elisa ei tunnista kahjuks Belizet kui riiki ning neil puudub seal\nroumingupartner. Paanikas jooksime esimesse internettipunkti ja postitasime Face\nbooki teate, et viibime reaalajakommunikatsioonivahenditest eemal ning kui kellelgi suur häda käes kirjutagu e mail. Puhkus suure algustähega. Mõnus!\nMeie pesa Caye Caulkeris oli armas seljakotirändurite maja\n(http://www.yumashousebelize.com/). Kahekorruseline läbipaistev ja kõi\nJuba esimesel jalutuskäigul mõistsime, et siin tuleb kõigile tere öelda. Saar oli imeväi\ne – autosid asendasid golfiautod. Saare keskuse jalutas ühest otsast teise 20 minutiga. Mõistsime ka, et enamus turistidest koosneb USA, Kanada ja Austraalia tegelastest. Eestist po\nkrigiseb-kui-toas-liigutan maja. Meie voodi ümber oli ca 1 m igas küljes. Põrandapi\nnnale mahtus ilusti 40liitrine seljakott ja kõik. Ülejäänud tegevused toimusid voodis, sest põrandal ruumi ei olnud. Seadsime end sisse ja tegime tutvust võrkkiikede ja juba majas resideeruvate kodanikega, kes kõik juhtusid olema äärmiselt sõbralikud ning abivalmid.\nMeie päevad saarel möödusid mõnusalt GO SLOW – tegutse aeglaselt põhimõttel ehk ei mingit tõmblemist & pidevat tegutsemist. Lisaks sellele oli saarel veel üks slogaegi midag\nn – NO SHIT, NO SHIRT, NO PROBLEM! Tõeline seljakotirändurite paradiis. Saare lõpus asus baar – Lazy Lizard – baar, mille pukid olid ookeanis ja maailma parim pina colada valg\nus üle jäise klaasi. Avastasime lisaks Pina Coladale veel imelise joogi, millele jäime lõpuni truuks – Panty R\npper – ananassimahl+kookoserumm. Mmmm..taevalik kombinatsioon! Kohalikud manustasid ka nn rum punchi, mis sisaldas rummi+squeeze ning minu meelest maitses pigem nagu mehukatti viskiga. Paar korda kohalikega hängides pidime siiski näo tegema ja viisakusest paar tassikest ära lonksama, erilist lemmikut sellest joogist ei saanud.\nÕhtuhämaruses ilmusid meie kodu kõrval olevale väljakule ka kohalikud liigavõrkp\nallurid, kellega Maris kohe nobedasti sõprust sobitas ja 3 õhtut järjest oma jalgadelt liivas püherdades naha maha kraapis. Sai viskutud vapralt pallide järel\ne endale aru andmata, et see ei ole päris Pärnu ranna liiv, sest see sisaldab palju merikarpide tükke, mis olid\nvägagi kõvad ja kraapisid jalad üsna marraskile.\nKui lebamisest villand sai loivaime esimese turismiputkani – Tsunami adv\nentures – musta huumorit sellel rahval jagub (1960 aastal oli piirkonnas suur orkaan & tsunami, mis pühkis enamuse majadest ja jaotas saare kaheks – lõhe ei ole suure – ligikaudu 30 meetrit seega üle saab nii ujudes kui ka kanuuga. Kinnisvara on teisel saarepoolel märkimisväärselt odavam, sest seal puudub elekter. Õnneks on saarel aga enamuse ajast päik\nseline nii, et päikesepatareide müüjad rõõmustavad)\nTsunami reisid viis meid paadiga merele. Sõit oli istmikule väga valulik ja kestis um\nbes 40 min. Iga sekund sõidust oli seda\nväärt kui me lõpuks Hol Chan Marine pargis Shark re\nef Alley’le jõudsime. Kiikasime peljates üle paadiserva kui giid juba kurjustas, et vette vette. Veest vaatasid vastu raid. Kas tõesti?!? Ei no muidugi ütles giid, need kalad siin on nagu lemmikloomad, kes uudistavad ja tahavad pai saada. Ei! Vetteminemine ei tundunud ohutu. Kuna teekond oli olnud pikka ja märkasime vees ka teisi ujujaid pidin endas kõik hirmujudinad maha ajama ja vette prantsatama. Mask peas. Esimesed minutid oli täielik sokk – need raid olid tõesti uudishimulikud, lisaks kardsime kohutavalt jalgu maha panna kuigi seal oli vaid 1,2 meetri jagu sügavust – raid armastavad end liiva alla sättida ja ma ei taha teada\n, mis juhtuks ku\nmõnele endasuurusele päriselt ka peale astuks.\nTegelikult ei olnudki need kalad ja hiiglaslikud kilpkonnad seal päris juhuslikult – üks\nkalamees puhastas seal lähedal oma karpe ja laisad meretegelased nägid kerget saaki. Lootsin kogu hingest, et see kalamees neile piisavalt karpe loobib ja et ma lõunaks saadud küpsist taskusse ei unustanud. Uudishimulikud olid need raid tõesti – nägime nii mõnigi k\nord neid enda poole ujumas ja lootsime, et suudame märkamatult tagurpidi ujudes põgeneda endal silmad nagu tõllarattad – huhh, see oli tõeline katsumus. Adrenaliin korralikult laes aga ära tegin! Samas rai’d olid alles algus. Järgmistes snorgeldamiskohtades tuli meil silmitsi seista ka 1,2 meetriste väikeste haidega (http://en.wikipedia.org/wiki/Nurse_shark). Kuna aga hirm võttis võitu, siis haidega koos ujumine jäi ära – liikusime neist 100m kaugusele ning suplesime nendest ohutus kauguses (kuigi väidetavalt ei pidanud need haid olema agressiivsed)\nPärast merereisi olime korralikult põlenud ja meie 6UV faktoriga kreemist polnud ka igatunnise kreemitamise tulemina mingit tolku. Kui mõistus pole tuleb valusat nahka kannatada.\nJuba esimestel kohtumistel kohalikega arvasid nad, et oleme Saksamaalt – usun, et sel lihtsal põhjusel, et nad on oma turistid jaganud 3 gruppi – siseturistid, ameeriklased (kõik, k\nes räägivad inglise keelt kaasa arvatud Kanada, Austraalia ja Suurbritannia) ja sakslased (ehk siis kõik ülejäänud, kelle keelest nad aru ei saa). Enamus kohalikke rääkis vaba\nlt 4 keelt – kreooli (aafrika+inglise keel), hispaania, maya (3 erinevat maia keelt vastavalt suguharule) ja inglise keelt. Vaatamata mahukale keelepagasile on riigi kirja- ja lugemisoskus 80% piiril, mis tähendab 12 aastaselt veerimist – ometi on nad selle näitaja üle äärmiselt uhked,\nsest see on kesk-ameerika riikidest kõrgeim!\nÕhtul nautisime suurepäraseid mereande ja Rando avastas enda jaoks lugemise, kuigi Belizes puuduvad raamatupoed. Reaalselt ei ole võimalikad kogu riigist mitte ühtegi uut raamatut osta. Kavalad hosteli ja hotellide pidajad mõtlesid aga geniaalse vahetussüsteemi – anna oma vana loetud raamat ja anname sulle kellegi teise loetud raamatu vastu. Mõnus, nii lugesimegi mõlemad 3 raamatut läbi ja koju naasime ühega. Riigis puuduvad ka originaalplaadid – kõik müüdavad plaadid on kõrvetatud toorikutele ning plaadiümbrised on värviprinteriga kopeeritud, peal kõrvetaja nimi, kuupäev ja kellaaeg.\nMeie eelviimasel saareõhtul saabusid meie hostelisse 4 rootsi kutti. Pealtnäha täiesti tavalised seljakotirändurid igaühel 1 seljakott – seadsid end meie kõrvaltuppa sisse ja väljusid toast poole meetrise kõlariga ja alustasid techno kuulamist. Ka nii saab reisida! ?\nSaarel elades tundus nagu oleksin siin juba aastaid olnud. Pärast esimest päeva oli geograafilislt selge, kus on pood, baar ööklubi ja resoranid. Õhtul sööma minnes ei olnud\nvahet kelle lauda istud, sest kõik olid „vanad tuttavad“ kes hakkasid oma päevast, reisist kõnelema. Tutvusime nii mõnegi tegelasega, kes omakorda olid oma reisi alustanud üksi kuid nüüd poolelt reisilt leidnud kaaslasi kellega edasi liikuda.\n5 päevase Caye Caulkeri võtavad ilmekalt kokku järgmised sõnad – võrkkiik, Pina Colada, laisad koerad, aeglased ja sõbralikud inimesed, päike\n, võrkpall, krevetid, merevähid ja red snapper (riffahven), paljajalu kõndimine, snorgeldamine, Go Slow, USA, Kanada ja Austraalia turistid, kõik müügiks, raggamuffin tours!\nTransfeer – Caye Caulker – Belize City – San Ignacio\nCaye Caulkerist lahkusime hommikul veetaksoga. Belize Citys pidime saama bussijaama, et sealt edasi dzunglisse (San Ignacios) jõuda. Nii mõnigi soovitas meil võtta takso kuid vaata\nsime raamatust, et tegemist on vaid 10min jalutuskäiguga, et mis see siis ikka ära ei ole, meil ju kotid kerged ja polegi ammu liigutanud. See ei olnud kindlasti üks kõige turvalisemaid ja\nparimaid otsuseid, mis selle reisi jooksul tegime – meid ootas ees väga väga kiire kõnd ignoreerides kõike oma ümber kuid tundsin kuidas nende mustade meeste silmad minu kaamerakotti (mis ei näe välja nagu õla, selja või niisama kott) jõllitasid. Lisasime sammu ja tõesti kõnd oli lühike kuid väga dramaatiline. See oli ainus kord kogu reisi jooksul kui tõesti turvalisuse pärast muret tundsime. Õnneks läks kõik hästi kuid seda mõtetut riski kellelegi ei soovitaks. Võtke takso. Päriselt ka! Lisaks sain pärast Randolt teada, et kohalikud olid enne Belize Citys maabumist oma kuldketid tasku pistnud. Seda teades poleks ma selles linnas sammukesti teinud!\nBussisõit San Ignaciosse kestis 3 tundi (vahemaa 150km) no arusaadavalt oli vaja iga posti juures keegi peale võtta, niisama lehmadele tuututada või nautida mõn\nusat regge beati (Lucky Dube Greatest Hits (üks näide sellest - http://www.youtube.com/watch?v=efd5whbLGZc&feature=related ) – tüdruk tagaistmel laulis kõiki laule veatult kaasa – kas eesti bussis juhtuks seda kunagi?!?) ja lihtsalt tsillida. Ignoreerides fakti, et meie kõrvalistmel istus just vanglast vabanenud aga väga sõbralik poiss, mis mind samuti hetkeks võpatama pani – ometi ei olnud see võrreldav Belize City jalutuskäiguga veetaksojaamast bussijaama. Sõitsime klassikalise ladina-ameerika b\nussiga (USA vana koolibuss – imekitsaste jalavahedega). Kogu sõit oli vaatamata pikkusele siiski vaimustav!\nMeie esimene peatuspaik dzunglis oli Trek Stop – Lonely Planeti andmetel üks parimaid Ladina ameerika peatuspaiku (www.thetrekstop.com ). Meie nii ei arvanud. Jah, tingimused olid tõesti dzunglilikult askeetlikud – öko wc, vihmaveedush ja kriiskavad linnud. Kahjuks asus see aga riigi ainsa maantee kõrval seega auto ei lasknud tsivilisatsiooni unustada. Otsustasime, et ül\ne 2 päeva seal ei ole. Järgmisel päeval võtsime ette ATM (mayade ohvrikoobas) matka.\nATM kogemus oli fantastiline – 3 tundi mööda kottipimedat koobast ainult pealamp valgust näitamas – no miks need mayad nii kaugele ja sügavale pidid ronima? No teooriaid on mitmeid – ühed arvavad, et tegemist on prügikastiga, teised, et puhkuskohana – kõige vettpidavam tundub siiski ohverdamise koobas – just siin piinati ohvreid ja valati verd, et rahuldada jumalad – et neil oleks aeg ja ilm. Huvitav fakt mis reisist meelde jäi - mayade ülikutel suru\nti imikuna kolp diagonaalseks – et nad tavarahvast eristuksid.\nOtsustasime veel paariks päevaks dzunglisse jääda ja otsisime maanteest eemalole\nva majutuse – Parrot nest (http://www.parrot-nest.com/). Meie maja asus puu otsas nii, et tundsime end tõelise linnu või ahvina ?. Öösel kõlas juba tuttav lindude kriiskamine ja ühel ööl ajasid koerad taga tundmatuid linde,loomi, kes tõenäoliselt olid ahvid või siis coatimundid (pesukaru sarnased tegelased) või iguaanid.\nBelizelased ise puhkavad oma riigis reisides. Põhja poole viisade tõttu reisida ei saa. Viisat saada keskmisel belizelasel on väga raske. Lõunapool on aga valla kuid enamus kohalike reisimisest jääb finantside tõttu siiski kodumaale.\nSan Ignacio ja dzungliperioodi märksõnad – Hiinlaste jaekettide gonglomeraat, dzunglihääled, meeletu niiskus, koopad, joad, sõbralikud inimesed, suurepärased restoranid, iguaanid, tuubing, kultuuride supp.\nSisemaale jõudes langesid ka hinnad. Saarele omaselt olid Caye Calkuri poodide varus\ntus kehv ja hinnad krõbedad. Klassikaliselt kaupluses kaupadel hindu ei olnud nii, et see sõltus kui rikas sa välja näed. Nad isegi ei varjanud oma hinnapoliitikat, sest ööklubi seinal sei\nsis silt – prices may change based on customer behaviour – tõlge hinnad võivad muutuda vastavalt kliendi käitumisele!\nMarise sünnipäevahommik – mul on alati selle päevaga pisut raske – nii ka sel aastal. Kõige suuremaks mureks oli see, et ma saan vaid 1 õnnitluse. Kõik tunduski juba lootusetu – käisime söömas ja valmistusime mayade varemete külastust (Xunantunich) kui avastasime, et oleme Guetemala piirist 2km kaugusel ning väga kõrge templi otsas – proovisin telefoni ja vola – saingi hulga sõnumeid. Tore ? Polegi kunagi 10 000km kauguselt sünnipäevaõnnitlusi vastu võtnud!\nKuulsime ka, et kohalikud käivad Guetemalas õlut joomas – see on seal 3 korda odavam ning valik on Belizega võrreldes piiritu (Belikini monopol). Guetemalalasi kasutatakse ka põllutöödel ja apelsinikasvatuses, kus nende töötasu on 1 BZD „kartuli“koti eest. Usinamad, kes alustavad päikesetõusu ja lõpetavad loojangul pidid suutma korjata ligi 100kotti.\nMayade templid olid võimsad ja ilusad, eriti just Xunantunich, mis väidetavalt on enim pildistatud maya püramiid (kuigi suuruse poolest on ka veidi suuremaid mujal – nt Tikal, mis on koheselt üle Guatemala piiri). Lisaks Xunantunichile külastasime ka Cahal Pechi – regiooni kõige vanem ja olulisem mayade linn (ca 3000 aastat vana) suuruselt kuid väike.\nPärastlõunal linnas jalutades hõikas meid jalgrattal kimanud mees, kes peatus, et me\nile rääkida kuidas ta euroopas muusikat käis tegemas ja kuidas üks soome mees talle saapad tegi. Mõne hetke pärast kohtusime aga mehega, kes just nüüd kirjutab Belizest uut raamatud, mis ilmub novembris ja pakkus meile 9vaatamisväärsuse tuuri tavapärase 4-5 asemel, mida turismifirmad pakuvad. See oli küll otsene müük aga see oli ka ainus kord ning pigem kujunes sõbralikuks vestluseks ja lõpus unustas mees isegi numbri anda. Järgmisel päeval kui ootasime poe ees bussi ilmus ei tea kust veel üks sarnane free lancer giid, kes oli just teel belize city’sse ja viskas meid vajalikku sihtpunkti.\nInimeste sõbralikkus on Belizes tõeliselt piiritu! Ja nad ei tee seda raha pärast! Ühel hetkel bussis tundsin kuidas mind valdas kurbus – mõeldes sellele kuidas need inimesed pidevalt naeratavad üksteisele, turistidele ja on nii abivalmid. Vanem mees ulatab bussis väiksele lapsele kommi ja teine silitab vastutuleva poisi pead ja soovib ilusat koolipäeva unustades pideva vaesuse, orkaanid ja pilvise ilma – miks meie siin Eestis nii üksteisega käituda ei oska? Miks meie väärtushinnangud on nii kardinaalselt teised? Mind pani see pikalt vaagima ni\ni seal kui ka siinpool ookeani ja tunnen kuidas kõik ümbritsev mind iga sekundiga endasse kisub ja muudab, käitumaks täpselt nii nagu kõik teised. Ei, luban, et olen sõbralikum, parem ja naeratan – rohkem kui varem. Vähemalt püüan, isegi kui kraadiklaas näitab +27C asemel - - -30C! Üks väike kuid väga tähelepanuväärne fakt kuidas nad üksteist ja kõiki, kes nende teele satub tervitavad – tere hommikust, tere ja pärast päikseloojangut muutub see toredaks sooviks- head ööd! Lihtne aga imeline!\nTänu mägistele teedele pakub sisemaa suurepäraseid võimalusi rattaspordiks – nägime tihti treenivaid noorsportlasi ja saime ka teada, et rattasport on ka suurte auhindade sport – ei ole harvad juhud kui rattavõistluse auhinnaks on maja koos sinna juurdekuuluva maaga – kõlab hästi – Eestis peab sellise auhinna saamiseks olumpiavõitjaks tulema! (muidugi sealne maja Eesti mõistes on kuur pulkadel ? )\nÖösiti üritasime oma riideid „kuivatada“ mis päädis hommikul alati poole märjemate riietega. Ühel õhtul sai Maris kogemata kätte nõelata ka suurelt tundmatult putukalt – jooksime kohe küsima, et mis see nüüd oli ja kuidas korda saab, käsi paisus hetkega kahekordseks kuid kohalikel oli õnneks kiire lahendus – soodapasta (sooda+vesi), mis paistetuse kiires\nti alla võttis ja järgmisel päeval oli nõelakohast vaid mälestus.\nDzungel märksõnades – ATM, niiskus, mayade templid, iguaanid, ko – ox han – nah (lähme sööma) restoran, mennoniidid.\nLonely Planet valetab! Kui siiani polnud suuri erinevusi esinenud, siis Hopkinsi peatükk tuleb LP tegelastel nüüd küll ümber kirjutada – hetkeks oli mõttes neile ka oma kommentaarid saata, mõtteks see kahjuks tänu töörattale astumisega jäigi. Vähemalt jaksasime kaunimad jäädvustused Go Discoverisse saata, mis seal juba veebruari numbris ka avaldati ? Olulisemad möödapanekud Lonley Planeti raamatus olid söögikohad ja atraktsioonid, mida juba enam kui 5 aastat ei eksisteerinud – swinging armadillos, crocodile island. Meile suureks üllatuseks ei olnud kogu regioonis võimalik ka kaardimakseid teostada.\nÜks põhjuseid miks me Hopkinsisse tulime oli Garifuna kultuur & inimesed. Garifunad (http://en.wikipedia.org/wiki/Garifuna_people) on üks väike rahvus, mis on tekkinud aafrika orjade & arawaki indiaanlaste segunemisel peale ühe orjalaeva hukku ühe Kariibi mere saare lähedal. Nad on arendanud väga omapärase kultuuri ning erinevad kõikidest teistest rahvustest Belizes. Olgu siin näiteks erilised kalatoidud või trummimäng. Selles mõttes Belize tõesti üks suur rahvaste paabel – nii väike riik, kuid nii palju erinevaid rahvusi koos õnnelikult elamas.\nHopkinsi peamine trump on rand – see on üks ilusaimaid randu, mida oleme näinud. Ja täiesti inimtühi! Ühel pilvisemal päeval otsustasime jalgratastega ringi vaadata – pärast 10min sõitmist vaatas Rando väiksesse ojja ja seal oligi krokodill – ma ei julgenud läheneda ja muidugi ei uskunud, et seal keegi on aga seal ta tõesti oli. Loodetavasti täis kõhuga, igatahes ei teinud ta meie kohalolekust suurt välja. Hetk hiljem jooksis meie silme alt mööda cutimundipunt, kes oli kohalikus hoovis söögiraksus käinud. Tundub, et loomad ja inimesed elavad Belizes ka suures rahus ja koosmeeles ?\nTundsime end selles kalurikülas imeliselt! Tõeline puhkus, lebades rannas, lugedes raamatut võrkkiiges tundsime end kõige õnnelikumana kogu maailmas. Sellele aitas kaasa ka tõeliselt mõnus majutuskoht mis meil õnnestus leida – pildid räägivad enda eest - http://www.tippletree.com/\nSamas on igal mündil kaks poolt. Paari õhtu pärast saime aru, et ei ole head halvata, pimeduse saabudes sättisid end meie põhjamaisele nahale üsnagi tüütud liivakärbsed, kes ei lahkunud enne kui kogu nahk sentimeetriste vahedega kaetud sügelevate punnidega. Teooria oli , et neid kratsida ei tohi, sest see vallandab veel suuremad muhud. Instinktiivselt sellest muidugi loobuda ei saa nii, et juba kolmandaks päevaks nägime välja nagu oleks meil tuulerõuged. Rando suutis kratsimist veidi rohkem vältida, kuid punnidest ei pääsenud ka tema.\nTutvusime oma külalistemajas ka kahe suurepärase Kanada naisega (ca 60a), kellega veetsime aega ja nautisime vestlusi. Nad olid fantastilise ellusuhtumise ja mõnusa innuga eluvõtvad naised – ei saanud üldse aru, et nad nii vanad on & võiks meile emadeks olla ?\nHopkins märksõnades - kirevad kuked, imeline rand, kõike müüvad neegrilapsed, garifuna trummid, garifuna köök, inimtühjad resordid, krokodill, cuatimundi, linnud, jaaguarijäljed.\nDangriga - Päev vaikses linnas. Väga rahulikult! Kuna meie transfeer Belize Citysse oli väikelennukiga, siis pidime veel ühe päeva sisustama Garifuna kultuuri pealinnas Dangrigas. Tegevusi selles linnas nappis, ilm oli ka äärmiselt kuum seega sisutasime end rõdul kirjutamise ja lugemisega. Üheks sokeerivaks kogemuseks oli siiski turistipood, kus müüdi kilponnakilpe – olin täiesti teadlik, et neid ei tohi osta, sest igal juhul on kilkonna tapmine selles riigis keelatud. Küsimuse peale kuidas te neid müüa tohite tuli vastus, et no aga me sõime need ju tühjaks, miks ma siis kilbi ära peaks viskama. Uskumatu. See oli kogu Belizes ka ainuke koht, kus nägime kuidas avalikult keelatut pakuti.\nHot Tamales (maisijahu puder, kala vm lisandiga segatuna), banaanileib, tacos, rice&beans, puuviljad(banaan, ananass, papaya), merevähid (lobster), krevetid, quesedillad, grouper (mingi suur kariibi mere kala), red snapper (riffahven), kookosesupp, king fish (kuningmakrell), cassava chips.\nKõik toidud serveeriti tavatult suurtes kogustes, nii, et mõistsime kiirelt, miks need kohalikud vaatamata pidevale leitsakule, mis peaks isu ohjeldama, keskmisest kogukamad on.\nRum punch(siirup+rum), panty ripper (kookose rumm+ananassimahl), rumm, värske ananassi- ja apelsinimahl, piima & piimatooteid praktiliselt ei müüdud kuskil (müügil väga vähe ja üksikutes kauplustes) selle asemel sojajoogid\nKohalikul turul ja tänavatel -\n8 banaani – 1BZD (6EEK)\n1 ananass – 2,5BZD (15EEK)\nTortilla – 0,5BZD (3EEK)\n7 apelsini - 1BZD (6EEK)\n5 kooritud apelsini - 1BZD (6EEK)\nHiinlaste Supermarketid –\n2 banaani – 1BZD (6EEK)\n1 Belikin (0.3l) – 3-4BZD (18EEK)\nRahaühik ja kursid\n1BZD =0,5 USD= 6EEK=0,45 EUR. Nii USA dollar kui ka Belize dollar olid võrdselt käibel. Enamus kohtades olid loodud kaardimaksevõimalused, millele lisati 5% kaarditasu. Teatud regioonides oli võimalik tasuda vaid sularahas.\nhttp://www.travelbelize.org/ - Belize ametlik turismiinfo\nhttp://www.toucantrail.com/ - veebisait Belize odavmajutuste kohta & muu turismiinfo\nwww.couchsurfers.org – seljakotirändurite sotsiaalvõrgustik; Belize foorumist saab kasulikke vihjeid ning vajadusel leiab uusi reisikaaslasi kes samal ajal samas kohas reisivad.\nNaerata, vaata, mis juhtub!\nPostitanud Maris kell 19:32 Kommentaare ei ole:


FOTOD: IKEA magamistuba 2015 — paremad ärkamised, paremad päevad - Moodne Kodu\nIKEA magamistuba 2015Foto: Fredrik Ödman, IKEA\nOma uues, 2015. aasta kollektsioonis on IKEA pööranud enam tähelepanu magamistoale ja vannitoale. Toome teieni magamistoa kollektsiooni. Kuna inimene magab kolmandiku oma elust, siis on eriti oluline, kus ja kuidas ta seda teeb. IKEA on kasutanud loodussõbralikke materjale ja rõhku on pandud kestusele.\nMagamituba on sageli ruum, mis saab liiga vähe tähelepanu, kuid see on koht, kus läheme unne ja kus ärkame.\nKuna kodu on omanike nägu, siis on IKEA uues kollektsioonis midagi igale maitsele. Siin on klassikalist ja looduslikku, elegantset ja värvikamat, suurde ja väiksesse magamistuppa.\nMagamistuba on samal ajal kaunis ja praktiline, seega tuleb leida võimalusi need kaks omadust hästi siduda. Igal asjal võiks olla oma koht ja just sel alal suudab IKEA pakkuda väga toimivaid lahendusi nii suurde kui ka väiksesse magamistuppa. Hea on läbi mõelda oma harjumused.\nIgaühel on oma arusaam ideaalsest voodist. See on koht, kus saad puhata, niisama lebada ja muidugi rahulikku und magada.\nPäikesele avatud kodu linna lähedal maal (4) 12.08.2015\nPuitpõrandad jumekaks — 50 ideed! (1) 28.08.2014\nVoodipesu on magades justkui sinu teine nahk ja seetõttu on suurt tähelepanu pööratud kangamaterjalile.\nMännipuit lööb viimasel paaril aastal taas laineid. Uues HURDALi sarjas saavad kokku klassikaline stiil ja looduslikud materjalid. Täispuit on kaunis ja vastupidav. ARKELSTORPi sarjas on inspiratsiooni saadud Rootsimaalt. Siin on mänd värviga kaetud.\nVaata IKEA vannituba 2015 kollektsiooni SIIT.\n50 Skandinaavia stiilis kööki


Astrofilosoofia – hirm | India astroloogia\nKõrgusehirm – hirm kogeda maailma kõrgustes. Me väldime kõrgustes viibimist ja ülalt maailma tajumist. Kõrgustes viibides muutub piir häguseks ning seni tajutud silmapiir kaob kaugustesse – mis on selles fenomenis hirmsat?\nHirm seab meid piiridesse, luues piirangud, mille keskel opereerime. Püsides mugavustsoonis ei tihka me kordagi “üle piiri” kiigata, sest tundmused hirmu olemas olust pole jõudnud meie teadvusesse. Mida kiiremini me teadvustame oma hirme, seda kiiremini me proovime neist vabaneda. Hirmu teadvustamisest saab alguse võitlus, millega astume esimese sammu tangos – kas olla või mitte olla. Loomulikult saab Shakespeare kuulsat lööklauset sobitada ka teistesse, igapäevaselt olulistesse situatsioonidesse, mil üritame teha teistmoodi ja hankida uusi kogemusi.\nIgasugune sisemine võitlus, mis käib hirmudest võitu saamisel, saab väljendatud meie elus. Meil võib olla hirm avaliku esinemise ees, millele mõeldes muutuvad peopesad higiseks, rääkimata mõtte realiseerimisest, mis võib minestuseni viia. Kuid kui sellise hirmuga inimene tahab sellest hirmust võitu saada, peab ta esitama oma kartusele “väljakutse”. See tähendab, et inimene on teadlik ja omab selget tahtlust piirangutest vabanemiseks. Kui sama kartusega inimene ei sita oma hirmule väljakutset, kontrollib hirm inimest ja sellega seab end inimene kõige ebameeldivamasse vanglasse.\nHirm tekib instiktiivselt, püüdes meid kaitsta oodatava ohu eest. Hirm baseerub suuresti kujutlusvõimel ja sestap on 95% ajast, mil tunneme hirmu, ohutu. Meie mõistus loob koletise, mis juhib meie elu, meeli ja mõistust. Hirm tuleneb alateadvusest. Olete kunagi märganud kui paljud tegevused, rutiinid või rituaalid saavad elluviidud “autopiloodil”? Isegi auto juhtimine toimub suuresti autopiloodil olles, mt sa ei osuta teadlikult tähelepanu käiguvahetamisse või turvavöö peale panemisse. Ainult liiklusohtlikes olukordades me tuleme teadvusele ja osutame teadlikult tähelepanu autojuhtimise olulistele mehhanismidele.\nHirm toimib samamoodi – kui tajume midagi, mis pole meile omane, on ootamatu või tavapäratu, hakkab ajus tööle “päästja hirmukell”, kes oma funktsioonist tuletatuna püüab meid kaitsta. Hirm tekib väljaspool eneseteadlikku tsooni, tabades meid ootamatult. Kui see juhtub, peatu, hinga sügavalt ja mõtle – miks mul tekkis hirm? On see hirm põhjendatud või mitte? Kui arutluse käigus ei tule välja ühtegi loogiliselt esitatavat põhjust, siis kuradile hirm ja teeme ära. Ma ei räägi äärmuslikest juhtumitest, vaid tavapärastest hirmudest – kõrgusekartus ja hirm avaliku esinemise ees.\nKuidas siis hirmust lõplikult võitu saada? Oma kõrgemate ideaalide, väärtuste ja unistuste toel, kasutades neid motivaatoritena, mis sütitavad sinus leegi. Mõtle, mida sa elult tahad ning millised tegevused aitavad sul neid ideaale ellu viia. Tegevused, mille peale tulid, on võtmeks ja sillaks, mida ületades eladki oma ideaali. Ole vastutustundlik ja pühendunud oma ideaalile ja kasuta neid põhjustena, mitte vabandustena.\nNäide 1 – Ma väärtustan head juhtimistava ja tahan olla ISE hea juht. Mis on selle vaja? Näiteks tuleb osata avalikult esineda, kuid mul on hirm seda teha. Kui ma väärtustan oma elu, jään truuks oma hoiaku suhtes ning hakkan end “treenima”, et võita oma hirm, sest kui ma seda ei tee, ei suuda ma järgida oma ideaale.\nNäide 2 – Mulle väga pakub huvi ekstreemsport ja paraplaaniga sõitmine, kuid mul on kõrgusehirm ja ma ei suuda seda teha. Kuna mulle pakub see väga huvi ja ma tahan kogeda elu kõrgustes, pean esmalt ronima teletorni ja saama üle oma hirmust.\nSellised dialoogid on konstrukiivsed ja aitavad elu edasi liikuda. Teine, kuid halvem dialoog hõlmab endas eitust, vabanduste leidmist ja isoleerimist kõige eest, mida elul on pakkuda.\nHirmu tuleb tunnustada, sest aju annab ise märku võimalusest, mille taga peitub areng – mentaalne, füüsiline, emotsionaalne või spirituaalne. Kasuta hirmu, et liikuda edasi, mitte tagasi. Kõik inimesed tunnevad hirmu, kuid mitte kõik ei kasuta seda kasulikult ära.\n← Astrofilosoofia – kuidas jõuda õnneni?\tPlaneetide liikumised aprillikuus ja nende mõjud →


5 koerte käitumist, kes üritavad rünnata\nKoer võib esimest korda kohelda uute vanematega. Sa ei tea, mida teha, ta hirmutab te haiget saagi, sa ei suutnud otsustada poest toitu osta ja muidugi seal on palju käitumist oma koera ei mõista.\nIn My Animals me ei hooli mitte ainult loomadest ja nende tundetest, vaid ka teie ja teie tundedest. Nagu me teame, et võite end oma koera teatud käitumistega kaotada, selgitame mõningaid, mis tunduvad meile eriti olulised: kui koer valmis rünnakut ette valmistama.\nÜks "isa" ei taha, et tema kutsikas oleks agressiivne, isegi kui ta kasvab. Nimetage oma koera käitumist, mis viib teid probleemi tuvastada ja mis kõige tähtsam, lõigatud root aitab teil kena kutsikas nüüd ja täiskasvanueas.\n1 Sinu koera käitumine, kui ta on valmis rünnakuma\n2 Kuidas vältida nende koera käitumist\n3 Õpetage teda suhtlema\n4 Õpetage teda järgima teie tellimusi\n5 Anna talle pikk kõnnib\n6 Hoolitse oma dieedi eest\n7 Ära kunagi võtke lahti\n8 Vaata videot: 12 reegleid elu kohta: London: kuidas akadeemiasse\nSinu koera käitumine, kui ta on valmis rünnakuma\nVaatame nüüd, kuidas saate teada, kas teie koer ründab teist.\nTeise koera agressiivne koorimine. Kui sa oled tänaval ja koer hakkab koorma, teadmata miks, aga kui sa vaatad, näed veel ühte koera, ärge kartke: ta valmistub rünnakuks. Me räägime agressiivsest haukumisest, mitte murust ja lõõtsast, mis tähendab, et see, mida sa tahad, on mängida oma uue sõbraga.\nTõmmake rihma. Kui näete veel ühte koera, tõmmake rihm ebaharilikult otsustavalt hüpata teisele koerale, ärge kõhelge, ründab. Ärge segage seda žesti asjaolu üle, et teie koer tõmbab vöö, liigutades saba ja nutt, sest ta tahab mängida ja mitte rünnata.\nPüsiva pilguga alaline seis. Kui näeme teine koer käib teie püsti ja vahib teda tema saba püsti ja hakkab urisema, siis vaadates üks teie kõige tähelepanuväärne käitumine, mis on valmis ründama koer.\nVaata küsitlust. Kui teie koer on lähedal, ja see äkki hakkab vaatama minema diskreetselt otsides külili, see ei pea olema selline selge rünnak märk, kuid see on väga tõenäoline, et see oleks.\nJookse oma poole. Kui teie koer on lahti ja pärast mõnda teie koera käitumist, jookseb ta teise koera juurde, ründab.\nKuidas vältida nende koera käitumist\nKui teie koeril on selline käitumine, on teil probleem. Pidage meeles, et teie koer on teie vastutus ja paljudes riikides on seadusega karistatav agressiivne koer. Seetõttu Oluline on, et enne, kui näete oma koeral ühte sellist käitumist, proovige seda kunagi mitte; ja kui sul on neid juba olemas, siis on see parem kui juurekärud. Siin on mõned näpunäited selle kohta.\nÕpetage teda suhtlema\nKuna nad on väikesed, peavad koerad olema harjunud teiste inimeste ja teiste koertega saatma. See muudab suhted osa teie elust ja midagi täiesti normaalset, nii et kui näete teisi koeri, siis kõik, mida soovite nendega tervitada.\nÕpetage teda järgima teie tellimusi\nKui teie koer õpib järgima tellimusi nagu "vaikne", "tule siia" või "ei", siis on teil palju vähem probleeme, kui olete täiskasvanu, sest tema kuulekus on alati tema instinkti ees. Ta kuuleb sind enne rünnakut.\nAnna talle pikk kõnnib\nMõnikord on ühe koera soovid rünnata teise vastu kogunenud stressist. Pikad jalutuskäigud tapavad seda stressi ja teie koer on lõdvestunud.\nIga koer vajab teistest kogusest ja toitu. Olge teadlik, kui palju toitu ja kui palju kordi teie koer peab sööma.\nÄra kunagi võtke lahti\nPole tähtis, kas te täidate oma tellimusi või mitte, ärge laske oma koeral lahti saada. See on midagi seadusega karistatavat ja on võimalik, et te satute hätta. Vabastage see nii, et see töötab üksinda üksildas kohas ja kus ei ole teisi koeri, kuni pole kindel, et te ei näinud oma koeral varasemat käitumist.\nAsjaolu, et koer tahab rünnata, mõnikord teatud trauma või muu psühholoogilise põhjuse tõttu. Kui te kardate, et teie koer võis midagi sellist läbi vaadata, pidage nõu oma veterinaararstiga.


→ 22 532 majutusasutust\nVaata kõiki ehtsaid arvustusi (1463)\n27, Kerameon & Elefsinion Street, Ateena, 104 37, Kreeka\nTeenindus oli hea,sõbralik\nAteena oma täies hiilguses. Peatuge selle südames\nÜks meie müügihitte Ateenas! Ateena südames paiknev hotell Delta on vaid mõne sammu kaugusel peamisest rongijaamast ning 2-minutilise jalutuskäigu kaugusel metroojaamast. Hotell pakub mugavaid majutusruume ja tasuta WiFi-ühendust avalikes kohtades.\nKõik hotelli Athens Delta toad on mugavalt sisustatud ning seal on konditsioneer ja moodne privaatne vannituba.\nHotelli Athens Delta fuajees saate kasutada tasuta WiFi-ühendust. Vastuvõtt on avatud ööpäevaringselt ning personal on teid valmis igal ajal abistama.\nHotelli Athens Delta mugav asukoht võimaldab teil avastada lihtsalt linna ajaloolisi vaatamisväärsusi ning Ateena elav ööelu on vaid mõne sammu kaugusel.\nAthens Delta Hotel on Booking.com'i külastajaid vastu võtnud alates 1. apr 2009\nMillal sooviksite peatuda majutusasutuses Athens Delta Hotel?\nViimane broneering sellesse hotelli tehti 27. aug, kell 21.18, Ungarist.\nMeie saidil broneeriti just 50 hotelli nagu Athens Delta Hotel\n6 põhjust, et valida Athens Delta Hotel\n592 majutusasutust sihtkohas Ateena\n1466 sõltumatut arvustust\nMajutusasutuses Athens Delta Hotel pakutavad mugavused\nDiros Hotel on saanud asukoha eest hindeks 8\nSocrates Hotel on saanud keskmiseks hindeks 7,1\nVaata 30 parimat hotelli sihtkohas Ateena, vastavalt 229 186 ehtsale hotellidele jäetud arvustusele Booking.com'is.\nPõhineb 1463 arvustusel\nHea: 7 – 9 (556)\nNormaalne: 5 – 7 (569)\nHalb: 3 – 5 (171)\nVäga halb: 1 – 3 (48)\nKülalised, kes vaatasid hotelli Athens Delta Hotel, vaatasid ka:\nCosmos asub Ateena kesklinnas, Metaxourgeio metroojaamast 50 m kaugusel. Tubades on konditsioneer ja tasuta WiFi-ühendus. Ateena akropoli piirkond jääb kõigest 5-minutilise metroosõidu kaugusele. 1 inimene vaatab seda praegu\nKeskmine hinne 2 887 arvustuse põhjal\nElikon asub Ateena kesklinnas, 3-minutilise jalutuskäigu kaugusel Omonoia metroojaamast ning ainult 50 meetri kaugusel restoranidest ja kauplustest. Toad on tasuta WiFi-ühenduse ja rõduga. 1 inimene vaatab seda praegu\nSocrates Hotel is located in the centre of Athens, opposite the central train and metro stations. It offers a free internet terminal and a 24-hour front desk. 2 inimest vaatavad seda praegu\nAthens Choice asub Ateena südalinnas ning on Omonia väljakust vaid 300 meetri ja riiklikust arheoloogiamuuseumist 600 meetri kaugusel. Kõikjal saab tasuta WiFi-ühendust kasutada. 1 inimene vaatab seda praegu\nUusimad arvustused majutusasutusele Athens Delta Hotel\n눉Asukoht oli šokeeriv küll kesklinnas,aga väga räämas ümbrus눇Teenindus oli hea,sõbralik


Toyota alustas Soome baasi laiendamist, et teha ruumi uue hübriid ja R5-auto arendamiseks - Ralli.ee\nKui alles loetud päevad tagasi kirjutati, et Toyota Gazoo Racing Europe ostis ära senise Toyota WRC programmi Tommi Mäkineni firmalt, siis juba nüüd on TGR-i Euroopa osakond alustanud Soomes, Puuppola baasis asuvate rajatiste laiendamist.\nTGR WRC praegune organisatsiooniline struktuur koosneb arendustöökojast Puuppolas ning teisest rajatisest Tallinnas, kus autosid rallideks uuesti ette valmistatakse.\nHoolimata meeskonna üleminekust TMR-ile, on neljakordne autoralli maailmameister kindel, et Toyota ei püüa WRC programmi täielikult ümber paigutada Toyota Gazoo Racing Europe Kölni peakontorisse Saksamaale.\n“Olen üsna kindel, et selleks [kolimiseks Kölni] pole mingit plaani,” ütles Mäkinen DirtFishile.\n„Praegu rentisid nad siin Jyväskyläst [Puuppolast] veelgi rohkem rajatisi. Seal oli mõni suurem koht saadaval ja nad võtsid selle ette. Kuna seal käib meil hetkel praeguse auto kõrval ka hübriidautode arendamine, siis on meil olnud väike ruumi puudus.”\nGR Yaris Pilt: Henri Vuorinen\nPildil olevat GR Yarist hakatakse kasutama alates 2022 aastast praeguse Yaris WRC asemel. Lisaks kavatseb Toyota luua ka oma R5 mudeli, mida siis klientidele müüa, nagu M-Sport ja Hyundai teevad seda vastavalt oma Ford Fiestaga ja i20-ga.\n“Ma ei tea mis täpne plaan neil selle laiendusega on,” ütles Mäkinen, “aga see oleks hea koht R5-tüüpi autode ehitamiseks.”\nMäkineni ametiaeg TGR meeskonna juhina võib lõppeda kahe tiitliga, kuna Elfyn Evans ja Sébastien Ogier asuvad hetkel sõitjate arvestuses esimesel ja teisel kohal ja Toyota on ka meeskondlikus arvestuses hetke liider.\n28 09, 2020 10:22\nAsjad pandi paremuse poole liikuma…


LiAZ-677М | Veneraud.ee\nVeneraud.ee > Kataloog > LiAZ > LiAZ-677М\nLisatud: 18.11.2011 Muudetud: 18.11.2011\n1978. aastast algas mudeli LiAZ-677 järk-järguline moderniseerimine, mille tulemusele anti indeksiks LiAZ-677М. Moderniseeritud busse endid hakati välja laskma alles 1982. aastal. Baasmudeli moderniseerimisel seati eesmärgiks tõsta kapitaalremondi intervall 380 000 kilomeetrilt 400 000 kilomeetrini, parandada bussijuhi töötingimusi ning muuhulgas ka langetada mürataset kabiinis, vähendada kütusekulu ja võtta kasutusele rida uusi materjale, järgides seejuures ohutus-, sanitaar-, esteetika- ja muid nõudeid.\n1978. aasta alguses lasti välja katsepartii ebatavalisi LiAZ-677 busse (foto paremal, foto 1, foto 2). Selle bussi välimus oli tundmatuseni muudetud, eriti eestpoolt. Uue bussi kere esiosal oli uus plastikust kate, kere küljed olid kaetud eelpinguldatud paneelidega, uksepooled olid alumiiniumisulamist ja ühesuguse laiusega, sarnaselt Ikarus busside ustele, lisandunud olid eesmine ja tagumine põrkeraud, radiaatori luuk oli muutunud ja seegi polnud veel kõik.\nSellel bussil oli täiustatud hüdroülekanne. Pidurisüsteemi lülitati rida kaasaegseid sõlmi, mille abiga tõsteti selle efektiivsus rahvusvaheliste standardite tasemele. Seisupiduri jaoks kasutati pneumosüsteemi. Ülekandesüsteemile lisati vetruv kummist muhv, tänu millele suurenes kardaaniliigendite tööiga ja vähenes vibratsioonitase.\nMootorikapotti muudeti tunduvalt. Uute tihendite ja töökindlamate materjalide kasutamine viis miinimumini heitgaaside ja müra juhikabiini tungimise.\nElektrisüsteemile lisati avariitulede funktsioon vilkuvate suunatulede näol. Samuti paigaldati töökindlam ja suurema võimsusega generaator. Uste juurde loodi parem valgustus. Välimised tuled ja suunatuled vastasid nüüd Euroopa ohutusnõuetele. Esiklaasidele lisati elektriajamiga klaasipesur. Spidomeeter ja käigukasti juhtimine muutusid töökindlamaks. Ka armatuurlaud tehti ümber.\nKuid see oli vaid proovipartii. Seeriaviisiliselt hakati moderniseeritud busse tootma palju hiljem. Mõned neist LiAZ-677М katseeksemplaridel proovitud omadustest ei jõudnudki lõpuks seeriatoodetud bussidesse, nagu näiteks kere esiosa plastikust kate.\nSamas tehti 1978. aastal seeriatoodetud LiAZ-677 bussides vaid järgmised muudatused: kere esiosa suunatuled tõsteti alaservast veidi kõrgemale, kus on ka nende praegune harjunud koht, samuti muutusid need oranžiks ja neljakandiliseks. Suunatulede endisesse kohta aga ilmusid ümmargused valged gabariidituled. Salongi tekkisid kolm katuseluuki (kuni 1978. aastani ei olnud LiAZ-677 bussidel katuseluuke ja suvel oli salongis päris umbne, kuigi katseeksemplaridel olid katusel väikesed seenekujulised õhukogurid, mis siiski seeriatootmisse ei jõudnud). Salongis muudeti ka käsipuude kattematerjali, hakates kasutama ribilist polüetüleeni. Varem oli käsipuid tehtud kroomitud metalltorudest. Samuti muutus reisijate istmete seljatoe kuju: selle mõõtmed vähenesid. Juhikabiini parempoolsele aknale tehti liugavanev õhuaken (mida küll 80ndate aastate lõpuks enam kõigile selle mudeli bussidele ei tehtud). 1978. aastal muudeti ka bussi kerevärvust – nüüd hakati kõiki linnaliinide LiAZ-677 busse värvima kollaseks valge alaservaga või üleni kollaseks, linnalähedaste liinide LiAZ-677B busse aga vastavalt oranžiks kollase alaservaga või üleni oranžiks. Sellist šablooni kasutati kuni 1989. aastani k.a.\nModerniseeritud bussid LiAZ-677М hakkasid konveierilt tulema alles 1982. aastal. Selleks ajaks oli tehtud rida muudatusi. Neist kõige märgatavam oli, et aknakesed „Sisse“/„Välja“ asendati „võlts-akendega“, mis hiljem 1984. aastal hoopiski kadusid. Nende asemele tulid kaks horisontaalset triipu ja kapotile ilmus täiendav ülemine võre. 1984-1985 aasta vahetuse paiku algas valgustussüsteemi järk-järguline uuendamine. Kõigepealt tulid uued nelinurksed tagatuled, mis koosnesid neljast osatulest: gabariidituli, suunatuli, stopptuli ja tagurdustuli. Varem olid nende asemel olnud kaks ümmargust tagatuld: gabariidituli ja stopptuli (senini paiknesid need ühes kahe hõõgniidiga pirnis). Sel ajal lisati bussile LiAZ-677М ka eesmine ja tagumine põrkeraud. Siinkohal tuleks märkida, et veel 1985. aasta alguses lasti välja LiAZ-677М busse, millel olid nii põrkerauad kui ümmargused tagatuled. 1985. aastal vahetati ümmargused külgmised suunatuled nelinurksete vastu, 1986. aastal aga asendati ka ümmargused ülemised gabariidituled nelinurksetega. Seejärel vahetati samamoodi tagumised gabariidituled. Mudeli LiAZ-677М hästi märgatavaks erinevuseks mudelist LiAZ-677 oli õhuakende järjestus, s.t. bussile tekkisid ilma õhuakendeta hädaväljapääsud. Nii sai autobuss LiAZ-677М 1986. aastal oma lõpliku väljanägemise. Järgnevatel aastatel ei tehtud nende busside konstruktsioonis ega välimuses märkimisväärseid muudatusi, välja arvatud asjaolu, et aastatel 1992-1993 lasti välja piiratud arv LiAZ-677М busse, millele paigaldati kaasaegsem Tšehhis toodetud tagasild, mis aga ei võimaldanud kasutada tahapoole alanevat salongipõrandat. Seetõttu oli nende busside tagumine platvorm vahekäigust astmega eraldatud. Veel üks ebaoluline muudatus oli seotud käsipuudega bussi salongis – neilt kadus plastikkate ja neid hakati mustaks värvima.\n1990. aastast 1992. aastani värviti LiAZ-677М bussid ja nende linnalähedastele liinidele mõeldud modifikatsioonid üleni punaseks või valge alaservaga punaseks, aastast 1993 kuni nende tootmise lõpuni aastal 1994 aga värviti LiAZ-677М bussid valgeks oranži või punase alaservaga. Ainult 1991. aasta esimeses pooles värviti LiAZ-677М busse teisiti – halliks oranži alaservaga.\n8. augustil 1994 toimus Venemaa autobussitööstuse jaoks ajalooline sündmus, kui tootmine lõpetati. LiAZ-677 lõpp ei olnud kellelegi uudiseks: seda, ammu muuseumis koha välja teeninud bussi, püüti juba varem vähemalt kahel korral teha – esimest korda 1989. aastal, kuid siis segasid seda tehase ümberehitamisel tekkinud ettenägematud raskused, ning seejärel 1993. aastal. Tookord aga toimus KamAZ-i mootoritehases (КамАЗ) tulekahju ja tahes-tahtmata tuli ZiL-i karburaatormootoritega „677-sele“ ajapikendust anda.\nSellegipoolest ei surnud see mudel välja. „677-seid“ toodeti kuni 2000. aastani – LiAZ-677М tehniline dokumentatsioon anti üle mõningatele Venemaa autoremonditehastele, mis valmistasid neid sõidukeid veel mõned aastad. Nii näiteks pandi LiAZ-677М busse pikka aega kokku Moskva lähedase Jahromi ja Nižegorodi oblasti Bori linna autoremondiettevõtetes. Samuti pandi neid autobusse tükiviisiliselt kokku Likino-Dulevo naaberlinnas Orehovo-Zujevos asuvas tehases Remtehmaš (Ремтехмаш). Isegi LiAZ ise laskis veel hiljutise ajani välja niinimetatud esimese komplekti keresid, millele paigaldati täisvarustuses salong. Alles äsja lõpetas LiAZ-677М busside tootmise Tosnenski autoremonditehas, kuigi seal oli neile juba veidi teistsugune nimi pandud – ТоАЗ-677М, kuna neid valmistati moderniseeritutena, nimelt Jaroslavli diiselmootoriga. Selline buss maksis kõigest $20 000.\nKokku lasti aastatel 1968 kuni 2000 välja ligikaudu 200 000 sõidukit, neist 7133 eksporditi 16 maailma riiki: endise NSVL-i maadesse, Mongooliasse, Saksa Demokraatlikku Vabariiki, Kuubasse ja mujale. Venemaa autotööstusel ei ole kunagi olnud ja ilmselt ka ei tule suuremas mastaabis massiliselt kasutatavat bussi kui LiAZ-677. Muide, paljud Venemaa ettevõtted teevad veel praegugi LiAZ-677 bussidele kapremonti, lähiminevikus aga oli veel peaaegu igas Venemaa ja endise NSVLi regioonis vähemalt üks autoremonditehas, mis tegeles nende legendaarsete autobusside kapitaalremondi ja taastamisega. Nüüdseks on LiAZ-677 seeriatootmise algusest möödunud juba 40 aastat ja kuigi suurtes linnades pole seda bussi enam praktiliselt üldse näha, siis provintsides jääb ta veel kauaks kursseerima.\nLisaks käesolevas osas juba nimetatud modifikatsioonidele oli LiAZ-677/677М baasiks veel suurele hulgale eritehnikale, nende hulgas järgmised:\nMobiilne toitlustuspunkt А-621\nSee oli mõeldud töötavatele bussijuhtidele ja konduktoritele liinil sooja toidu jagamiseks. Toidud valmistati eelnevalt statsionaarses sööklas ja kohvikus, siis aga soojendati ja jagati välja mobiilses toitlustuspunktis.\nSelleks jagati bussi kere kahe vaheseinaga osadeks ja vaheseintesse paigaldati ventilaatorid. Salongi eesmises osas asus köök, keskmises osas aga söökla. Toitu jagati köögist läbi vastava akna. Sööklas olid lauad ja toolid paigutatud külgseinte äärde. Lauad olid valmistatud plastikkattega puitlaastplaadist. Toolid olid ümmargused ja plastikkattega ning reguleeritava kõrgusega. Lauad olid kinnitatud seina ja põranda külge, toolid aga ainult põranda külge. Salongi tagumises osas asus garderoob, kätepesu koht ja kasutatud nõude hoiukoht. Kasutatud nõud vahetati statsionaarses toitlustuskohas puhaste nõude vastu. Elektrivarustuse jaoks ühendati mobiilne toitlustuskoht juhtme abil linna elektrivõrguga.\nNeid erisõidukeid valmistati Venemaa autoremonditööstuse Apšeronski autoremonditehases.\nNende busside juhikoolituse jaoks ümberehitamine oli keerulisem kui Ikaruste ümbertegemine, sest siin asus mootor bussi esiosas. Neli esimest istet tuli välja võtta ja nende asemele ehitati instruktori kabiin, milles olid dubleeritud ka armatuurlaua peamised elemendid (spidomeeter, kombineeritud näidik, peamised näidiklambid) ja piduripedaal. Mõnedel bussidel oli õppekabiinist paremal vahekäigus täiendav istekoht, aga kokkuvõttes oli see tipptundidel reisijatele ebamugav lahendus.\nOlid olemas ka „kombi-bussid“, mis erinesid tavalistest õppebussidest selle poolest, et neil oli kogu ala juhikabiinist salongi eesmise ukseni ära eraldatud. Enne eksamiliinile väljasõitmist istus instruktori kohale eksamineerija, esimene eksamikandidaat istus juhikohale ja veel kolm kandidaati istusid pikisuunalisele kolmekohalisele diivanile, mis asus koos instruktori kabiiniga salongist eraldatud osas.\nErinevad ettevõtted ja kuldsete kätega inimesed on teinud veel terve hulga bussil LiAZ-677 põhinevaid ebatavalisi transpordivahendeid: liikluskontrolli buss, fotostuudio, vaibapuhastusbuss, kahe- ja kolmeteljelised kaubafurgoonid, veokid, ekskursiooni- ja väljasõidubuss, samuti hulgaliselt muudetud kereosadega busse ja veel palju muud. Autobussiparkides paigaldati LiAZ-677 bussidele ka mehaanilisi käigukaste ja gaaskütusesüsteeme, kohandati neid tehnoabi sõidukiteks ja mõnedel isegi eemaldati tagumine osa. Üsna sageli on LiAZ-677 busside keresid kasutatud aiamaadel kuuride või kasvuhoonetena. Mõnede bussiparkide juures seisavad ka mälestusmärgid sellele legendaarsele Vene autobussile.\nLiAZ-677M mudeli on valmistanud V.Vizner (Petropavlovsk, Venemaa)\nLiAZ-677M 1978.aasta näidisbussi järgi on mudeli valmistanud V.Vizner (Petropavlovsk, Venemaa)\nVasakpoolne LiAZ-677M mudel on valmistatud “Finokos” (Omsk, Venemaa), parempoolse mudeli on valmistanud “Vector- models” (Herson, Ukraina)


Nortali tiim: tehnoloogia, inimeste ja suure mõjuga töö lõikumispunkt | Digigeenius\nNortal on otsimas oma meeskonda abikäsi, kelle jaoks ei oleks kood võõras ja kes ei peaks liialt pikalt pusima elementaarsete asjade kallal. Sellest, keda täpselt otsitakse ja kuidas töö Nortalis käib, rääkis firma projektijuht Märt Laur.\nKeda te oma Tartu tiimi ridadesse otsimas olete?\nOtsime full-stack arendajat, kellel on 3+ aastat Java kogemust. See tähendab inimest, kes ei pea koodi kirjutamisel pusima elementaarsuste kallal, vaid suudab tegutseda tase kõrgemal, mõelda rahulikult lahendusele ja siis valida kõige mõistlikum viis selle realiseerimiseks. Keegi, kellele meeldib koos tarkade tiimikaaslastega hästitöötavaid ja ka sisemiselt ilusaid asju välja mõelda.\nMilline teile tööle tulev inimene olla võiks?\nProgrammeerimine võiks meeldida. Kõlab elementaarselt, aga kui tarkvaraarendus on inimesele lihtsalt järjekordne töö, siis see seab piirid ette. Kui aga Java-maailm tundub põnev, siis on korraga palju lihtsam teha töö enda jaoks huvitavaks ja leida motivatsiooni õppimiseks ja arenemiseks.\nPalju rõhutame tiimis inseneriuhkust: sa oled oma ala tipptegija, sa teed midagi ja vastutad selle eest, et tulemus on läbimõeldud, funktsionaalne, kvaliteetne, sest su enda tiimikaaslased sinult vähemat ei ootagi.\nArendajaid on vaja kõikjal. Miks nad peaks sammud just teie juurde seadma?\nSuudame teha väga suuri ja keerulisi asju ning anda endast kõik, aga selle kõrval mitte iseennast liiga tõsiselt võtta, vaid suhelda inimestena, visata häbematult nalja ja rääkida ka muust peale töö. Saab väga hästi ka nii, et töötegemine pole tammsaarelik liha ja vaimu murdmine, vaid huvitav ning intellektuaalses mõttes pinget pakkuv ja arendav.\nTöökorraldus on hästi paigas. Teame oma tugevusi ja nõrkusi ja teame kogemuse pealt, mis töötab ja mis mitte. On katsetamisjulgust ja katsetamisvabadust. Ka vigade tegemine on OK, kuniks korduvalt sama reha otsa ei astu. Kõik see mõjutab ka seda, kuidas tiim tegutseb ja suhtleb: inimesed on võimekad, energilised, sõbralikud. On kolleege, kellele heas mõttes alt üles vaadata ja on ka võimalus ise nooremaid välja õpetada.\nOleme õige koht, kui sind arendajana huvitab ka koodi kvaliteet, alustades kasvõi igapäevastest koodiülevaatustest või kõigi ärikriitiliste kohtade automaattestidega katmisest. Arendaja vaatest loeb just see, et pöörame tähelepanu nii koodi funktsionaalsusele kui ka ilule ja järgime Clean Code põhimõtteid.\nKliendiga on ka vedanud — pole seda, et tuled tööle ja hoiad peast kinni, et mis jaburusi jälle telliti. Selle asemel annab ta meile võimaluse olla väikestviisi maailmaparandajad ehk teha tööd, mis on ühiskonnale oluline ja omab nähtavat tulemit. Teisest küljest on realiseerimise tehniline pool jäetud meie enda otsustada. Klient on tark ja ei suru meid tehnilistesse raamidesse, vaid usaldab meid, et me valime kõige mõistlikuma vahendi tema eesmärkide elluviimiseks. Nii tulid meile Angular, Hazelcast ja Dockeri konteinerid, nii oleme juurutamas modulaarset arhitektuuri jne.\nEriti rõhutan veel, et me mitte lihtsalt ei arenda kliendi jaoks asju, vaid loome ja täiendame ka äriprotsesse, et need oleks võimalikult sobivad, arusaadavad, jätkusuutlikud. Tehnoloogia lihtsalt toetab seda.\nMiks sulle endale meeldib Nortalis töötada?\nNortali juures meeldib mulle kõige rohkem see, et ettevõttel on mitte üksnes suured ambitsioonid, vaid ka korduvalt tõestatud oskus need ellu viia, olgu selleks siis peamise panuse andmine meie e-riigi ehitamisse või tõeliselt mastaapsed väljakutsed Ühendriikidest kuni Ühendemiraatideni. Pole tühi visioneerimine, vaid reaalne ärategemine.\nVäga selgelt pole Nortal mitte lihtsalt arendusfirma, vaid teatud mõttes teerajaja. Ma ei näe Eestis teisi firmasid, kes suudaks näha, planeerida ja sihikindlalt ellu viia mõtted, kuidas tuua riik inimesele lähemale ja muuta nendevaheline suhtlus sujuvaks. Kuidas olla oma tegemistes alati kaks sammu teistest ees. Kuidas teha nii, et kogu ühiskond töötaks sujuvamalt.\nMilline on teie ettevõtte kultuur: kas kuskil on üks suur nina, kes käsib ja riidleb?\nKuna tiimis on kokku üle 35 inimese, on see jaotatud minitiimideks. Igal minitiimil on oma juht, kes on selle valdkonna kogenud asjatundja. Arendustiime juhivad vanemarendajad, samamoodi on analüütikutel ja testijatel omad juhid.\nJuhtimisstiil on inimlik. Eesmärk on tagada, et mida me teeme, omaks väärtust ja töötaks hästi ka kümme aastat hiljem. Et ka firma kestaks 10 või 20 aasta pärast. Et inimesed tahaksid siin töötada, sest nende tööl on käegakatsutav tulemus.\nKõik kuni tippjuhtideni on omad. Sa võid olla nädal aega tööl olnud, aga võid vabalt astuda äriüksuse juhi uksest sisse, ta kuulab su mured või küsimused ära ja te saate rääkida nagu kaks vana semu. Meil on väga see suhtumine, et sinu juht, või tema juht ei ole boss suure B-ga, vaid samasugune normaalne inimene, kes on lihtsalt teise ala spetsialist ja oskab vastava nurga alt nõu anda.\nKoodikauboisid, kes tegutsevad uhkes üksinduses, meil pole. Erinevad rollid töötavad väga tihedalt koos, näiteks arendaja annab juba analüüsi käigus nõu, kuidas spetsifikatsioon kirjutada ja üles ehitada nii, et hiljem oleks selle pealt koodi võimalikult lihtne kirjutada ja täiendada. Arendajad hoolitsevad ka selle eest, et arenduste testimine oleks võimalikult mugav — nimetame neid “testija õnnelikuks tegemise komponentideks”.\nMilliseid arenguvõimalusi te oma töötajatele pakute?\nSoovime, et meie arendajad oleksid Oracle’i Java sertifikaadiga, hüvitame sertifikaadi tegemise kulud ning anname selleks õppimisaega. Iga aasta on võimalik firma kulul ka Geekouti-laadsetel üritustel käia. Samuti saab iga arendaja olla osa suuremast arendajate kommuunist, kus toimuvad seminarid, sise- ja väliskoolitused ning muud lahedad üritused koos teiste Nortali arendajatega — näiteks majasisesed hackathonid või videokoolituste ühisvaatamised pitsa ja õllega. Lisaks võib iga kuu 8 palgalist töötundi kulutada enesetäiendusele: kasvõi lugeda tehnoloogiablogi või nokitseda mõne oma hobiprojekti kallal.\nKuidas on lood palga, kaugtöö ja kõige muuga, mida IT-töötajad tänapäeval eeldavad?\nPalgad on kõikide rollide lõikes täiesti konkurentsivõimelised. Me ei ole seda ilmselt nii palju avalikult kuulutanud kui võiks, aga mingis mõttes räägib koht Äripäeva IT-firmade palgaedetabeli tipus enda eest.\nTiimiga on meil igal aastal hulk ühisüritusi: peame tiimiga kevad- ja suvepäevi ning ka talviseid koosistumisi, kus tunnustame aasta tegijaid, lisaks on tihti spontaanseid üritusi väiksemates seltskondades. Iga nädal on ühised tiimilõunad ja traditsiooniks on saanud ka igakuiselt tarne tähistamiseks tarnepitsa söömine.\nKõik muu on elementaarne. Kontorimugavused massaažitoolidest magamistoani, jah. Kaugtöö, jah. Mitmesugused hüvitised, jah. Paindlik tööaeg, jah, eriti kuna mitmed tiimiliikmed on veel ülikooli lõpetamas. Tule jutule, räägime!\nAadress Raatuse 20