Õpetaja õpib - Blogi\nInclusive Teaching and Special Educational Needs Course, Great Britain, Somerset, Bath 25.02.2018-4.03.2018 Märt Tammisaar\nI Päev - Transport\nEsimene päev oli kõige pingelisem, kuna lennukit olin selle hetkeni ainult lennujaama aia tagant näinud. Esimesed probleemid tekkisid juba siis kui lend lükati edasi. Lennuki peal kohtusin Kohila Gümnaasiumi õpetajatega, kelle transferiga sain Gatwick'i lennujaamast Londonisse. Sealt edasi jalgsi rongijaama, kus ei saanud ette ostetud pileteid kätte. Enda rongist jäingi maha ja pidin uued piletid ostma, ning taluma puupüsti täis rongi, kuna rongiliiklus oli sellel nädalal häiritud ilma tõttu. Viimaseks pingutuseks see päev oli läbi pimeda võõra linna hotelli otsimine. Õnneks olin kaardid ette printinud ja teed pähe õppinud.\nKaks trammi lennujaama\nJalgsi Paddington'i rongijaama\nII Päev - Sissejuhatus\nTeine päev algas džentemenide klubi otsimisega. Nimelt toimusid meie loengud kohas nimega "Bath and County Club". Jää lõhkumine algas tutvumismänguga, milles jagati inimesed paaridesse ja pidi võimalikult palju välja uurima, ning teistele hiljem ette kandma. Hommik jätkus loenguga Briti koolisüsteemist, selle kitsaskohtadest ja tugevustest. Peale kohvipausi jaotati inimesed eriala alustel laiali ja toimusid erinevad loengud. Minu puhul siis SEN (Special Educational Needs), ehk erivajadusega laste koolitamisest Suurbritannias. Lõuna kiirtoiduketis ja seejärel korraldajate poolt linna ajaloo ja arhitektuuri tutvustamine. Päeva nael oli pärastlõunane tee elava muusikaga "Bath Pump Room'is".\nIII Päev - Kooliskäik\nTeisipäeva hommikul sõitsime bussidega erinevatesse koolidesse. Minu kooliks oli erikool "Fosse Way", mille spetsialiseerumine on autistidele. Kool oli spetsiaalselt selle ja nende jaoks disainitud ja ehitatud. Kuni lõunani tutvustati meile kooli ja saime küsitleda erinevaid õpetajaid. Saime ka vaadelda paar tundi ühe klassiga. Nägime kuidas oli planeeritud tegevus nendega ja mismoodi viidi läbi tundi, kui õpilaste tase erinevates ainetes on väga suur. Peale lõunat kooli kohvikus viidi meid lähedal asuvasse nn tavakooli, mis teeb tihedalt koostööd Fosse Way kooliga. Seal oli eraldi osakond lastele, mis lubab neil õppida üldhariduskoolis koos teistega. Fun fact - üks Fosse Way kooli õpilane on lõpetanud Oxfordi ülikooli. Õhtusel vabal ajal läksime kursusekaaslastega teed jooma (Inglismaa ikkagi). Seal saime vahetada muljeid erinevate riikide koolisüsteemidest ja nendes õpetamisest.\nIV Päev - Tagasiside koolidest\nJärgmise päeva hommikul toimus tagaside koolikülastuste kohta. SEN spetsialist vastas uneajal tekkinud küsimustele. Pärast lõunat viidi meid linna peale ja anti kodune ülesanne. Selleks oli õpitud teadmisi rakendada ja ette valmistada oma erialane tund, võttes arvesse erivajadusega laste iseärasusi. See nägi ette ka kohalike vaatamisväärsuste jäädvustamist. Seega sain kesklinna risti-rästi läbi jalutada ja pilte klõpsutada.\nV Päev - Kooliskäik vol. 2\nOldfield Park Junior School Principal\nNeljapäeva hommik algas korraldaja ootamisega, kuna planeeritud kooli külastus jäi ära. Nimelt oli saabunud Suurbritanniasse tuumatalv (meie mõistes kerge lumi). Valitsus andis maakonda punase hoiatuse, mis tähendab possible danger to life (ingl võimalik oht elule). Enamus koole oli kinni pandud. Ainuke mis läheduses avatuks jäi oli "Oldfield Park Junior School" (algkool). Sealne direktor võttis meid rõõmsas tujus vastu ja näitas meile kuidas töötab tavaline Briti algkool. Kõik õpe oli üles ehitatud erinevatele teemadele, millega seoti kõik ained. Silma jäi huvitav süsteem, kuidas õpilased oma progressi hindavad. Neil oli laua peal üksteise sees kolm papist topsi, millest pealmine näitas hetkeseisu. Roheline - saan aru ja lahendan iseseisvalt, Kollane - mõni ülesanne valmistab raskust ja Punane - ei saa aru, töö seisab, vajan abi. Lõuna oli koha peal ja peale seda hakati ka vaikselt seda kooli sulgema. Tänavatel oli tavapärasest ainult 5-10% autodest (enamik 4x4 masinad) ja ühtegi sahka, mis lund ära lükkaks ei olnud. Õhtul toimus juba tavapäraseks saanud kohtumine kursusekaaslastega linna peal, kus sai arutada professionaalseid teemasi ja muidugi kohalikku ilma.\nVI Päev - Seisak\nReedene päev algas korraldajapoolse meiliga, mis kurvastas meid sellega, et ükski korraldaja ei saanud linna. Nimelt elasid korraldajad linnast väljas ja kohalik maastik ei lubanud suverehvidega lumes sõita. Peale mõningast ootamist otsustasime hotellikaaslasega minna džentemenide klubisse, mis ka jalutamise ajal avati. Seal ootasid meid kursuse diplomid. Kirjutasime korraldajatele soovitud tagasiside ja jätsime kursusekaaslastega hüvasti. Ülejäänud päeva kasutasin võimalust kohalikes poodides silmaringi laiendada.\nVII ja VIII Päev - Reis koju\nEelviimane päev algas varalõunase rongireisiga Londoni "Paddington Station'i". Sealt viis mu tee mind läbi sombuse "Hyde Park'i" ja väikese kõrvalepõikega palee juurest "Victoria Station'i". Kiire rongisõit lõuna poole ja saabusin väikesesse "Horley" nimelisse asulasse, kus pidin leidma oma viimase ööbimiskoha. Hotelli restoranis sattusin rääkima Briti pensionäridest abielupaariga. Lühike vestlus kultuurilistel teemadel kestis üle viie tunni, mille käigus tehti mulle välja ka õhtusöök (kes ütles, et tasuta lõunaid ei ole?). Järgmise päeva varavarahommikul viis mind transfer "Gatwick" lennujaama, kust järgnes lend kodumaale. Kaasa võtsin teadmised ja uued kogemused!\nActivating and Motivating Teaching: the Power of Non-Formal Methods ehk Õpetamise aktiveerimine ja motiveerimine mitteformaalsete meetodite abil. 29.aprill-4.mai 2018 Liana Lepik\nKoolitus toimus Erasmus+ programmi KA1 “Mobility of Learners and Staff” raames ning korraldajaks oli Eekhout Academy.\nOotasin koolitusele minekut väga. Samas aga olin ka väga, väga pabinas ja närvis. Kuna reisisin esimest korda üksinda ning ei olnud üldse kindel oma inglise keele oskuses. Igal juhul jõudsin ilma ühegi viperuseta kohale ning sinnamaani olin ka inglise keelega hakkama saanud.\nJärgmiseks tuli ületada uus katsumus: saada koolitusel oma vähese inglise keelega hakkama. See ei olnudki aga õnneks väga raske ning endalegi üllatuseks oskasin ma palju rohkem kui arvasin. Olin küll kaks esimest päeva rohkem kuulaja rollis, kuna aru saada oli lihtsam, kui endal rääkida. Kuid edasi läks asi juba lihtsamalt, sest inimesed kellega me pikad päevad koos veetsime, olid ääretult toredad, positiivsed, toetavad ning avatud.\nKursuse toimumiskohaks oli Portugal, Almada. See on linn, mis asub Taguse jõe lõunarannikul. Teisel pool jõge laiub aga Portugali pealinn Lissabon. Neid kahte linna ühendab omavahel 25.Aprilli sild. Samuti on võimalik üle jõe saada praamiga, mille liiklus on üsna tihe. Mina kasutasingi Lissaboni jõudmiseks põhiliselt praami.\nAlmada linn on päris suur, 70.21 km² ja seal elab 174 030 inimest (2011 a. andmetel).\nEsimene koolituse päev toimus meil sama hotelli konverentsisaalis, kus me kõik ka ööbisime. Kursusel oli 17 õppurit, neist 1 iirlanna, 1 inglanna, 1 ungarlanna, 1 sakslane, 1 eestlanna ja ülejäänud 12 õpilast olid belglased. Tarkust jagas meile 2 koolitajat, rumeenlanna ja belglane.\nAlustuseks tutvustas igaüks ennast "ametlikumas vormis", et kes mis riigist tuleb, millega tegeleb ning millises õppeasutuses töötab. Enamusel oli ka oma kooli või õppeasutuse kohta koostatud slideshow. Tuli välja, et umbes pooled meist töötavad Eesti mõistes tavakoolis lastega ning teine pool töötab kutseõppeasutuses täiskasvanutega. Inglismaalt Ann tegutseb näiteks täiskasvanute karjäärinõustajana.\nKui ametlikum osa läbi sai ning lõunal käidud olid koolitajad meie jaoks ette valmistanud mitmeid lõbusaid ja informatiivseid tutvumismänge. Läbi nende jäid meil kiiremini meelde üksteise nimed, saime teada mida täpselt ja kellele keegi õpetab, millega keegi oma vabal ajal tegeleb. Läbi nende tegeluste läks päeva teine pool nii kiiresti ja lõbusalt, et kellelgi ei tulnud isegi kohvipaus meelde. Nii jõudiski meie esimene õppepäev õhtusse. Kuid sellega ei olnud päev veel läbi. Ees ootas õhtusöök rahvuslikus restoranis koos fado muusikaga. Fado on Portugali rahvusele omane nukker ballaaditaoline muusikastiil, mida saadetakse 12-keelsel Portugali kitarril või viiulil. Lauludes, mis kõnelevad saatusest, igatsusest ja õnnetust armastusest, avaldub portugallase hing. Õhtu koos muusika ja maitsva toiduga oli väga meeleolukas ning venis päris pikaks. Jõudsime hotelli tagasi natuke enne südaööd.\nAlates teisest päevast toimus meie koolitus kohaliku kooli Escola Secundária Fernão Mendes Pinto ruumides. Selles koolis õpivad noored alates põhikooli vanemast astmest. Koolihoone meenutas väga Raadiku tänava maja, kus meie kool remondi ajal ajutist peavarju leidis. Riiklikes koolides on rahaline olukord väga raske, paljud koolimajad vajavad hädasti elementaarset remonti, sisustus on ajast ja arust, õpetajate töötasud väga madalad. Samas aga olid selle kooli klassid varustatud korralike smart-tahvlite, projektorite ning arvutitega. Portugali haridussüsteemis soovitakse pingsalt muudatusi ellu viia. Igasugused uuendused pidid aga seal riigis väga-väga aeglaselt liikuma. Seetõttu olidki Lissaboni õpetajad võtnud nõuks oma soovidega valjemalt välja tulla. Meie koolituse viimasel päeval, reedel streikisid kogu pealinna õpetajad. Nii jäi kahjuks ka meil ära põhjalik kooliga ja Portugali haridussüsteemiga tutvumine.\nTeisel päeval alustasime oma koolituse põhiteemaga, milleks oli siis mitteformaalne õppimine. Peatusime põgusalt nn. õppimise kolmel vaalal : formaalne õppimine, mitteformaalne õppimine ja informaalne õppimine. Arutluse käigus selgus, et kõikides nendes riikides kust me koolitusele kokku olime tulnud, püütakse aina rohkem siduda omavahel formaalset ja mitteformaalset õppimisvormi. Tegelikult toimub ju õppimine igal sammul ja igal eluhetkel. Lapsed saavad teadmisi nii looduses liikudes, kui ka koolipingis istudes. Kõik need kolm õppevormi on omavahel tihedalt põimunud ning täiendavad üksteist. Kuna pooled meie kursusel olid seotud täiskasvanute õppega, siis arutlesime ka selle üle, et tegelikult ei lõppe õppimine siis kui kool läbi saab. Õpime vabal ajal, töökohas, kinos, teatris, raamatut lugedes. See ongi elukestev õpe.\nNende nelja päeva jooksul mängisime läbi 5 erinevat meetodit, kuidas õppurite õppeprotsessi huvitavamaks muuta. Kõik oma teadmised saime me läbi praktilise tegevuse. Koolitaja andis meile ülesanded kätte ja alles tegevuse käigus hakkas välja kooruma millega üldse tegu on.\nPeale lõunapausi asusimegi\nesimese meetodi juurde.\nSelleks oli Improvisation Theatre ehk improteater. See on esinemisviis, kus lugu, stseenid ja dialoogid mõeldakse kohapeal välja.\nKui improvisatsioon organi-seerida väikestes gruppides õppijakeskses keskkonnas, võib see olla võimas õpetamise vahend.\nUuringud näitavad, et see võib edendada spontaansust, loovust, intuitsiooni, interaktiivsust, induktiivset avastamist, tähelepanelikku kuulamist, mitteverbaalset suhtlemist, riskide võtmist, meeskonnas tegutsemist ja kriitilist mõtlemist.\nImprovisatsiooniline teater aitab inimestel omandada vajalikke kogemusi ja teadmisi reaalses olukorras. See annab julgust ja oskusi avalikeks esinemisteks. Improvisatsiooniga tegelenud inimesed on öelnud, et nad on täheldanud et neil on kasvanud sidumisoskus, tegutsemisvõime, sotsiaalne mugavus erinevates olukordades, kognitiivsed võimed, kuulamis- ja vaatlusoskused, loova mõtlemise oskus.\nKuigi päev oli olnud pikk, koolitus lõppes kell 16.00, otsustasin siiski sõita Lissaboni, et sealsete vaatamisväärsustega tutvuda. Suundusin kesklinnast kaugemale Belemi linnaossa. Käisin Henriqe meresõitjatele pühendatud monumendi juures, uudistasin kaunist Belemi torni ning jalutasin seejärel mööda jõekallast Jeronimose kloostrini. Kloostri muuseum oli juba kahjuks kinni, kuid kirikusse sain sisse. Seal käis parajasti teenistus. Istusin ka natuke ja kuulasin, kuigi aru ei saanud midagi. Enne äraminekut käisin veel Vasco da Gama haua juurest läbi ning seejärel hakkasin oma hotelli poole tagasi liikuma. Kuna see asus aga teisel pool jõge ning tegelikult ka lausa teises linnas, siis võttis sinna jõudmine aega 1,5 tundi.\nTänane koolituspäev algas uue meetodiga. Selleks oli Living Library ehk elav raamatukogu. See meetod huvitas mind kõige enam ja ma lootsin saada häid mõtteid, et ise ka seda meie koolis läbi viia. Peale selle meetodi läbimängimist hakkasid mul mõned ideed juba tekkima.\nMida see elav raamatukogu endast siis kujutab? See on äärmiselt mitmekülgne meetod, mis toetab inimese isiklikku arengut, aitab kummutada stereotüüpset mõtlemist ning vabaneda eelarvamustest. Laenutamine käib sarnaselt päris raamatukoguga - on raamatukoguhoidjad, raamatute kataloogid, lugejatel on lugejakaardid, raamatutel on tagastustähtajad ning kõik toimub kindla reeglistiku alusel. Eriliseks teeb meetodi see, et raamatud ei ole mitte paberkandjal vaid on rääkivad - inimesed! Elav raamatukogu on vahetu suhtlusprotsess, kus saab vestelda ühe inimese ehk "elava raamatuga", esitada talle küsimusi ning laiendada oma silmaringi. Raamatu sisu toetub raamatu autori isiklikele kogemustele, seega on iga raamat täiesti autentne ja omanäoline.\nMeie grupi vestlused oma "elavate raamatutega" olid väga emotsionaalsed ning huvitavad. Kuna juttu jätkus kauemaks, siis ei suutnud keegi jääda ettenähtud 20 minuti piiresse. Lõpuks sundis tühi kõht ja lähenev lõuna meid "raamatu" lugemise siiski lõpetama.\nPeale lõunat jätkus meie päev õppekäiguga. Korraldajate poolt oli organiseeritud sõit Cristo Rei monumendi juurde. Cristo Rei on katoliiklik monument, mis asub Almadas, mäekünkal Tejo jõe ääres ning valvab vastaskaldal olevat Lissaboni linna. Kuju ehitamine otsustati 22. aprillil 1940 kohaliku episkopaalkiriku poolt kui palve, et Portugal jääks algavas maailmasõjas puutumata. Idee oli aga liikvel juba varem, 30-ndate algul kui Brasiilias Rio de Janeiros vastav kuju valmis sai. Portugalis jõuti aga kuju ehituseni alles 1959 aastal ning see valmis 10 aastat.\nCristo Rei monumendi juurest otsustasime kogu grupiga Lissaboni suunduda. Jalutasime Alfamas, mis asub väga järsul mäenõlval. Kitsukesed munakivitänavad looklevad üles-alla, majad on kaetud värviliste glasuurplaatidega, kõikjal on pisikesed tänavakohvikud. Lissabonis on imeline õhustik ning linn on üliarmas. Jõudsime hotelli tagasi taas väga hilja. Oma blogi lõppu lisasin ka fotosid sellest toredast linnast.\nUus päev algas uue meetodiga. Selleks oli PhotoVoice ehk foto hääl.Photovoice on meetod, mida kasutatakse selleks, et dokumenteerida ja kajastada reaalsust. Sellel on kolm peamist eesmärki:\n1. võimaldada inimestel näidata ja kajastada oma kogukonna tugevusi ja nõrkusi;\n2. tekitada ühiskonnas (või väiksemates gruppides) diskussioone ja arutelusid olulistel teemadel. Samuti anda edasi uusi teadmisi;\n3. jõuda otsustajateni, poliitikakujundajateni.\nSee on võimendav ja paindlik protsess, mis ühendab fotograafia ühiskondliku tegevusega. Kajastatakse neid, keda diskrimineeritakse keele, soo, rassi, klassi, puude jne tõttu. Loomulikult saab fotode kaudu viidata ka muudele ühiskonnas olevatele probleemidele, nt. koolikiusamine. Selle kunsti kaudu suurendatakse teadlikkust kogukonna peidetud või tähelepanuta jäänud teemadele ja aspektidele. Selle meetodi kohta oli meile kohe ka konkreetne näide kohapeal olemas. Sealse kooli õpilastele oli antud ülesanne kajastada fotodel seda, mida nad sooviksid oma kooli juures muuta või parendada. Kahjuks me neid töid oma silmaga ei näinud, sest need olid juba maha võetud. Kuid selle PhotoVoice`i tulemusena said õpilased endale kooli rekreatsioonialadele mugavaid pinke ja laudu. Samuti pidi koolil olema töös veel mitu programmi, millele õpilased oma fotodel viitasid.\nPeale lõunapausi jätkus meie koolitus. Sandra, meie koolitaja, ütles et enne kui asume tegutsema, on tal meile üks jutukene vesta. Ja et pärast selle ära kuulamist tahaks ta ka meie arvamust kuulda. Jutuke oli sügava sisuga, pani meid mõtlema ning pikalt nende teemade üle arutlema, mis jutust välja koorusid. Kui me lõpuks "maailma parandatud" saime, teatas Sandra et see oligi uus mitteformaalne õppemeetod mida ta meile tutvustada tahtis. See oli Storytelling ehk jutuvestmine. Storytelling on kogemuste jagamise ja tõlgendamise vahend. Lood on universaalsed, kuna nad suudavad siduda kultuurilisi, keelelisi ja vanusega seotud lõhesid. Lugusid võib kohandada igale vanusele. Jutuvestmist saab kasutada eetika, väärtuste, kultuuriliste normide ja erinevuste õpetamise meetodina. Lood on tõhus õppematerjal, sest kuulajaid saab kaasata loo jutustamisse ja seetõttu tekib neil sellega isiklik suhe. Kujuneb turvaline keskkonda, kui kuulajad suudavad peegeldada, avastada, suhelda, leida lahendusi, osaleda. Kuid kõik see oleneb sellest, kui avatud nad on. Mida kasulikku saavad kuulajad jutuvestmisest:\n1. aktiivse kuulamise võime;\n3. oskuse näha detaile;\n4. vastuvõtmise võime - õppida lahti laskma oma eelarvamustest;\n5. oma kogemuste peegeldamise võime;\n6. probleemide lahendamise võime;\n7. muud eripädevused.\nLugude rääkimine õpetab lastele looma seoseid, aru saama, et elus on kõik omavahel seotud. Seda võib siduda ka muusika, tantsu või muu liikumisega. Jutuvestjaid koos pillimänguga olen minagi meie kooli raamatukokku algklassi õpilastele esinema kutsunud.\nLisasin siia ka järgmisel päeval Word Art`is meie grupi poolt koostatud jutupilve, et mida meie arvates Storytelling kuulajatele ja ka jutustajale väärtuslikku annab.\nJärjekordne toredaid emotsioone ja uusi teadmisi täis päev jõudis lõpule. Koolitusfirma oli meile selleks õhtuks korraldanud veel väljasõidu kohalikku kalurite külla. Seal oli pidulik õhtusöök koos rahvuslike tantsudega. Kahjuks jäi mul oma haige jala tõttu see sõit aga ära. Olin selle õhtu hotellis ning püüdsin jalale puhkust anda.\nKoolis, kus meil koolitus toimus, oli terve see nädal olnud projektinädal. Ning neljapäeva hommikut alustasime sellega, et saime jälgida mõne grupi tööde esitlust. Kogu see üritus oli suhteliselt kaootiline ning üle kogu maja ja klasside laiali. Kuna keegi meid organiseeritult kuhugi ei suunanud, siis vaatas igaüks seda mis parajasti silma jäi. Mina sattusin loodusaineid ja ühte ajaloo projekti jälgima. Siin on neist ka mõned fotod :\nPeale projektide jälgimist suundusime taas oma õppeklassi, kus meie teine koolitaja Ghislain andis ülevaate veel ühest mitteformaalsest õppemeetodist ja see on internet. Mis on tõeliselt põhjatu ja interaktiivne võimalus õppimiseks ja õpetamiseks. Täiskasvanutena teame me muidugi ka interneti ja nutiseadmete negatiivsest poolest, kuid sellel korral leppisime me kokku, et keskendume ainult positiivsele. Mitmeid neist kasutasime me ise ka praktikas kohapeal, tehes erinevaid grupitöid. Üks oli eelpool nimetatud Word Art (jutumull või pilv Storytelling`ust). Siis kasutasime QR Code readerit ja Kahoot`i. Veel tutvustati meile Pinterest, Quizlet, Google Keep äpp, AnswerGarden, Socrative, Educaplay, Quizizz. Peale interaktiivset hommikut ja lõunasööki suundusime õppekäigule Lissaboni Story Centre`i. Kuna Lissabon oli juba läheneva Eurovsiooni lainel, siis leidsin Praça do Comércio platsil, kus asub siis Story Centre, uhkelt lehvimas ka Eesti kauni trikoloori.\nSee muuseum annab ülevaate Lissaboni ajaloost, selle algusest peale (anti-Rooma päeva) kuni tänapäevani. Audiogiid ja multimeedia eksponaadid kirjeldavad peamisi episoode, sealhulgas Uue Maailma avastusi, kohutavat 1755. aasta maavärinat (koos värske filmiga, mis taastab õudusi) ja järgnenud ambitsioonikat ülesehitust.\nViimasel päeval esitlesime me kogu nende viie päeva jooksul kuuldust oma versiooni. Kogu grupp jaotati väiksemateks gruppideks ning meile anti aega pool tundi, et ette valmistada täiuslik lõputöö. Ainsaks reegliks oli see, et me pidime kasutama kõiki 5 mitteformaalset meetodit. Kuidas me seda esitleme, oli meie vaba valik. Need 4 tööd, mida me siis poole tunni pärast näha saime olid lihtsalt vaimustavad! Nii loomingulised, spontaansed, humoorikad! Samas oli igas töös ka oma õpetlik iva sees. Kui tööd vaadatud, jaotati kõikidele tunnistused, vahetasime kontakte ning vestlesime veel tunnikese kohvilaua taga. Sellega oligi meie nädal läbi.\nJäin koolitusega väga rahule. Sain paar head mõtet, mida raamatukogus kasutada ning kogu see ettevõtmine oli silmaringi avardav ja keeleoskust parendav.\nVäike galerii Lissabonis ja Sintras nähtust :\nCoaching in educational contexts to reduce early school leaving ehk Hariduslik juhendamine kooli poolelijätmise vähendamiseks. 3. märts - 9. märts 2018 Veinika Lemsalu\nKus kursus toimus? Kes korraldas koolituse?\nKurus toimus Hispaanias, Madriidi eeslinnas\nAlcalá de Henareses ja\nErasmus+ KA1 Training Courses Cervantes Training.\nReis kursusele algas reedel, 2. märtsil 2018 väljalennuga Tallinna lennujaamast - Frankfurti. Frankfurdis sai oodatud mõni tund jätkulendu Frankfurt - Madriid. Madriidi jõudsin lõuna ajal, edasi oli vaja minna kohaliku transpordiga Madriidi eeslinna Alcala de Henaresesse, mis asus Madriidist 35 km kaugusel. Lennujaamas leidsin ruttu üles bussipeatuse, kust buss 824 väljus, et jõuda Madriidist - Alcala de Henresesse. Sõit kestis 40 minutit. Pingsalt jälgisin bussipeatuste nimesid, et ikka õiges kohas maha saaks minna.\nPeagi jõudsin Alcala de Henresesse kohale, veidi oli linnas kaardi järgi orienteerumist ja varsti olingi kohal oma hotellis El Bedel.\nHotellis selgus, et sama hotell oli ka meie koolituse koht. Hotelli El Bedeli konverentsisaalis toimus ka meie kursus-koolitus. See oli tõesti väga mugav.\nÕhtupoole jalutasin ja vaatasin linnas ringi ja tutvusin Alcala de Henarese linnaga ning kohaliku elu-oluga. Seega, 2. märts oli kohanemise päev.\nJärgmisel päeval, 3. märtsil saime juba kokku grupiga, tutvusime üksteisega, rääkisime: kes me oleme? kust me tuleme? Veetsime meeldivalt koos aega kohalikus restoranis ning maitsesime hõrgutavaid hispaania toite.\nSelgus, et meie grupis oli kokku 17 "õpilast": 6 rumeenlast, 5 türklast, 3 poolakat, 1 kreeklane, 1 ungarlane ja 1 eestlane. Õhtusöögi ajal arenes grupikaaslastega väga meeldiv vestlus.\nKohtumine grupiga kohalikus restoranis.\n4. märtsi varahommikul saime jälle grupiga kokku Alcala de Henares Cervantese peaväljakul ning siis toimus meil Alcala de Henarese linna jalgsiekskursioon, mis kestis 3 h ja mille viis läbi kohalik giid, kes tutvustas meile selle huvitavaid ja põnevaid linna vaatamisväärsusi.\nAlcalá de Henares on tõlkes "kindlus mäestikus Henares jõe ääres". Saime teada, et roomlased saabusid siia 1. sajand eKr ja nimetasid koha Complutum. Hiljem vallutasid piirkonna maurid, 711.a.\nÜlikool rajati siia juba 13. sajandil, Universidad Complutense asustamisaasta on 1293.a. Kui 19. sajandil rajati Hispaaniasse uus pealinn - Madriid, siis linn vajas ülikooli ja nii viidigi Alcala de Henarese ülikool üle Madriidi 1863.a. Taasavati Universidad de Alcalá 1977.aaastal.\nAlcala de Henares on tõesti rohkelt väärikaid ülikoolihooneid.\nJalutuskäigul tutvusime linnaga, nägime mitmeid huvitavaid maju ja uhkeid ülikoolihooneid, kirikuid, muuseume ning käisime ka Miguel de Cervantese sünnimajas. Cervantes on sündinud Alcala de Henareses. Varahommikune jalutuskäik oli huvitav, kuna enamus linna nö "magas", hispaanlane on hiline ärkaja, seega linn oli inimtühi. Peab mainima, et linn oli väga puhas.\nVideo Alcalá World Heritage City\nMadriid ja PRADO muuseum.\nKolmapäeval, 7. märtsil otsustasin koos poolakatega külastada ka Hisapaania pealinna Madriidi. Meie, Alcala de Henaresest > Madriidi sõitmiseks oli mitu võimalust: metroo, buss ja rong. Valisime rongi, see sõit kestis umbes 40 minutit ja peagi olimegi Madriidi kesklinnas. Soovisime Madriidis jalutada, vaadata linna ja külastada kuulsat PRADO muuseumi.\nPrado muuseum asub Hispaanias Madridis. Seal on maailma üks suuremaid kunstikogusid.\nSinna on välja pandud kunstiteoseid 12. sajandist kuni 19. sajandi alguseni. Eksponeeritud on olulisemate Itaalia, Hispaania ja flaami kunstnike, sealhulgas Sandro Botticelli, Caravaggio, El Greco, Artemisia Gentileschi, Giambattista Pittoni, Francisco Goya, Andrea Mantegna, Raffaeli, Rembrandti, Peter Paul Rubensi, Diego Velázqueze, Boschi ja paljude teiste teoseid.\nTõesti, peab mainima, et muuseumikogu oli uhke!\n5. - 9. märts 2018 olid loengud teemal:\nCoaching in educational contexts to reduce early school leaving ehk\nHariduslik juhendamine kooli poolelijätmise vähendamiseks\nVarajase kooli poolelijätmise vähendamine on üks Euroopa 2020. aasta haridus- ja koolitusstrateegia ja Erasmuse + programmi prioriteetidest.\nKursus tutvustab osalejatele energia psühholoogiatehnikat ehk emotsionaalse vabaduse tehnikat (EFT), milles rõhutatatakse tõsiselt kasutama seda vahendit hariduskeskkonnas.\nOluline element on mõistmine stressi ning füüsilise ja vaimse tervise vahelise seose kohta, uurides koolis õpetajal domineerivaid terviseküsimusi.\nOsalejad õpivad, kuidas stressi taset juhtida ja vähendada, parandades nii mitte ainult nende üldist tervist, vaid ka nende igapäevast suhtlemist õpilaste ja kolleegidega, rakendades energiast psühholoogilisi meetodeid, et vähendada koolist väljalangemist.\nVähendada stressi taset ja arendada vajalikke võimeid emotsioonide juhtimiseks.\nLuua strateegiad, kuidas toime tulla vägivaldse või agressiivse käitumisega.\nMõista füüsilise ja vaimse tervise probleemide põhjuseid õpetajakoolituse raames.\nParandada inimestevahelisi suhteid hariduskeskkonnas.\nMäärata piiravad ja negatiivsed uskumused ja muuta need positiivseteks ja tugevaks\nAnalüüsida kiusamist, agressiivset käitumist ja vägivalda, nii füüsilist kui ka verbaalset.\nÜletada ärevus klassiruumis.\nAlljärgnevalt on näited loengu slaididest:\nJärgnevatel päevadel õppisime, mis on Emotional Freedom Techniques ehk Emotsionaalse vabaduse tehnika\nEFT „koputamise punktid“\ntehnikat on lihtne õppida ning selle omandamiseks ei pea olema arst või terapeut.\nEFT tehnikat saab kergesti ja lihtsalt igal ajal iseenda peal kasutada kui mõni emotsionaalne või füüsiline probleem tekib ning mõistagi on\nEFTd väga tõhus kombineerida teiste teraapiameetoditega.\nKes on Emotional Freedom Techniques loojad?\nRoger Callahan ja Tron Enger\nMõttevälja teraapia. Thought Field Therapy (TFT) on eriline psühholoogiline ravi, mille on välja töötanud Ameerika psühholoog Roger Callahan. Selle pooldajad ütlevad, et ta suudab paraneda mitmesuguste vaimsete ja füüsiliste tervisehäirete kaudu spetsiaalselt "koputades" sõrmedega meridiaani punktides ülemises kehaosas ja kätes.\n"Ma ei ole tervendaja - ma ainult aitan oma kliendil end ise tervendada," võtab Norrast pärit Tron Enger oma ravitsemise sisu lühidalt kokku. Tron on Norra üks parimaid EFT-praktikuid ja õpetajaid, kes alustas EFTga iseseisvalt õppides ning täiendas end seejärel Inglismaal, soovides saada sel alal Norra parimaks\nVIDEOPANK - EFT tehnikat tutvustavad videod (inglise keeles):\nEFT - Emotional Freedom Techniques (Gary Craig)\nTapping Video: How to Do EFT Tapping in Public\nEFT Introductory Video (Dawson Church)\nBasic EFT (Lindsay Kenny)\nHarjutus "koputamise" juurde.\nEven though I have this _____________, I deeply and completely accept myself."\n„Kuigi, kui mul on see _____________Ma sügavalt ja täiesti nõustun (aktsepteerin) ennast. „\nNäited: peavalu, depressioon, avalikkuse rääkimise hirm, õudusunenäod, madude hirm\n"I deeply and completely love and accept myself.„\n"Ma sügavalt ja täielikult armastan ja aktsepteerin ennast."\nKäesoleva blogi koostamisel kasutasin mitmeid materjale, tutvusin ka eestikeelsete META-EFT emotsionaalse vabaduse tehnika lehekülgedega, sest läbitud kursus ja koolitus tekitas minus suurt huvi õpitud teema põhjalikumaks uurimiseks.\nErasmus+ KA1 Training Courses Cervantes Training materjal\nMETA-EFT emotsionaalse vabaduse tehnikad\nHallo, Kosmos! Tron Enger. (10.05.2015)\nLISA: Hispaania emotsioonid ja veel vahvaid pilte\n„Diversity in Education“ 25.03.–30.03.2018 Lissabon, Portugal\nOsalejad – kokku 35 – olid pärit Belgiast, Prantsusmaalt, Saksamaalt, Eestist, Leedust, Kreekast ja Rootsist.\nKursuse pealkirja “Diversity in Education” võiks tõlkida kui “paljusus/mitmekesisus hariduses”. Nädalapikkuse sealviibimise eesmärk oli anda ülevaade üldisest mitmekesisusest ja erinevustest maailmas ja haridusmaastikul. Tänapäeva ühiskonna peamised erisused, millele kursuse käigus keskenduti, on rass, religioon, seksuaalne orientatsioon, aga ka vaimsed ja kehalised iseärasused.\nKursuse kestel toimusid iga päev seminarid, mille läbiviimiseks kasutati PowerPoint’i esitlusi. Osalejatele jagati kätte jaotmaterjalid ka paberkandjal. Muu hulgas tuli lahendada praktilisi ülesandeid nii individuaalse kui ka rühmatööna. Ka toimusid iga päev õppekäigud Lissaboni eri asutustesse, mis viisid meid kurssi linna mitmekesisusega. Näiteks külastasime sikhismiusuliste pühapaika sikhi templit, kohalikku noortekeskust ja ILGA keskust Lissabonis. Viimane neist seisab kindlalt kohalike lesbide, geide, bi- ja transseksuaalide õiguste eest. Kaasatud olid ka eri rahvusest külalislektorid, kes rääkisid vahetult oma kogemustest seoses nende endi erinevusega neid ümbritsevast elukeskkonnast. Kursuse õhkkond oli vaba ning suhtlusviis osalejate ja korraldajate vahel mitteametlik.\nKursuse temaatika oli väga lai, hoomates niivõrd paljusid aspekte, mis mitmekesisusega seotud. Seetõttu olid päevad huvitavad ja koolitusel viibitud aeg möödus kiiresti. Paraku oli programm väga intensiivne ja informatsiooni palju. Selleks et midagi meelde jääks, tuli päeva jooksul põgusalt omandatud materjal uuesti läbi töötada. Meile tutvustati palju erinevaid teooriaid, aga praktikas neid sealsamas rakendada ei saanud, mistõttu on koolitusel kuuldut-nähtut edaspidises töös keeruline praktiseerida. Näib, et tegelikult seisneb programmi kasulikkus selles, et kursusel saavad kokku eri riikide õpetajad, kes kogemusi vahetavad. Iga päev uues laudkonnas lõunatades mõistsin, et probleemid on igas riigis sarnased ja lahendused ka. Ühe või teisega lähemalt tutvudes saigi kokku lepitud edasine suhtlemine ja kogemuste vahetamine kirja teel.\nÜhised lõunad ning tervitus- ja hüvastijätuõhtusöök andsid asjaosalistele suurepärase võimaluse tutvuda nii Portugali kui ka teiste maade kultuuriga. Lauldi teada-tuntud rahvalikke laule ja maitsti rahvustoite. Päevase õppimise-õpetamise kõrval on seesugustel ettevõtmistel piiriüleste sidemete tekkimisel ja püsimajäämisel kindlasti suur roll.\n"Inclusive education: Tackling with classroom diversity and early school leaving". Pireus 13.-17.nov 2017. V päev\nViimane päev koolitusel ehk kokkuvõtete päev. Koolitus oli väga informatiivne, huvitav ja mis kõige tähtsam - motiveeriv. Lisaks koolitaja antud heale materjalile oli tõeliselt huvitav vahetada teiste koolitusel osalenud õpetajatega kogemusi ja teada saada, kuidas nende kodumaal hariduses asjad toimuvad.\nKaasav haridus - õpilastele võimalus koolis mitmekesises keskkonnas õppida ja harjuda erinevustega enda kõrval. Õpetajatele kindlasti suur väljakutse - ei ole lihtne, kui klassiruumis palju erinevate vajadustega õpilasi, kes kõik peavad saama hariduse. Kõigile peab jaguma tähelepanu ja tunnis ei piisa ainult ühest õpetamise viisist. Koolituselt käis läbi aga mõte sellest, kuidas asjadele läheneda. Kas võtame kaasavat haridust kui rasket, häirivat ja lisatööd tekitavat või lähenema asjale positiivsest küljest? Kaasav haridus kui võimalus õpetajale ennast arendada, veelgi rohkem ühiskonda panustada ja ka endas midagi uut avastada. Kõik algab ja on kinni suhtumises.\nMitmekesisus klassiruumis (erinevate vajadustega õpilased) on reaalsus ja kui õpetajad sellest aru saavad ja oma töö sellega kohandavad, siis on nii õpilastel kui ka õpetajatel tore koolis olla ja areneda. Kes tahab, siis materjali, meetodeid ja ka tuge on võimalik saada ning kasutada, et HEV õpilastega kenasti toime tulla. Kordan uuesti eelmises lõigus välja toodud mõtet - kui on tahtmine, siis on kõik võimalik.\nÕpilaste väljalangemine koolist - kahjulik nii õpilasele kui ka ühiskonnale. Õpetajatena saame nii mõndagi ise ära teha, et vähendada nende õpilaste arvu, kelle haridustee poolikuks jääb. Need asjad, mida saame õpilaste koolis püsimiseks ära teha, ei ole tegelikult üldse keerulised ja rohkelt aega ning energiat nõudvad. Ma arvan, et ei ole ju raske õpilasi viisakalt kohelda, igale õpilasele natuke individuaalset tähelepanu pöörata ja võimalusel aidata õppimisega. Kui õpilane tunneb ennast koolis hästi, tunneb end koolis oodatuna ja arvab, et teda nähakse kui toredat isiksust, siis olemegi astunud sammu lähemale selle õpilase lõpuaktuseni.\nAvatud mõtlemini, õpilasekeskne lähenemine ja positiivne suhtumine - 3 läbivat mõtet sellelt koolituselt.\n"Inclusive education: Tackling with classroom diversity and early school leaving". Pireus 13.-17.nov 2017. IV päev\nKoolituse neljas päev oli pühendatud sellele, kuidas tegeleda õpilaste koolist väljalangemisega.\nEsiteks toodi välja mõningane statistika koolist väljalangemise kohta. Suurimad tegurid, mis võivad põhjustada koolist väljalangemist on: pereprobleemid, sotsiaalsed probleemid, majanduslikud probleemid, koolisüsteemiga seotud asjaolud.\n3 põhjust, miks gümnaasiumit ei lõpetata: liiga paljudes ainetes läbikukkumine, igavus koolis ja majanduslikud põhjused (õpilane pidi hakkama ise elatist teenima).\nMida saab iga õpetaja teha, et aidata õpilastel koolis püsida ja kool edukalt lõpetada?\nhoida õpilasega häid suhteid\nõpetada õpilast oma tunnetega toime tulema\nõpetada, kuidas tõsta oma enesekindlust ja aidata kaasa õpilase enesekindluse tõusule\nõpetada, kuidas olla järjekindel\nAIDATA õpilasel oma probleemidega toime tulla\nanda märku, et õpilane ei ole oma muredega üksinda ja et õpilane läheb korda.\nTänasel päeval vahetasime ka omavahel kogemusi, kuidas igas riigis väljalangemise ohus õpilasi aidatakse ja tegelesime ka juhtumi analüüsiga.\nSelleks, et õpilane enneaegselt koolist ei lahkuks, saab iga õpetaja midagi ära teha. Püüda tekitada igas õpilases tunne, et õpilane on koolis oodatud, et temast hoolitakse ja temaga tegeletakse individuaalselt, sõbralikult ja õiglaselt.\n"Inclusive education: Tackling with classroom diversity and early school leaving". Pireus 13.-17.nov 2017. III päev\nKoolituse kolmas päev algas erikooli külastamisega, kus õpivad autismi diagnoosiga õpilased. Pilte ei ole teile kahjuks võimalik näidata, sest kohalikud reeglid lihtsalt ei luba seal pildistada. See külastus tekitas kõigis rohkelt emotsioone. Olles ise ka erikoolis õpetanud, siis on mul hea Eesti ja Kreeka erikoole võrrelda. Nad kasutavad samu meetodeid ja võtteid, õpilaste koolipäev on meiega sarnaselt üles ehitatud. Kui Eestis tundub, et hariduse ja eriti erihariduse jaoks antakse raha vähe, siis Kreeka olukord tundub veel hullem. Kool, mida külastasime, saab aastas ülalpidamiseks ainult 10 000 eurot (52 õpilast ja u 40 töötajat)! Raha kokkuhoiu nimel vallandatakse enamus erikooli õpetajaid juunis ja võetakse septembris uuesti tööle (kui raha on). Ja ministeerium saadab õpetaja tööle sinna, kus õpetajat vaja, nii et töökoht võib igal aastal muutuda.\nPäeva teises pooles vaatasime üle õppimisstiilid ja viisid, kuidas võimaluse korral mitu õpetajat korraga ühes klassiruumis töötada saavad. Kaasava hariduse raames on kindlasti hea, kui õpilaste hüvanguks on klassiruumis mitu õpetajat, kes erinevaid õpilasi toetada saavad. Kõik kursusel osalenud tõid välja, et näiteks I kooliastmes on igas riigis teatud võimalused selleks, et tundi annaks korraga mitu õpetajat. Kuid vanemates astmetes on tihti vaid üks õpetaja kõigi õpilaste õpetamiseks ja aitamiseks. Kui tahame kaasavat kooli, siis peab koolipidaja kindlasti leida ressursid, et nii õpetajat kui ka erivajadustega õpilasi tavaklassis toetada. Ilma toetuseta kannatavad kõik.\nViimase asjana tõi koolitaja välja mitmeid nippe, kuidas erinevaid õpiraskustega õpilasi õpetada ja toetada. Nippe on palju ja seepärast soovitan kõigil huvilistel kas minu käest materjali küsida ja meie koolis on olemas tugispetsialistid, kes samuti palju paremini aidata oskavad kui mina.\n"Inclusive education: Tackling with classroom diversity and early school leaving". Pireus 13.-17.nov 2017. II päev\nTeine koolituse päev oli väga informatiivne ja ka mõtlemapanev. Sel päeval tegelesime individuaalsete õppekavadega. Iga erivajadusega õppija jaoks on see vaja koostada ja selle järgi ka töötada. Mõttekohaks on aga, kas IÕK on reaalsuses õpilast aitav ja arendav tegevuskava või lihtsalt miski, mille peab õpetaja valmis tegema, kuid tegelikkuses kasutust ei leia.\nIÕK koostamise alused:\nkoostatud maksimaalselt üheks õppeaastaks\nIÕK-s selged ja detailsed eesmärgid, meetodid/toetamise võtted, hindamise alused\npidevalt töös olev tegevuskava (vaadatakse üle, muudetakse vajadusel)\nKursuse IÕK variant ja see, millega igapäevaselt ise kokku puutun, erinevad päris mitmes punktis (näiteks väljatöötamise alused ja rakendamine). Kahjuks tuleb tunnistada, et töötava IÕK abil saaksime palju rohkem õpilaste heaks teha kui hetkel. Järgnevalt toon välja mõned mõtted, mis seoses IÕK-ga tekkisid.\nHEV õpilase toetamiseks ja arendamiseks on parim variant koostöö kõigi vahel, kes selle õpilasega kokku puutuvad (lapsevanemad, õpetajad, tugispetsialistid). Koostöös peaks valmima IÕK. See tähendab, et ühe laua taga lepitakse kokku eesmärgid ja tegevuskava ning ka see, kes mingi aspekti elluviimise eest vastutab. Oluline on see, et kõik ühtsete põhimõtete alusel tegutsevad. Hetkel on olukord selline, et koostööd on vähe, kõik teevad midagi (loodetavasti), sageli lähevad tegevused ka vastuollu. Lisaks keskenduvad õpetajad sellele, et oma aine õpilasele kuidagi selgeks teha. IÕK aluseks peaks olema aga see, et õpilane suudaks koolis toime tulla, ta areneks ja et tema üldpädevustega samuti tegeletakse.\nKaasava hariduse raames on vaja rohkem koostööd teha ja ühtsetel alustel tegutseda, mis lähtuvad õpilaste vajadustest, mitte sellest, kuidas õpetaja tahaks meeleldi oma tööd teha. Koostöö nõuab alguses küll rohkem aega, kuid kui õpilane oma asjadega järje peale saab, siis on ju ka õpetajatel lihtsam oma tööd teha.\nKoostöö kõrval oli teiseks mõtteks õpilase roll IÕK elluviimisel. Tundub, et hetkel keskendutakse sellele, et õpetajad ja lapsevanemad teevad ja vastutavad. Kuid kuhu jääb õpilane, kelle jaoks IÕK koostatakse? Kas temaga arutatakse IÕK üle (milleks vaja, kuidas toimib), kas antakse talle vastutav roll oma arengu/tegevuste eest? Äkki saavutaksime suuremat edu siis, kui õpilase tema arengusse kaasaksime?\nIÕK koostamine ei ole lihtne ja veel keerulisem on selle rakendamine nii, et sellest ka kasu oleks. Et asi selgemaks saada, tegelesime teise koolituspäeva teises pooles just IÕK-de koostamise harjutamisega. Saime kahe õpilase kirjelduse ja selle põhjal pidime koostama IÕK. Kõige tähtsam oli välja tuua eesmärgid (üldpädevustest lähtudes, mitte ainekeskselt), mida õpilase juures arendada tahame. Iga eesmärgi juurde kirjutasime täpsed tegevused (meetodid) ja lõpuks viisi, kuidas kontrollime, kas oleme eesmärgi saavutanud. Aineõpetaja ülesanne on IÕK-d aluseks võttes oma aines aidata õpilasel nende eesmärkideni jõuda.\nMõtlemist juhtkonnale ja kolleegidele. Kas tahame olla kaasav kool? Kas oleme valmis kaasavas klassiruumis töötama (vajadusel oma tööharjumusi muutma)? Kas teeme IÕK tegemise nõude pärast või teeme seda õpilase heaks ja nii, et see päriselt ka töötab? Kõik algab tahtest. Kui tahe olemas, siis saab ka ennast harida ja äkki leiab ka vahendid, et asi töötaks.\n"Inclusive education: Tackling with classroom diversity and early school leaving". Pireus 13.-17.nov 2017. I päev\nTervitused Kreekast. Olen põnevil ja juba ka jälle natuke targem. Järgneval viiel päeval saan loodetavasti uusi mõtteid ja inspiratsiooni kahel teemal, mis ka mind õpetajana otseselt puudutavad. Esiteks kaasav haridus - kuidas tulla toime erinevustega klassiruumis. Teiseks varajase koolist lahkumise teema. Mida teha õpilastega, et nende koolitee poolikuks ei jää?\nKoolitusel osaleb 17 õpetajat Itaaliast, Küproselt, Kreekast, Rumeeniast, Leedust, Rootsist ja Eestist. Me kõik siin koolitusel õpetame tavaklassides erivajadustega õpilasi. Enamusel puudub aga selleks eriline õpe. Selleks, et kaasava hariduse raames erivajadustega õpilasi tavaklassis õpetada, on aga vaja teadmisi ja mis veel olulisem - valmisolekut erinevate vajadustega erinevaid õpilasi korraga ühes klassis õpetada. Mul on rõõm osaleda koolitusel, kus kõigil see valmisolek ka on.\nEsimesel päeval jagasime oma kokkupuuteid erivajadustega õpilaste ning kaasava haridusega. Tore ja isegi lohutav oli kuulda, et kõikidel on samad mured ja ootused seoses kaasa haridusega. Igas riigis on süsteem olemas, kuidas ideeliselt erivajadustega õpilasi tavakooli kaasata ja kuidas nende vajadusi koolis rahuldada. Reaalsus kõikjal on aga see, et mõistvaid ja eriharidusega õpetajaid on vähe, süsteem vajab rohkem raha kui tegelikkuses olemas on, erivajadustega laste abistamise protsess on tehtud aeglaseks ja keeruliseks ja õpetajatelt oodatakse rohke kui nad suutelised andma on. Loodetavasti saame sellelt koolituselt mõtteid, kuidas eelmainitud probleeme vähendada/lahendada.\nTänased mõtted koolituselt, mida endaga kaasa võtan.\nMe kõik oleme erilised, seega peaks õpetamine olema ka individuaalne. Laps peab saama oma võimetele vastavalt õppida (õpetaja peaks kohandama õppe vastavalt õpilasele, mitte õpilane ei pea kohanema õpetaja väljakujunenud õpetamisstiili ja ühtede nõuetega).\nKui aktsepteerime erinevustega klassiruumis, siis on meil õpetajatena palju lihtsam oma tööd teha. Stress väheneb ja kui õpetame lapsi vastavalt nende võimetele, siis vähenevad ka probleemid õpilastega (vähem läbikukkujaid, vähem kurbi õpilasi, vähem kurje lapsevanemaid). Lihtne öelda, raske teha, kuid proovima peab.\nInteractive Teaching in Oslo, Norway 17-22 July 2017\nKolmas koolituspäev kulges täna natuke teistmoodi. Kogunesime jälle kell 9 ning alustasime nö "kodutöö" esitamisega. Pidime mõtlema välja erinevaid mänge või harjutusi, mida saab õpilastega välitingimustes ette võtta. Need võisid olla siis sellised, mida me juba kasutame oma tundides või mida sooviksime tulevikus proovida.\nEdasi liikusime mängude juurde. Esimeses mängus moodustasime kaks võistkonda. Eesmärgiks oli ära arvata sõna, mille definitsioon meile anti. Kui olime vastuse välja mõelnud, siis võtsime kõik kolonni ja samas järjekorras pidi iga inimene jooksma tahvli juurde ja kirjutama sinna ainult ühe tähe. Seda mängu oleks kindlasti põnev korraldada ükskõik mis ainetunnis.\nTeine mäng oli täringutega, mille peal olid pildid. Täringuid oli kokku 8 ja mängu põhimõte oli moodustada jutt nende piltide kohta, mida viskasid. Pilte võis tõlgendada nii, kuidas soovisid. Näiteks lumememm võis tähendada lumememme aga ka talve.\nKolmanda mängu ajal tõmmati ruumi keskele teibiga joon ning inimesed seisid vastastikku sellest umbes meeter eemal. Koolitusjuht ütles mingi lause ja kui see sinu kohta käis, astusid ühe sammu edasi. Seda mängu saab hästi kasutada uute õpilastega, näiteks 10-s klassis, kus enamik inimesi pole veel omavahel tuttavad.\nPeale kohvipausi moodustasime 4 võistkonda ning meile anti erinevad ülesanded. Minu grupp pidi minema linna peale ja leidma 5 inimest, kes elavad Oslos. Küsimused, mida esitasime, olid näiteks kaua elanud oled seal, mis on parim ja halvim siin elamise juures, vanus, amet ning vaba aja tegevused. Meie grupp üritas leida erinevas vanuses inimesi, et vastused ei oleks ühte auku. Homme teeme ülesande kohta esitluse Prezis ja esitame oma tulemusi.\nTeine koolituspäev algas samuti kell 9 ning sujus ilma ühegi viperuseta. Koolitusjuht alustas enda põhjalikuma tutvustamisega ning rääkis lühidalt meie plaanidest täna ja ülejäänud nädalal.\nAlgatuseks tegime erinevaid harjutusi, mis aitaksid meil end mugavamalt üksteise seltsis tunda. (Ice breakers ehk Jäälõhkujad) Esimese harjutuse ajal pidime kõik kirjutama oma nime tahvlile ja rääkima oma nimest lähemalt. Näiteks kas see tähendab midagi mõnes keeles või kuidas selle saime. Teise harjutuse käigus pidime kirjutama paberilehele 3 põhjust, miks sellele koolitusele tulime ja mida sellelt ootame.\nHarjutused läbi, liikusime edasi loengu juurde. Räägiti, mida motivatsioon tähendab ja et definitsioon võib olla kõigi jaoks erinev. Tutvustati nelja õpetajatüüpi. Samuti näidati videoid nende erinevate tüüpide kohta ja kuidas nende tund välja näeks.\nPeale pisikest kohvipausi, moodustasime 3 gruppi ning iga grupp pidi kirja panema kõik, mis võiks kooli huvitavamaks teha õpilaste jaoks. Ma välja kirjutama ei hakka, kuid allpool võib näha pilti sellest, mida lõpuks tahvlile kirja pandi.\nMängisime vahepeal veel ühe mängu, kus kõigile pandi selja peale kuulsa isiku nimi. Mängu nimi on "Half information" ehk pool infot. Pidime leidma oma paarilise, esitades inimestele küsimusi oma nime kohta. Kui olid ära arvanud oma nime, läksid oma paarilise juurde. Koolitusjuht mainis, et seda mängu ei pea just nii mängima, vaid võib ka näiteks kasutada harivaid meetodeid. Sõnade definitsioonid, grammatika, matemaatilised arvutused jne.\nKõige viimane tegevus täna oli arvutiga. Koolitusjuht tutvustas meile Prezit. Kes ei tea, siis Prezi on keskkond, kus saab teha Powerpointi esitlusi, aga nad on huvitavamad ja elavamad, mis võib õpilastele rohkem huvi pakkuda. Õnneks olin juba eelnevalt Preziga kokku puutunud ülikoolis, nii et pead murdma ei pidanud. Meil paluti luua lühike esitlus, et teaksime tulevikus, kuidas erinevaid funktsioone kasutada. Mainiti, et mingil hetkel peame ise ette valmistama esitluse ja seda just Prezit kasutades.\nKokkuvõtteks võib öelda, et tänane päev oli igati positiivne. Mulle meeldivad koolitused/loengud jms, kus on ringi liikumist ja võimalik ise tegevustest osa võtta, mitte 6 tundi ühe koha peal istumine ja tahvlile vaatamine. :)\n17-22. juuli võtan ma osa koolitusest Interactive Teaching, mis eesti keelde tõlgituna on Interaktiivsed meetodid õpetamisel. Hetkel toimub Oslos 3 koolitust, mis on korraldatud kõik ühe ja sama koolitusfirma poolt.\nMinuga samal koolitusel on 15 inimest, teisel 10 ja kolmandal samuti 15. Õpetajad töötavad kõik väga erinevates koolides ja erinevatel aladel. Esindatud on näiteks matemaatika, filosoofia, arvutiõpetus ja muusika, kuid kohale on tulnud ka erivajadustega õpilaste õpetajad.\nEsimene koolituspäev algas kell 9.00. Toimumispaik on minu hotellist ainult 2 min jalutuskäigu kaugusel.\nEnne Norra tulekut paluti kõikidel osalejatel ette valmistada 5-minutiline presentatsioon, kus pidi lühidalt tutvustama oma riiki, kooli ja haridussüsteemi.\nKui olime kõik kell 9 koolituskeskuses kokku saanud, liikusime edasi raamatukokku, kus on auditoorium. Seal algasid esitlused pihta.\nPresentatsioonid pidid algselt kestma kuni kella 12-ni. Peale seda lõunapaus ja siis pidime liikuma edasi koolituse esimese osa juurde, milleks on Motivation in Education - Educational games and students' involvement. Eesti keelde tõlgituna Motivatsioon hariduses - Harivad mängud ja õpilaste osalemine nendes.\nKahjuks me täna selle osani ei jõudnudki. Kell 2 saime alles kõikide esitlustega ühele poole. Kokku oli 40 presentatsiooni. Kuigi oli eelnevalt öeldud, et maksimaalne pikkus olgu 5 minutit, siis 70% tegid ikka 20-minutilise. :D\nKoolitusjuht vahepeal mainis ka, et kahjuks me täna õige koolituseni ei jõuagi, jätkame homme ja peame lihtsalt kiiremas tempos liikuma.\nKuna tegemist oli esimese päevaga, siis kogunesime koolituskeskusesse veel kord kell 5 õhtul. Nimelt paluti enne siia tulekut kaasa võtta midagi, mis enda kultuuri/riigiga seostub. Selleks võis olla siis midagi söödavat, joodavat või mida ise õigeks pidasime kaasa võtta.\nMainiks ära kaks neiut Saksamaalt, kes olid kaasa toonud nahkpüksid, saksa keeles Lederhosen. Itaallased, kes valmistasid ehtsat pastat ning andsid proovida veini, proseccot ja juustu. Hispaania pakkus samuti veini.\nHomme algab koolituspäev uuesti kell 9 ning eeldatavalt lõpeb kell 3. Allpool ka mõned pildid tänase päeva sündmustest.\nOslost nii palju, et ilm on samasugune nagu Eestis. Kõigepealt sajab 20 minutit vihma ja on nii külm, et tahaks talvejope selga panna. Pärast saju lõppemist, tuleb välja päike ja on nii palav, et pikkades riietes kaua viibida ei saa!\nTeaching Tomorrow Malta 2016\nSissejuhtatuseks on kolm keskset teemat:\nPilguhetk, milline uus õppimisviis 21. sajandil? Õpetamine tagajärjed. Kooli ja organisatsiooni juhtimise tagajärjed. Alateema: Teoreetilisi ja tõenduspõhiseid teadmisi, mis on „uus õppimine“?\nTeema: We need paradigm thinking. How do I get to teach new ideas?\nExplore your paradigm thinning (Avasta oma paradigma ...)\nParadigma (kreeka sõnast (παράδειγμα 'musternäide') on algses tähenduses õpetlik näide, eeskuju, musternäide või näidis. Thomas Kuhn on oma teadusfilosoofilises kontseptsioonis hakanud paradigmaks nimetama teadusetegemise viisi, mida omandatakse eeskuju najal.\nGrupitöö. Grupitöös oli vaja leida õpetamise ja õppimise vana ja uus lähenemisviis. Leidsime järgmised võimalused:\nOLD > Hetkel domineerib õpetamises õpilasel passiivne roll.\nHollandis, Belgias on erakoolid, mis on kallid. Klassid on väiksemad. Seega on õpetamine tõhusam. Kas on võimalik luua - võrdne õppekava?\nNEW >Tulevikus peaks õpilasel olema rohkem > aktiivne roll. Seega tuleb suurendada praktilist õpet! Rohkem anda võimalusi ise luua - isetegemine. Suurendada valdkonda - personaalne õpetamine.\nOLD > Õpetaja on keskpunkt. Õpetaja on giid, juht ja suunaja. Hetkel on erivajadustega õpilastele erikoolid.\nNEW > Õpetaja on õpetamise hindaja. Rohkem õpetamist avatud klassiruumis, õuesõppe suurendamine, klassiruumide ümberpaigutamine. (See ka meil praegu toimub!) Tasemel põhinev > Igale õpilasele erinev õppekava vastavalt tema võimetele st painduv õppekava või mitmeastmeline õppekava. Erivajadusega õpilastele on vajalik abiõpetaja, kes istub tema kõrval ning abistab. Erivajadustega õpilased võiksid õppida tavakoolis, kuid vajavad kindlasti abiõpetajaid või tugiisikut.\nOLD > Juhtimise püramiid: Direktor > õppealajuhataja >õpetajad.\nNEW > Tasemel põhinev > Rohkem peaksid koos töötama õpetajad ja kooli juhtkond. Õpilased ja lapsevanemad sooviksid ka osaleda koolijuhtimises.\nExamples of innovation from future classroom lab (Innovaatiliste klassiruumide näiteid)\nTänase päeva teemad olid: Õppija praktiline tähtsus uues õpikeskkonnas. Milline mõju on õpetaja jaoks uuel õpetusviisil? Didaktiline ja pedagoogiline lähenemine ning ülevaade.\nPõhijutuaineks oli hindamine. Suurema tähelepanu all oli ka hinnangute andmine. Kuidas seda teha? Testid, eksamid, võrdlev hindamine, enda hindamine, kujundav hindamine, tagasiside. Küsimus oli, miks me seda teeme? Mis see meile annab? Ehk > Kelle kohta? Mille pärast ? Miks? Leiti, et tagasiside on väga oluline, nii õppija kui ka õpetaja jaoks. Õpilane peab oskama ka ennast hinnata, kuhu ta on jõudnud, kuhu ta on teel. Hindamise juures peeti oluliseks, et ka õppija ISE oskaks ennast hinnata. Millisele trepiastmele ta on jõudnud? Sel juhul on õpetaja rohkem abistaja, suunaja ja mänedžer.\nTähelepanu pöörati ka tänapäevastele tehnilistele vahenditele, nagu tahvelarvuti, nutitelefon, arvuti. Kindlasti tuleb neid abivahendeid tundides aktiivselt kasutada. SEE ONGI TULEVIKU KOOL, kuid mõistlikkuse piires.\nMeelde jäi, et kõigile tuleb anda võimalus õppida, seda mida ta soovib. Kõigile tuleb anda võimalus!\nTänase päeva teemad olid: Avastades ja uurides „uue õpetuse“ häid praktikaid. „Uue kooli“ kui organisatsiooni juhtimine 21. sajandil ning prof Christopher Bezzina loeng teemal „Õppimise ja innovatsiooni juhtimise ekspert“.\nKokkuvõtvalt võib öelda, kas me oleme valmis 21. sajandil uut moodi õppima, õpetama ja juhtima organisatsiooni. Keskpunktis on väärtused ja millesse me usume. Kas me märkame üksteist? Kas me suhtleme omavahel piisavalt ega ole liigselt tehnikasse süüvinud? Kas meie vahel on kontakt? Kas kolleegid mõtlevad samamoodi kui mina? Kas ma haara neid kaasa oma entusiasmiga?\nÕhtupoolikul toimus Gozo saare tutvustav ekskursioon, mille viisid läbi Gozo Collage õpetajad ja õpilased.\nGħawdex ['audeš] (malta; inglise Gozo) on 67 km² suurune Maltale kuuluv saar Vahemeres. Saarel elab 30 750 inimest. Għawdexi suurim linn on Victoria. Saare nimi tähendab vanaaraabia keeles õnne. Saar oli asustatud juba 5. aastatuhandel eKr. Sellest ajast pärinevad megaliitehitised. Arvatavasti pärinesid esimesed elanikud Sitsiiliast.\nGOZOT (Għawdexi) on kogu ajaloo vältel valitsetud Malta saarelt.\nEkskursiooni käigus külastasime soolakogumise randa, Ggantija templit, Gozo „pealinna“ Viktoriat, Azure Window (Sinine aken).\nKuigi mõlema saare (Malta ja Gozo) päritolu ja ajalugu on sarnased, tunneb kohe Gozol, et sellel väikesel saarel on täiesti oma karakter. Siinset mägisemat loodust kaunistavad rohelised salud, kaljune rannajoon ja maalilised külad oma pisikeste kirikutega.\nKõigepealt külastasime mere-äärseid soolavanne. Üldse oli näha selles piirkonnas palju vannikesi mere ääres, kus kogutakse meresoola. (pilt galeriis)\nGgantija tempel on maailma vanim kiviehitis, ehitatud sadu aastaid enne Stonehenge’i ja Giza püramiide. (pilt galeriis) Malta esimeste asukate kõige püham paik tähendab tõlkes „hiiglase koobast“. Arvatavasti oli see pühendatud viljakuse jumalannale ja siin tegutses esimene oraakel, kuid kindlaid tõendeid säilinud pole. Ggantija tempel on üks kõige olulisem arheoloogiline paik Gozo saarel ja on loetletud UNESCO maailmapärandi nimekirja. Tempel on arvatavasti rajatud 3600 ja 3200 eKr paiku. Sarnane tempel asub ka Malta saarel.\nKülastasime ka Gozo pealinna Victoriat ja kaitsekindlust – Citadelli, mis oli hiljuti renoveeritud. (pilt galeriis)\nGozo on tuntuks teinud imelised vaated ja kaljumoodustised, nagu Sinine aken ja Seenekalju. Siniseks aknaks kutsutakse 100 m kõrgust kaljukaart, mille alt läbi vaadates jääb mulje, kui jälgiks hiiglaslikust aknast sügavsinist merd. (pilt galeriis)\nKes tahab rohkem lugeda Malta kohta, siis siin on vihjed:\nTänase päeva teemad: Methods for future research. Delfi method. (Delfi meetod on vestlus) Muutuva hariduse paradigmad. Ülemineku aeg juhtimises.\nLooge visioon, pange piltidesse, ettekujutus, mõte, idee. Püüdke see ellu viia, siis olete õigel teel. Koosta oma peas kontseptsioon „tuleviku koolist“. Loo „roadmapping“ (teekaart) ehk loo eesmärgid, pidepunktid nn trepiastmed, mis aitab sind samm-sammult jõuda eesmärgi poole.\nMuutuva hariduse paradigmad.\nRSA ANIMATE: Changing Education Paradigms !!! Soovitan vaadata videot.\nSir Ken Robinson arvab, et koolisüsteem seisab. Seega tuleb otsida erinevaid õpetamisviise ja vahendeid, kuidas paremini õpetada tulevikus. Me liigume edasi, otsime süsteeme ja võimalusi, personaalseid lahendusi. Koolid ei kao kuhugi, ega õpetajad ei kao kuhugi. Millised on siis tuleviku võimalused? Teame, et õppimine muutub, siis ka õpetamine muutub. Kuid me peame teadma, kuidas süsteemi muuta.\nArvamus: Osad kohalolijad arvavad, et video on liialt negatiivne. Seega lahtine küsimus: kas on õige õpetamine vanuse või taseme järgi? Mis on õige ja kas see on innovaatiline?\nEksperimendid: näiteks aeg-ajalt vahetada klassides õpetajaid.\nPüüdke leida grupp inimesi, kellega muutusi ellu viia. Kes mõtlevad samamoodi ja astuvad sama sammu, see ongi „muutuste meeskond“.\nAlati kaasneb muutustega ka erinevad hirmud ja ohud. A/Ü kaitse, õpetajad on pingete all, õpetajad kardavad muutuda, kas me teeme õigesti? Kuid siin tuleb öelda julgelt: õpime vigadest.\nGrupitöö jaoks anti paberisedelid näidetega erinevatest koolitundidest, hommikuringidest. Grupis pidime koos läbi arutama, mis meile meeldis, mis mitte.\nÜks huvitav näide oli Austraaliast > hommikushow. Kõik õpilased kogunevad aulasse ja esitavad midagi (luuletust, laulu, tantsu, etendust) ja nii kordamööda erinevatel päevadel. Näiteks täna esineb 1. a ja homme 1. b jne (mõned minutid). See arendab esinemisjulgust. (See oli huvitav ülesanne, kuid kahjuks ma ei jõudnud kõiki näiteid kirja panna, seega pean seda osa veel uurima).\nÕhtul toimus pidulik õhtusöök. Kursuse lõpetamine.\nViimase päeva loenguteema oli: Minu missioon: Isiklik lähenemine > olla võtmeisik. Loeng: Haara tulevikust kinni! Kuidas on teie kool teel tulevikku?\nMõtted: Eelkõige on kool õppimise keskus, keskendub õpilaste ettevalmistamisele tuleviku jaoks, kas nad on valmis minema tööturule?\nMida me täna teeme ja mõtleme, see juhtub ka tulevikus. Me ei saa tulevikku muuta, seda tuleb aktsepteerida. Kuid me saame oma kooli paremaks „disainida“ ja minna kaasa tuleviku poole. Ikka samm-sammult edasi, uskuge mida te teete!\nViimaseks kolm küsimust:\nHindamine. Kui oluline on hindamine? Kuidas me hindame õpetamist? Kuidas me hindame õppimist? Gozo lapsevanemad arvasid, et hindamine on väga oluline. Testide tulemused on tähtsad. Kuid hindamisse tuleb kaasata ka lapsevanemad.\nMuutumine. Fookuses on õpetajad.\nKool vajab rohkem õpetajaid. Kuidas õpetajad leiavad õpilaste jaoks rohkem aega.\nKuidas muuta õpetajate mõttemaailma, et on aeg edasi liikuda nn tuleviku poole.\n3. Erinevad õppimisvõimalused: koosolekud, projektid. Rakendada tööle nn "muutuste meeskond", kes teeb ettepankud, mida muuta ja kuhu suunas. Milliseid vahendeid me vajame?\nKui toimub edasiminek, st edu, tuleb ka tänu avaldada.\nKui sul on idee, siis peab olema ka vastus. Miks sa seda teed? Kuhu tahad jõuda? Mis on tulemus?\nLõpetuseks >kõigile üleskutse >koosta!\nTeaching Tomorrow! My action plan. Minu tegevuse plaan.\nVisioon > Milliseid uusi teadmisi (oskusi) tuleks rakendada minu organisatsioonis? Mis on minu tegevuse visioon ja mõte?\nEesmärgid > Mida ma pean tegema, et minu uued ideed rakenduksid?\nStrateegiad > Kuidas toimin edasi? Mis on minu strateegiad?\nKava (plaan) > Mida ma pean tegema, milline on minu plaan?\nTegevused (aktsioon) > Minu esimene tegevus?\nNB! „ punase ahvi“ teooria\nKui sul on midagi peas, tahad seda jagada. Sul on hea idee või mõte, käi kursustel, ole entusiastlik ning tule reaalsusesse tagasi. Kuidas te saate oma ideid jagada, leia inimesed st mõttekaaslased, kes on samasuguste mõtetega, kes tulevad sinuga kaasa. Püüdke leida sõpru. Ei tohi karta, kui sa soovid oma ideid sisse tuua ja ellu viia, siis pead suutma neid kaitsta. Kuid igas organisatsioonis on „punase ahvi jahimees“, seega tuleb oma ideedega olla ettevaatlik.\nSiiski, ära peatu! Ikka edasi!\nVeel huvitavaid Sir Ken Robinsoni videod:\nICT in Education - Barcelona 2016\nMinu nädal Barcelonas hakkab läbi saama. Homme samal istun juba lennukis ning naasen tagasi oma igapäevaellu.\nMis siis täna toimus? Kõigepealt vaadati üle eile tehtud kodulehed Weebly keskkonnas. Selle tegemisel olid meile ette antud mõned nõudmised, mis kindlasti pidi olema tehtud ning kõik said sellega ka edukalt hakkama. Kuna olin enda lehel kasutanud puslede kokkupanemist (skännitud noot on tükkideks, õpilased panevad kokku), siis selle pani koolitaja oma listi, mida tulevastele õpilastele soovitada. Hea oli jälle kasulik olla ;)\nKuna keeleõpetajaid oli meie koolitusel ainult üks, siis vastavad programmid käidi ainult linnulennult üle. Ma arvan, et mõni neist on päris kasutatav ka meie keeleõppes, kuid esmalt vajavad kindlasti aega tutvumiseks:\nFree rice freerice.com/#/english-vocabulary/1383\nJa siis midagi väikestega tegelejatele, et kui tagasisidet näiteks plaksu teel anda, siis bouncyballs.org/ :)\nJärgnes tagasisidelehtede täitmine ja tunnistuste üleandmine. Mulle ja ka teistele meeldis tohutult sealne koordinaator Cyril, kes oli alati väga positiivne, toimetas ja tegi kõik, et meil seal võimalikult mugav oleks. Mõistis huumorit ja tegi seda ka ise. Kingituseks saime Barcelona kirjadega pastaka ning otseloomulikult ideid rikastamaks meie igapäevaelu.\nTänane päev oli lühike - kodulehe tegemine Weeblys ja kes sai ülesandega valmis, võis lahkuda.\nKuna mõned aastad tagasi olin Weeblys kodulehe teinud, siis ei hakanud enam uut looma. Päris põnev oli vaadata, mis ma seal teinud olin: pusle, kuulamisseminar, kooriinfo, muusika ja muusikutega seotud sündmused... Aga et mitte loorberitel puhata, täiendasin lehte antud koolituse ülevaatega. Ja noh, ka Kuristiku õpib blogi on ju Weeblys ;)\nLihtsalt tutvustuse mõttes käidi üle mõned keskkonnad, kus sai videosid teha või kärpida, kuid pikemalt neile pidama ei jäädud. Olgu neist nimetatud näiteks www.one.com/en/, www.tubechop.com/, www.dvdvideosoft.com/, www.magisto.com/ ja www.kideos.com/#/. Neist TubeChop tundus tõesti midagi sellist, mida reaalselt vaja võiks minna. Mobiilis video loomiseks pakkusid rumeenlased välja retrica.co/.\nKuna eilse päeva läbivaks teemaks olid mobiiliseadmed tunnis, siis palusin luba tutvustada eestlaste väljatöötatud keskkonda Loquiz, mille kasutusõigus ka TKG-l on. Tegin neile väikese mängu erinevate vastusevarianteidega ning orienteerumisega, kuid kahjuks jäi mulje, et nende südant see ei võitnud. Võib-olla sellepärast, et registreerumine on pikem protsess ja tasuline, ei tea... Aga vähemalt korraks sain nad püsti ja liikuma, asi seegi ;)\nKui koolituspäev läbi, sattusin keskuse ees tunnistajaks meeleavaldusele. Mida seal nõuti, ma kindlaks ei teinud, kuid üliõpilased olid plakatite-loosungitega välja tulnud.\nKuna koolituspäev sai juba lõunast läbi, valisin kaardilt välja nö turistikad ja asusin neid "vallutama". Täna osutusid valituks Gaudi näputööd, Torre Agbar ja raudteejaam. Lisaks mereäärne promenaad oma hiilguses.\nGPS luges kokku 26tuhat sammu kogupikkusega 19,41 km. Mina olen rahul!\nTäna ma tundsin ennast hästi! Minu nimi ja hääl käis vestlusest palju läbi ja mis saab rohkem rõõmu teha, kui positiivses plaanis pildil olla :D Ja ega ma polekski varem saanud ennast näidata - pika vinnaga eestlane ju :D\nPäev algas eilsete teemade kordamisega ja kuna leidus sobiv hetk, siis lisaks läbikäidud esitlusprogrammidele tutvustasin meie kooli läbi Emaze keskkonna. Eesistuvatele bulgaarlastele meeldis see väga, nii et päris palju võis loengu keskel näha neid seda uurimas ja katsetamas. Vaheajal sain neid veel abistada klaviatuuri muutmisega bulgaariakeelseks (siin on kõik hispaaniakeelne, k.a arvuti kõik seaded ning algul võttis tükk aega, et kõik arusaadavaks muuta).\nLisaks korrati veel üle turvalisuse osa, et kõige tähtsam on ikkagi kasutada ajusid ja jääda mõistlikuks, mitte avaldada ja teha iga oma liigutust internetis läbimõtlemata.\nÜles kerkis ka küsimus, et kui kuhugi sisse logida ja seda teha nt Google’i või Facebook’i konto kaudu, siis kas see tähendab, et too keskkond saab teada minu parooli(d) ja hakkab seda kasutama. Ma ise ja ka teised koolitusel viibijad polnud sellele varem mõelnud, aga lühike vastus on EI.\nEdasi jätkus päev telefonide kasutamisega tunnis. Ette võeti meil juba tuntud Kahoot. Kuna peale minu polnud meist keegi sellega kursis (või siis lihtsalt ei vastanud), siis tutvustasin oma vaatenurgast, mida ja millal ja kuidas ja miks ma seda kasutan. Tehti ka proovitest maailma toidulaudade kohta. Selle võitsin loomulikult mina 2000+ lisapunktiga :D\nKohvipaus ja seejärel pidid kõik ise ühe lühikese esitluse valmis tegema, et neid koos lahendada.\nKuna lühimängud võtsid omajagu aega, siis teiste keskkondadega täna väga palju tegeleda ei jõudnud. Kiirkorras said üle vaadatud Quizizz (sarnane Kahootiga, kuid saab anda ka koduseid ülesandeid), Quizlet (mõistekaardid, keeleõppes ka hääldus), Kubbu (ideelt nagu Memory Game, et leida õiged paarid või vasted, Domino, ristsõnad) ja Plickers. Neist viimasest polnud ma midagi varem kuulnud ning ideelt meeldis see mulle väga. Põhimõte seisneb selles, et kui muidu me eeldame, et testides kasutavad mobiiltelefoni õpilased, siis siin on vastupidi. Iga mängija ja saab omale QR-koodi tükikese moodi kujundi, mille õpetaja on varem enda kontol regitreerinud (nimi+ number). Kui ilmuvad vastused, siis õpilane peab keerama kujundi käes õigetpidi ning õpetaja skaneerib telefoniga vastused sisse. Kohe ilmuvad vastused, kes on vastanud, õigesti või valesti. Mulle isiklikult tundus see väga värskendav teiste programmide seas ning kui printeri lähedusse ükskord satun, siis proovin kindlasti järele. Lühitutvustus asub siin: https://www.youtube.com/watch?v=bejiz2HzUz8\nPikemaid videosid selle kohta uuri juba ise ;)\nSellega saigi tänane tööpäev koolituskeskuses läbi.\nMis puudutab hispaanlasi, siis mulle tundub, et nad on tohutud mängurid. Hotellitelekas näitab vähemalt nelja kanalit, kus keegi 24/7 kaartidega ennustab. Lisaks on koolituskeskuse akna taga loteriipunkt ja absoluutselt kõik kolm päeva, mis ma olen koolitusel olnud, lookleb ukse taga pikk järjekord. Rahvas loodab!\nP.S. Me ei istu trellide taga, tegu on prantuse rõduga.\nTäna oli esimene pikem tööpäev ning kirjade järgi pidi räägitama nii plagiaadist kui ohutusest kübermaailmas. Neist esimene jäi täna välja ning koolitaja lubas selle juurde tagasi tulla neljapäeval. Mis puudutab aga ohutust/ohtlikkust tehnoloogiamaailmas, siis selle kohta läks käima väga asjalik arutelu. Arutleti teemadel, mis üldse on küberkiusamine ja -jälitamine, kes võiks olla tüüpiline häkker, mis ohud meid ees ootavad jne. Kõik rääkisid oma kogemustest, vaadati teemaga haakuvaid videosid ja tõdeti, et kõik, mis sa oled kuhugi üles pannud, sinna ka jääb.\nPäeva teine pool koosnes erinevate programmide tutvustamisele ja harjutamisele. Kõigepealt võeti aluseks Google Drive ja sellega seonduv. Koostati ühine kaust ning erinevate ülesannete tegemisele ja lahendamisele läks poolteist tundi küll. Seejärel võeti sihikule Powtoon, kus kõik pidid tegema ühe ettekande, mis hiljem grupi ees ette kanti. Teised programmid nagu näiteks Prezi või Emaze said ainult ära märgitud.\nKolmas blokk kandis pealkirja kodeerimine ja loogika. Sellega täna eriti palju tegeleda ei jõudnud, sest aeg hakkas lõppema, kuid nt algklassidele mõtlemist soodustava ja loogikat arendava mänguna soovitan LightBoti küll.\nLõpetuseks mõned mõtted, mis tänasest loengust erinevatel hetkedel kirja pandud sai:\nselleks, et olla edukas, peab sul olema süsteem;\ntundi andes delegeeri ülesandeid. Selle asemel, et korrata segaseks jäänud infot, lase seda teha õpilasel, kes sai aru;\nFlipped Classroom ehk otsetõlkes segatud õpe. Meil on nii, et tunnis õpitakse, kodus tehakse koduseid ülesandeid. Vahelduseks aga võiks proovida vastupidi, sest õpilased vajavad tihtipeale ainult mingit väikest tõuget, mis neid õigele rajale tagasi suunaks. Kodus pole kõigil sellist inimest võtta, koolis aga saaks õpetaja vajadusel suunata ja abistada. Koduseks ülesandeks jääks tunnimaterjali õppimine.\nKas selline asi mõeldav on ja tulemust annab, ma ei oska öelda, kuid proovimist tasub küll.\nAhjaa, täna liitus meie koolitusega veel üks kreeklane.\nIlm Barcelonas on läinud ilusamaks. Kui varahommikul ärkasin suure paduvihma peale üles ning hommikusöögilauaski kõmises hotelli söögitoa klaaskatus hirmuäratavalt, siis lõuna ajal tuli juba päike välja ning ilm läks piisavalt soojaks. Hämaraks läheb üpris varakult ja kuna koolipäev sai läbi vahetult enne pimedaksminekut, siis palju ümbruskonnas ringi käia ei jõudnud. Tänane saak oli 15tuh sammu ja kuna olin jõudnud kesklinnast piisavalt kaugele, siis tagasi hotelli tulin juba metrooga. Tee peale jäid järgnevad kohad:\nTerve see nädal hakkab minu nö tööpäev kl 9.30, mis vahelduseks on päris tore. Ühistranspordiga liiklema ei pea, koolituskeskus asub hotellist 2 minuti jalutuskäigu kaugusel ja need kaks kuuluvad Placa de Catalunya piirkonda. Koolitusel on meid kokku 11: Rumeeniast 4, Bulgaariast 3, Kreekast 2, Türgist 1 ja nende mõistes täiesti teisest maailmast ehk Eestist 1.\nTänane päev algas tutvumise ja sissejuhatusega. Räägiti võimalustest, mis kellelgi on ning koolitaja tõdes, et kuigi vahendid on, siis tihtipeale õpetajad ei kasuta just sellepärast tehnoloogilisi vahendeid, et puuduvad: 1) teadmised; 2) aeg; 3) side oma ainega -> kõik on suur ümmargune mull. Kuna juba praegu on meie igapäevane elu ümbritsetud tehnoloogiaga, siis paratamatult me peame ajaga kaasas käima ja leidma uusi aspekte tunni mitmekesistamisel. Tehnoloogia kasutamine tunnis peaks olema nö nähtamatu ja hoolega läbimõeldud, siis pole õpilased mitte ainult ainega seotud, vaid omavad ka rohkem kontrolli õppimise üle. See omakorda aitab kaasa sellele, et õpilased on suurema tõenäosusega huvitatud õpitavast materjalist, leides sealt enda jaoks väljakutse. Kui õpetaja on otsustanud hakata kasutama infotehnoloogilisi vahendeid, siis tahes-tahtmata ei ole tema enam tähelepanu keskpunktis. See aga ei tähenda, et õpetajat pole enam üldse õppimisprotsessis vaja. Tema roll muutub suunavaks: juhendada, suunata koostööd/koostööle, aidata infot sorteerida, aidata õpilasel kasutada digitaalseid vahendeid efektiivselt (=> müüt, et digiajastu lapsed oskavad kõike). Kuidas see kõik välja peaks nägema, peaks selguma nädala jooksul.\nPäeva teine pool koosnes 3-tunnisest linnaekskursioonist giidiga. Marsruut oli natuke erinev sellest, mida raamatud ja netileheküljed enamasti turistidele soovitavad, kuid seda põnevam. Tänase päeva saagiks nii giidiga kui ilma olid: La Rambla, Barcelona katedraal, Ciutadella park, Parlamendihoone ja Triumfikaar, sekka nipet-näpet hooned, tänavad, kohad.\nKõigepealt olgu ära mainitud, et algne koolitus Innovative Approaches to Teaching muutis mitu korda toimumisaega, kord juulis, siis oktoobris ja lõpuks tuli üldse välja sellise variandiga nagu ICT in Education ja üldsegi novembris. Tahaks väga loota, et koolitajatel on tagataskus mõni trikk, mida Eesti õpetajad e-Riigi kodanikena pole veel kuulnud-näinud ning tagasi Eestisse saabun nii, et kõigil on vau-efekt.\nReis Barcelonasse oli õnneks mõistlikul ajal. Sai hommikul tavalisel ajal üles ärgatud ning lend Amsterdami startis kell 10. Lennuk oli pisike, aga kuna olen veel pisematega lennanud, siis nii jube kõik ei olnud. Esialgu. Päike paistis, sai üks pildikegi klõpsatud.\nKui Amsterdam oli juba kiviviske kaugusel, kattusid peopesad külma higiga. Lisaks sellele, et lennuki nina-saba käisid üles-alla, õõtsus lennuk veel paremale-vasakule ka. Tallinnas hoiatati küll tuule eest, aga sellist ei osanud oodata. Olles vaadanud Lennuõnnetuste uurimise saateid, siis üritasin mõttes läbi kedrata protseduure, mida piloodid võiksid-peaksid tegema. Maha me igatahes saime ja tervetena.\nMa vist päris hästi ei mõika seda lennukis aplodeerimise asja. Siiani olen sattunud lendudele, kus peale täiesti kena sõitu hakkab rahvas plaksutama. Kes TI-TI, kes TA või isegi TI-RI-TI-RI rütmis. Seekord aga, saate aru, täielik vaikus! Ma oleks püsti ka tõusnud, kui rihmad poleks mind kinni hoidnud ja nüüd ei midagi - täielik vaikus! Täielik hämming!\nLendude vahe oli 2,5h ja vahepeal polnud tuul vaibunud. Jätkulend oli ikka kõvasti suuremas lennukis ja isegi paigalseistes oli tunne nagu seilaks kuskil merel. Tuulelipud lennujaamas ei saanud ka aru, kuhupoole lehvima peavad ja stjuardessidel oli tükk tegu tasakaalu hoidmisega. Kuna lend oli niikuinii ootele pandud, otsustasin pardaajakirjast välja otsida kõige kallima eseme. Siinkohal mõtlen, et oleks võinud ju kõige odavama ka valida, aega ju oli... Igatahes ennustus läks täppi ja 500€ kell oli täiesti olemas. Teine koht aga 320€ ja pastakas!? Salamisi lootsin, et näen reaalselt ka selle ostjat, aga jäi seekord ära.\nBarcelonas tervitas 18-kraadine pühapäeva õhtupoolik. Päike oli juba peaaegu loojunud ning maad oli võtnud mõnus sume valgus. Lennujaama ühendus kesklinnaga on tihe ja kiire, 20 minutiga olin lõpp-peatuses kohal. Kuna telefon ei suutnud satelliite üles leida, tuli hotelli otsimisel appi võtta vana hea kaart. Suutsin ikka ühe ringi sisse tekitada, aga kuna sattusin muuhulgas ka La Ramblale, siis enda roostes kaardilugemisoskuse peale tige ei olnud. Rahvast oli palju, kes ajasid juttu, kes kiirustasid kuhugi, kes lahutasid meelt. Kui poleks üksi ja kohvritega olnud, oleksin tahtnud seda melu kauem nautida.\nKoolituskeskus on hotelliga samal tänaval, mõned majad edasi. Ma vist natuke kardan, aga mõeldes kõikidele nendele tublidele õpetajatele, kes juba hakkama saanud on, siis vist pole hullu. Eks näis. Igatahes homme hakkan targaks!\nHommik. Väike hommikusöök ja jalutuskäik Marsalfornis. Lähen ostsima sobivat ujumiskohta. (Pildil)\nJalutuskäigult tagasi tulles on vaim kursuseks valmis. Kordan kõik inglise keelsed tutvustavad tekstid üle. Olen Eestis olles viimase kahe kuuga niipalju inglise keelt meeldetuletanud ja õppinud, kui terve eluea jooksul üldse.\nAlgab kursus „Teaching Tomorrow“ Malta 2016\nEnne kursusele minekut, pidin liituma digitaalse õpikeskkonnaga CANVAS. Kursusejuhendajad olid Canvasse üles pannud mitmeid küsimusi ja ülesanded. Seega enne Maltale sõitu oli mul kodus vaja palju ettevalmistada. Ülesanded olid järgmised:\nEsitleda oma organisatsiooni.\nEsitlus endast ja oma kirest hariduses (passions).\nOtsi internetist artikkel „tuleviku haridusest“ (future education), kommenteeri\nPane üles oma biograafia\nÕpikeskkonnas saab jälgida, kes on sinu postitusi lugenud ja kommenteerinud. Igatahes kursusejuhendajatele meie kooli tutvustus väga meeldis. Aitäh, tegijatele!\nKommentaarid: Great presentation of the school! Nice pictures. Thanks for this contribution.\nGreetings Peter Peter Van De Moortel , 28 Oct at 10:56\nThanks Veinika. Great pictures, nice school! Peter\nPeter Van De Moortel, 5 Nov at 12:31\nThanks for the presentation! Peter\nPeter Van De Moortel , 12 Nov at 12:19\nKõik kursusel osalejad kogunesid kell 14.00 ruumi nimega Argus, kus toimus vabas vormis vestlus ja tutvumine. „I am Veinika, form Estonia“. Nii saingi teada, et kursusele oli kogunenud 23 „studendit“, mitmest erinevast riigist: Maltalt, Portugalist, Belgiast ja Hollandist. Meie kursuse juhandajateks on Peter Van De Moortel on ja Pieter Chlarie Belgiast Eekhout Academy*st.\nEsimeses loengus toimusid mitmed osalejaid tutvustavad mängud:\ntule laua tagant ära ja leia grupist keegi kellele meeldib sama toit, mis sulle;\nleia grupist keegi kellel on sama hobi, mis sul;\nleia grupist keegi kellel on sama lemmiklinn, mis sul.\nJärgmine mäng oli: kirjuta paberile oma nimi ja riik, kust sa tuled; nüüd vaheta kellegagi see paber ja loe ning ütle, mida sa näed ning loe „ I am Veinika form Estonia“ ja vahetada oma lipiku teise vastu ning ütled „I Catia form Portugal“, „I am Jan from Nederland“, seni kuni ring on täis ja sa saad kätte jälle oma lipiku oma nimega.\nNeed mängud olid tõesti head, tekitasid koheselt vaba ja mõnusa suhtlemise õhkkonna. Lisaks pidi igaüks veel enda ette lauale tegema suure nimesildi, et kõik kohe näeksid, mis su nimi on ja kellega suhtled.\nMängudele järgnes avatud vestlus, kus kõik osalejad kordamööda tutvustasid ennast, rääkisid endast, oma tööst ja mõttetest. Kes oli end juba ära tutvustanud, pidi nimetama järgmise esineja. Nii õpitigi kõiki nimepidi tundma.\nSissejuhatav teema oli: Triggening questions inside school. (Valla pääsenud küsimused koolis?) (Veinika tõlge)*\nSeega on hariduses aktuaalseks tõusnud järgmised küsimused ja probleemid ning arutelud:\nMilliseid teadmisi, oskusi ja hoiakuid on meil tulevikus vaja?\nKas ühtne õppekava sobib kõigile?\nKas täna on koolis arvutiklassi vaja?\nKas on õige alustada koolipäeva kell 8.00 ja lõpetada kell 16.00? Näide: Soovitati koolipäeva alustada kell 10.00, siis on lapsed piisavalt ärganud.\nKas nutitehnika kasutamise piiramine on õige? Vastupidi soovitati, võta oma tehnika kooli kaasa ja kasuta seda. Telefon on osa õpetamisest, sest maailm muutub. Räägime ju kvaliteetsest haridusest.\nKas igaühe jaoks on lõpuTEST valik? Küsimus on selles, kas test on testi jaoks või teadmiste jaoks? Kumb on meile vajalikum?\nKas igaühe jaoks sobib ühesugune õpetamiskeskkond?\nKas suureneb oht, et õpetajad töötavad üksi. Siin toodi näide, et 25% õpetajatest lahkub koolist 1-4 aasta jooksul. Kuna on tööga liialt ülekoormatud.\nMis toimub väljaspool kooli? Kas koolis omandame piisavalt sotsiaalseid oskusi, mida meile on eluks vaja?\nNende küsimuste üle toimus suur arutelu.\nTeema lõpetuseks näidati pilti: KILPKONN ja JÄNES. Kilpkonna võrreldi haridusega ja jänest teadusega. Kumb liigub kiiremini?\n11. november 2016\nMinu koolitusreis algas öösel kell 3, siis oli vaja tõusta ja sõita lennujaama. Lennujaama jõudsin õigel ajal ilma igasuguste viperusteta, andsin pagasi ära ja jäin lennuki väljumist ootama. Lend hilines, pidi väljuma kell 6.05, kuid väljus 20 minutit hiljem. Lennukikapten teatas, et õues on väga külm ilm ja nad peavad midagi (jääd?) lennuki küljest üles sulatama, kui sain õigesti aru?\nLend väljus ja võttis tüüri lõunamaapoole. Lennuk jõudis Frankfurti lennujaama kahe tunniga st plaani järgi pidi lennuk sinna lendama 1.30 minutit ja veel ootamine Tallinna lennujaamas otsa, nii et kokkuvõttes aega kulus. Frankfurti jõudes olingi juba natuke pabinas, sest minu järgmine Maltale viiv lennuk pidi väljuma varsti. Kuid siis ütles lennukikapten imelised sõnad kell 7.30, aeg läks tagasi tund aega. Olin unustanud, et Saksamaal on teine aeg. Ise veel mõtlesin, kuidas ma küll jõuan ühest lennujaama otsast teise, teades kui suur on Frankfurdi lennujaam. Pagas ka veel võtta!\nSee oli hea teade, nüüd sain aru, et mul on aega küll. Marssisin siis ühest lennujaama otsast teise (kahju et sammuloendurit peale ei pannud, oma 20-25 minutit kõndisin). Jõudsin oma piletil olnud värva juurde A28 ja sättisin end mõnusalt Wifi alasse lamamistoolile surfama. Aeg läks, ikka ja jälle vaatasin tabloole, kas juba kuulutavad lennu välja, aga ei. Hoopiski värava A28 juurde kogunesid Portosse reisijad. Sain aru, et midagi on valesti. Uurisin asja, minu lend Maltale oli viidud edasi teise väravasse. Jälle hakkasin lennujaama teise otsa marssima. Jõudsin kohale! Lend väljus õigeaegselt.\nPagasi sain kätte ja väljusin lennujaamast ootusärevalt, jäin otsima ja vaatama, kas minu tellitud transfeer on kohal. Oli - VEINIKA LEMSALU, uhkelt paberil! Olen selliste nimesiltidega transfeere Tallinna Lennujaamas näinud kadedusega. VIP. Algaski sõit läbi Malta.\nLennujaam asub ühel pool saart, Gozole viiv Cirkewwa sadam teisel pool saart. Sõit taksoga kestis terve tund, sest üle mägede, mööda kitsaid mägiteid ja läbi väikelinnade võttis palju aega. Vaatasin siis hoolsa õpilasena usinasti aknast välja, et kõike nähtut jäädvustada ja mida ma nägin: kivid, kiviaiad, kivimajad, vahele natuke põldusid ja tiba rohelist. Silma jäid suured ja võimsad viigipuud. Arhitektuuriliselt meenutasid liivakivist majad mulle Iisraeli Jaffa linna ja Jeruusalemma, kuigi natuke sarnanesid kreeka majadega. Selgelt oli näha Osmani impeeriumi mõjusid: majadel eenduvad rõdud ja teravatipulised aknad. Selline madal tihe hoonestus. Eks see Malta ongi olnud paljude kultuuridega segunenud, nagu nende keelgi (Malta keel pärineb ühest Magrebi araabia keele murdest ja on araabia keele lähedane sugulane).\nJõudsime transfeeriga õnnelikult Cirkewwa sadamasse ja juht ütles mulle aidaa! Issand, mis ma nüüd teen? Juht vastas: mine laevale, sulle tullakse vastu. Lohistasin siis oma kohvri praami peale ja sõit võiksi alata Gozo saare poole.\nGozo saarel, Mgarri sadamas oli jälle mul uhkelt vastas transfeer (takso). Teekond sadamast Marsalforni oli peaaegu samasugune nagu Valetta lennujaamast Cirkewwa sadamani. Natuke lühem, kuid ikkagi kitsad mägiteed, kiviaiad ja ikka veel kiviaiad, väikelinnad.\nJõudsin Marsalforni, hotelli Calypso. Kokku võttis see teekond Lagedi - Tallinn - Frankfurt - Valetta - Gozo - hotelli Calypso pea 12 tundi.\nHotellis laabus kõik kenasti, sain toa võtme ja kõik täpsed juhised. Nüüd jääb oodata ainult homset, mil siia hotelli kogu grupp saabub.\nPuhkasin veidi, pakkisin asjad lahti ning läksin siis kohaliku linnaga tutvuma.\nMarsalforn - on väike linn, mis asub mere ääres ja, mis on kunagi olnud aktiivne kaluriküla. Nähes mere ääres ja sadamas neid kirjusid paate, võrgukuure, kalavõrke ja kalamehi võib arvata, et kalapüügiga tegeletakse siin tänapäeval usinasti ka edasi. Tundub, et suveperioodil on linn turistidest tulvil, kuid praegu küll märkasin, kuidas linn end talveks kokku pakib ja restorane järjest kinni paneb. Vaikne periood on algamas.\nÕhtul avasin ööseks rõduukse, et tuppa oleks kosta terve öö läbi merekohinat. Meri möllas tuules ja tormis, meri peksis vahutavaid lained kaldakaitsete vastu - see oli nagu muusika minu kõrvadele, kuna olen Meriväljal mere ääres üles kasvanud. Muusika missugune!\nVõtan raamatu Minu Tenerife, loen mõned leheküljed ja uni kohe platsis... Head ööd!


Sisekaitseakadeemia lõpetasid 16 vanglaametnikku | SISEKAITSEAKADEEMIA\nTäna, 10. veebruaril anti lõputunnistus Sisekaitseakadeemia justiitskolledži kutseõppe 16 vanglaametnikule, kelle tööks on hoida vanglates korda ja aidata vangil valmistuda uueks ning ausaks eluks väljaspool vanglat.\nEesti riigi ametlik poliitika on vangistust kandvate isikute arvukuse jätkuv vähendamine ja seekaudu vanglates tehtava taasühiskonnastamise töö tõhustamine. Ka akadeemia õppetöös pannakse üha enam rõhku just sellele väljaõppe osale, milles õppurid omandavad oskuse toetada vanglateele sattunud inimeste õigete eluhoiakute väljaarendamist ja suunamist.\nJustiitskolledži esindaja Ivo Kitsingu sõnul peab tänapäeva vanglaametnik tundma nii õigusküsimusi kui ka religiooni, kultuuri, psühholoogiat, sotsiaaltööd ja palju muud. „Vanglasüsteemi eesmärk on vähendada korduvkuritegevust ja suurendada nii ühiskonna turvalisust. Kõik tänased lõpetajad on lõpueksamil oma teadmisi ja oskusi demonstreerinud ning seeläbi lõputunnistuse auga välja teeninud,“ hindab tunnistuse saajate ettevalmistust Kitsing.\nLõpetajaid tervitasid Sisekaitseakadeemia rektor Marek Link, Justiitsministeeriumi vanglate osakonna karistuse täideviimise talituse juhataja Priit Post ja mitmed teised vanglateenistuse juhtivametnikud.\n28. veebruaril algab Sisekaitseakadeemias juba uute õpilaste vastuvõtt ja õppima ootame nii ametkondliku suunamisega kui avaliku konkursi läbinud uusi alustajaid, kel on võimed ja tahtmine teha tänapäevast vanglatööd.\nSisekaitseakadeemia justiitskolledž pakub nii rakenduskõrgharidust kui ka kutseõpet keskhariduse baasil kõigile, kes soovivad muuta ühiskonda turvalisemaks ja vähendada kuritegevust. Kolledži lõpetanu asub tööle justiitsministeeriumi haldusalasse kuuluvas vanglateenistuses. Kutseõppe ehk vanglaametniku eriala õppinutel tekib põhjalik arusaam vanglateenistusest, neile õpetatakse praktilisi oskusi ja teadmisi tööks järelvalveametnikuna.


Mis tunne on tunda valu ja rõõmu? | Teatritasku\nÜlesanne oli selline:\n“Tuletage meelde, mis teid elus naerma ja nutma ajab. Valige kahest küsimusest üks ja vastake palun.\n•Millal ja mis põhjusel te viimane kord südamest nutsite? (Muutusite kurvaks nii, et see on meeles ka täna.)\n•Millal ja miks viimane kord südamest naersite? (Olite rõõmus nii, et see on meeles ka täna.)\nMõelge enda ja teiste jaoks situatsioonist võimalikult detailitäpselt. Pange see lugu kirja.”\nNad panid. Ja Lelles, me kaastundes kahe teatrimaski vahel ka rääkisime. Inimeseks jäämisest suures plaanis ja väikeses.\nMillal ma viimati...\nViimati nutsin ja südamest kurb olin suvel, täpsemalt juuni lõpus Prantsusmaal. Seal toimus noortevahetus, kus osalesid eestlased, prantslased ja serblased. Ning ma nutsin sellel õhtul, kui serblased ära läksid, kuna me saime väga lähedasteks. Muutun siiamaani kurvaks, kui ma sellest mõtlen.\nViimati ajas mind nutma film „Avastades eikunagimaad“. Televiisorist kanaleid klõpsides sattusin äkitselt selle peale. Olin seda juba ammu tahtnud näha ja see, et pool filmi jäi nägemata, mind ei morjendanud. Film rääkis näitekirjanikust, kes sai inspiratsiooni ühest perekonnast. Neid tundma õppides kiindus ta neisse ning kirjutas näidendi „Peeter Paan“.\nPereks oli ema oma poegadega. Lõpus ema haigestus ning suri. See kiskus mind endasse, ma ei pannud enda ümber sagivaid pereliikmeid enam tähelegi. Kuna film oli kurva lõpuga, kiskus see pisaraid välja päris palju. Istusin diivanil ja lihtsalt nutsin. See oli minu jaoks üsnagi üllatav, sest ei nuta tavaliselt, kui filmil on kurb lõpp. Järelikult oli näitlejatöö hea, sest minust saadi see emotsioon kätte.\nSüdamest nutsin ma ilmselt viimati 3. jaanuaril, kui pidin jätma oma 13aastase koeraga igaveseks hüvasti. Ta oli äkki väga haigeks jäänud ja ma teadsin, et õhtul tuleb loomaarst, kes ta magama paneb, et teda piinadest säästa.\nLäksin pärast kooli tema kuudi juurde, kus ta lamas, pea jalgadel. Tema silmis oli nukrus ja valu. Ma ütlesin talle, kui väga ma teda armastan ja et ta on parim koer maailmas. Ja siis ma lihtsalt kükitasin tema juures, silitasin ta pead ja pisarad voolasid mööda mu põski. See oli viimane kord, kui ma teda nägin.\nTraditsiooniks on saanud Riinimanda Saaremaa laagri järgne enda tühjaks valamine pisarate abil. Emotsioone koguneb laagri jooksul nii palju, et terve tagasisõit on nagu kõndimine õhkõrnal jääl, paksu udu sees – iga hetk võivad pisarad voolama hakata, emotsioone on nii palju, et ei tea, kuidas end tunda… Lahkumise kurbus.\nÕues oli jahe. Või vähemalt tundus nii, vaadates inimesi, kes võimalikult paksult ennast riidesse olid toppinud. Ise ma ilma ei mäleta. Mäletan ainult seda, kuidas mu jalad kontrollimatult värisesid ja higised käed ema pihku olid pugenud. Käimas oli Susi Öö II kontsert.\nKohe oli käes see hetk. Kohe pidin astuma lavale – laulma. Ja seda esimest korda. Sisendades enesele sisse enesekindlust, astusin ma lavale. Avasin end. Olen alati võrrelnud laval laulmist alasti olekuga. Kõik häälekumerused, emotsioonivirvendused näol on kõigile näha.\nTundsin end suurepäraselt! Kõik läks nii hästi! Ei tahtnud sealt lavalt lahkuda! Kui sammusin tagasi oma koha poole ema kõrval, nägin oma sõprade nägudel suuri naeratusi, kõigil pöidlad püsti, minu poole vehkimas. Nüüd kõige tähtsam! Mu ema! Ootasin, millal ma tema suust uskumatut uhkust minu üle kuulen, kuidas ta mind kiidab!\n„Mõne koha peal värises su hääl ikka päris hullusti, aga muidu oli väga hea!“\nOlen alati olnud väga enesekriitiline. Seda siiamaani. See pealtnäha tavaline lause, mis ta mulle lausus, puges nii sügavalt mu hinge ja lõhkus seal midagi. Naeratasin viisakalt ja vabandasin, et pean korra „nina puuderdama minema“. Proovisin kiirelt WC-de poole minna, jättes enda järele lõpmatud kiidusõnad mu esinemise kohta. Ükski ei lugenud enam. See kõige tähtsam… selle kõige tähtsama inimese arvamus oli minusse nii sügavale sööbinud, et ma ei uskunud enam ühtegi kiidusõna.\nSulgesin enda järelt ukse ja vaatasin peeglisse. Tundsin häbi, pingelangust, rõõmu… Kõike segamini. Ma ei saanud aru, mis minuga toimub. Pisarad vaid voolasid mööda mu nägu ja hingamine oli kõike muud kui kontrolli all. Nägu kuumusest õhetamas.\nKuidas sai nii väikene ja süütu kriitika mu hinge niiviisi murda. Ehk oli see seepärast, et mingi osa minust tahtis muljet avaldada ainult temale – emale?\nSellel õhtul pidin ma veel mitmeid kordi end ohjeldama. Murdudes pidin jooksma kõigest kähku eemale. Võib-olla see, et kirjutan seda praegugi, pisar silmas, tähendab seda, et kõik ei ole veel minust lahkunud.\nTere, mina valisin selle kurvema küsimuse.\nMa nutsin viimati, kui mu õde Šveitsi läks, sest ma teadsin, et ta ei tule niipea tagasi ja ma ei näe teda pikka aega.\nEerik Robert Ots:\nViimast korda, kui nutsin, ei mäleta. Mitte, et ma arvaks, et nutmine on nõrkadele või midagi, aga lihtsalt ei mäleta. Ju siis on olnud sellised ajad, mil pole vaja pisaraid valada.\nKordi, mil olen kõvasti ja südamest naernud, on olnud palju. Üks, mida selgelt mäletan, on 1. aprill 2013. Pärast seda olen ka naernud, aga ei mäleta nii detailselt.\nMe (mina, Ursel ja Henri) olime muusikaõpetajale lubanud, et teeme 20-minutilise etüüdi naljapäeva puhul. See oli esmaspäevane päev. Eelmise nädala lõpus oli olnud teatripäev, kus saime samamoodi maha ühe lühietüüdiga. Nädalavahetusel ei olnud eriti palju aega arutada, seega saime kokku esmaspäeva hommikul, tundide ajast. Lavale oli vaja minna kell 10.\nKell 8.10 sulgesime end õpilasesinduse ruumi ja hakkasime mõtlema. Loomulikult ei olnud esimesed 20 minutit mitte ühtegi ideed. Siis tuli aga kellelgi mõte teha tsirkust. Hakkasime kohe ümisema kuulsat Julius Fuciku “Gladiaatorite sissemarsi” teemat. Selle lisandus lakkamatu naer ja kohe hakkas tulema ideid, kuidas teha 5 minutit RÜG laval kõige halvemat tsirkust elades. Keset naeru kostusid hüüded nagu: “Pane vett suhu ja siis ma panen välgumihkli põlema ja siis sa lihtsalt puhud selle ära!”. Lõpuks saimegi kava kokku ja läksime kell 10 lavale.\nOlen naerualdis inimene. Naer süttib kergelt, kuid vahel liigagi kergelt. Naer on ju nakkav.\nSõpradega käib pidev üksteise nögamine ja pulli kütmine. Naeruta ei saa.\nOlen rõõmus, kui saan tegelda sellega, mis mulle meeldib, ja olla koos inimestega, kellega on mul hea olla. See on justkui paradiis. Kõik, mis käib igapäevaelus närvidele või häirib, kaob kuhugile ja tänu sellele sünnib ka naer ja armastus. Eelkõige juhtub seda erinevates suvelaagrites, kus saab olla ühes naerust pakatavas mullis ja miski ei sega.\nNaer võib vahel kergesti muutuda ka kurbuseks. Kurbuse esilekutsujaks võib olla mis iganes, aga varem või hiljem ta tuleb, sest naeru ei jätku igaveseks. Kurbus annab naerule hingamispausi. Nutt kui ka kurbus aitavad edasi liikuda. Meel läheb härdaks, kui meenutada hetki, mil sai sõpradega nalja visatud ja püksid märjaks naerdud. Millalgi saab jälle naerda, et selle kunagise meenutuse peale tuli pisar silma…\nTuba Võhma kollases rahvamajas. Teine korrus. Nelja voodiga tuba. Kaks värvilist nõukaaegset lampi laes. Ega´s ka tapeet uuem ole. Aknapoolsetes voodites lebavad kaks noormeest, mõlemad eraldi oma voodites. Pool tundi kõõksuvad, sest fantaasia ei anna asu. Üks nali keeratakse teiseks ja nii moodustub potentsiaalne naeruvulkaan, mis kohe plahvatab. Ja see plahvatabki. Mehed on krampides. Hiljem õhtul hoiavad needsamad tüübid endail pisaraid tagasi…\nMillal ja mis põhjusel te viimane kord südamest nutsite? Umbes tund aega tagasi. Kuna sellistest asjadest rääkimine tuleb mul üldiselt läbi valu ja kokkusurutud hammaste ning praegu olen ma selleks liiga läbi, saadan lihtsalt väikese jupi ühest Bukowski luuletusest. Õnneks on kõik juba niikuinii ära öeldud.\nSellel nädalal toimus meie koolis seoses rebaste ristimisega palju erinevaid tegevusi ja üheks hittlauseks oli „JAHIMEES!”, mida kuuldes pidid kõik rebased pikali maha heitma. Esimese päeva lõpus paluti kümnendikel koguneda garderoobi, et neid siis seal teekonnaks ette valmistada. Muidugi tuli kellelgi idee karjuda „JAHIMEES!”, mille peale siis kõik pikali viskasid. Garderoobis oli lisaks vanematele õpilastele veel ka kaks esimese klassi tüdrukut, kes suures segaduses olles ka väga madalale maha kükitasid ja vaikselt ringi piilusid. Läksin kiiresti tüdrukute juurde ja esimese asjana küsisid nad : „Kas päriselt tuleb jahimees?”.\nMa hakkasin selle peale südamest naerma, sest sellist siirust ei olnud ma juba ammu mitte kusagil kogenud. Mõistsin tüdrukute suurt muret ja toimetasin nad vaikselt kärast eemale ning seletasin, et see on ainult nali, aga nemad olid endiselt tõsiselt segaduses. Isegi mitu tundi hiljem ja veel järgmisel päevalgi ajas sellele mõtlemine mind muhelema. Vahel on tore kogeda täiesti ootamatuid hetkeemotsioone, mis võivad jätta sügavama jälje kui oodatagi oskaksid.\nMinu lugu räägib juhtumist, mis leidis eile aset mu vanemaga. Istusime laua ääres ning telekas mängis. Ühel hetkel vanaema sai aru, et teleka heli on liiga vali ning ta otsustas seda vaiksemaks hakata panema. Jälgisin ta tegevust ning nägin, et telekapuldi asemel võttis ta laualt enda mobiili ja hakkas nuppu vajutama. Hakkasin vaikselt naerma ning suure nuppude muljumise peale sai ta ka ise aru, et telekas vaiksemaks ei lähe ja üleüldse on tal käes vale asi. Hakkasime mõlemad südamest naerma ning siiani mõeldes selle armsalt tobeda loo peale tuleb naeratus näole.\nKõige esimene asi, mis mulle meenub seoses kurbuse ja nutmisega, juhtus aasta tagasi. Kuigi see pole viimane kord, kui ma südamest nutsin, on see üks kurvemaid hetki, mida ma mäletan.\nMu vanaemal oli kass nimega Jossu. Jossu oli juba mitu päeva väga haige olnud. Viimases hädas viisime emaga ta Tallinna loomakliinikusse. Ta seisund oli väga halb, kuid me lootsime parimat. Arstid tegid mitmeid uuringuid ja selgus, et tema siseelunditega on midagi väga valesti. Meile ei antud suuri lootusi, kuid lubati teha kõik, mis võimalik. Olime temaga koos mitu tundi – paitasime ja rääkisime temaga. Hetkeks tundus, et Jossuga saab kõik korda, ta hakkas ennast liigutama ning isegi häälitses. Arstid soovitasid meil koju minna ning meile lubati, et helistatakse kohe, kui midagi juhtub. Nii me lahkusime, jättes Jossuga hüvasti, lootes, et näeme teda veel.\nTund aega hiljem jõudsime koju. Ei möödunud hetke ka, millal me ei oleks talle mõelnud. Kuid siis juhtus see, mida me kõige enam kartsime – helises telefon. Meile teatati, et teda ei suudetud päästa, ta on läinud, igaveseks. Ma vajusin sinnasamasse voodi peale ja lihtsalt nutsin. Tundus nii ebareaalne, et Jossut ei ole enam. Ta ei olnud mingi tavaline armas kass, ta käitus nagu inimene, kellel oli oma väljakujunenud isiksus ning kindlad iseloomujooned. Tagantjärele mõeldes saan aru, et Jossu seisund ei läinud tegelikult paremaks sellel hetkel, kui ta äkitselt erksamaks muutus. Ta lihtsalt võttis ennast kokku, et me ei näeks teda suremas.\nTänaseks olen ma küll enamvähem leppinud sellega, et Jossut ei ole enam, aga talle mõeldes tuleb mul siiski pisar silma – ma jään teda ikkagi igatsema.\nKüsisin noortelt veel, mida nad muudaksid, kui neil oleks see võimalus.\nKeelaks ära kõik silmakirjaliku ja võltsi.\nVähendaks elektrooniliste vidinate osakaalu inimeste omavahelises suhtlemises.\nSelgitaks eestlastele, et maal elavad elusad ja terved inimese, mitte elu heidikud.\nLõpetaks ümbritseva ja inimeste n-ö raamatukaaneliku hindmise.\nTeeks nii, et pealetulev põlvkond taas suhtuks vanematesse austusega. Praegu kehtib just laste seas suhtumine, et enne tapan arvutis Peetri ja Antsu, siis pisut ropendan vigases õigekirjas mõnes suhtlusvõrgustikus, siis teen veel midagi „tähtsat“… ja alles siis ehk teen seda , mida õpetaja või isa-ema palusid.\nTahaksin, et inimesed vaataksid oma minast kaugemale, märkaksid teisi.\nVähem võiks olla välist võrdlemist, enam tuleks uskuda uusi mõtteid. Raha hulga järgi inimeste hindamine tuleks lõpetada. Äkki saaks raha üldse ära kaotada.\nTeeks nii, et poleks amorfset massi.\nValdavaks hirmuks oli gümnasistidel hirm kaotada oma lähedased, kodu, unistused.\nKommentaariks MM: Annan endale aru, et seminarivormis jutuajamisel võib sõjahirm olla ka ühelt selle väljaütlejalt teisele kanduv, aga ikkagi pole mul oma sama vanale olemisele tagasi mõeldes meeles sellist hirmu. Hirmu kaotada lähedased.\nNoored ei rääkinud seekord maailma tipphädast, globaliseerumisest, mille tagajärg on nii või teisiti üksindus…\nRapla Ühisgümnaasiumi (RÜG) lõpuklasside Loovuslaagris Lelles osalesid:\nJohanna Hark, Gerda Kirs, Ursel Tilk, Merilin Reino, Kaie Müller ja Eerik Robert Ots 12. klassist, Ethel Ütsmüts 11. klassist.\nMerilyn Elge, Kirsika Meresmaa, Elerin Tammel, Mari-Liis Tali, Krislin Metsis, Anelle Trepp, Edvard Hiietam, Inga Tarto, Kõu Kaur ja Kenneth Šeiko 10. klassist.\nKirke Soomets ja Getter Müürsepp 9. klassist.\nMõtte- ja füüsilistes mängudes osales ka Carl Alas, vilistlane 2013.\nEesti keele ja kirjanduse õpetajad nii põhikoolis kui gümnaasiumis: Koidula Takk ( õpetab 4., 5., 8.,10.kl, lisaks psühholoogia), Maarika Lips (5., 6., 9., 11., 12. kl), Ülle Mäekivi (6., 9., 10., 11., 12. kl). Loovuslaagrit aitas korraldada ja osales ka ise ajalooõpetaja Pille Lindre.\nLoovuslaagris osalejate füüsilise vormi saavutamise, hoidmise ja säilitamisega tegeles Kristiina Oomer Eesti harrastusteatrite liidust.\nEelmine postitusPermi linna ja teatri vaba ja avatud ruumJärgmine postitusMeister Lev Erenburg: ma olen abielus teatriga


Politsei otsib Võrus kadunud 34-aastast Janekit - DELFI\nPolitsei otsib Võrus kadunud 34-aastast Janekit\nPolitsei palub avalikkuse kaasabi, et tuvastada Võrus kadunud 34-aastase Janeki asukoht.\nJanekit nähti viimati kolmapäeva hommikul, kui ta lahkus Võru majutusasutusest. Järgnevate päevade jooksul ei ole ta vastanud lähedaste sõnumitele, püüdlustele temaga kontakti saada ning tema asukoht on praegu teadmata.\nPolitseipatrullid on käinud Võru linnas ja selle ümbruses läbi erinevad piirkonnad, kuhu Janek võis liikuda ning kontrollinud raskesti liigipääsetavaid alasid drooniga. Seni ei ole mehe otsingud vilja kandnud.\nJanek on 1,74 m pikk, turskema kehaehitusega ja tal on heledad lühikesed juuksed. Teadaolevalt on tal seljas hallikas jope, dressid ning värvilised spordijalanõud.\nPalume kõigil, kes on Janekit pärast kolmapäeva hommikut näinud anda sellest teada hädaabinumbril 112.


Jõgevamaa laste heaks otsitakse päkapikku | SEB Heategevusfond\nKaheksandat aastat järjest kogub SEB Heategevusfond kokku ligi 1000 jõulukingi soovi lastelt, kelle koduks on asendus- või turvakodu. Detsembrikuu jooksul aitame leida Jõulupuu projektiga head inimesed, kes aitaksid nende laste südamesoovid täita. Tänaseks on annetajad 929-st kingisoovist andnud oma panuse juba 853 kingi heaks, 76 päkapikku on veel puudu ja neist üks Jõgevamaal, teatas MTÜ SEB Heategevusfondi tegevjuht.\nKäesoleval aastal on 21 Jõgevamaa lapse unistused jõulupuul. Lisaks kolm peremaja ühist kingitust. Näiteks ühe pere lapsed soovivad perega minna Memory kontserdile Tartus, teise pere lapsed armastavad lugeda ja soovivad jõuluvana kingikotti raamatuid, kolmas matkahuviline pere igatseb telki. Heal annetajal on võimalus anda oma panus Jõulusoovide puu projekti kaudu vanemlikku hoolt vajavate laste unistuste täitmiseks, valides soovide seast südamelähedane kingitus ning annetuse abil aidata täita ühe või mitme lapse kingisoov.