Eesti Kirik11. märts 2020 Nr 10 Archives - Eesti Kirik\nLehenumber 11. märts 2020 Nr 10 Archives - Eesti Kirik\nJaan Tammsalu, Tallinna praostkonna praost, Jaani koguduse õpetaja: Maailma ühe suurima riigijuhi Abraham Lincolni kohta on öeldud: „Ta süda oli nii suur nagu maailm, aga selles polnud ruumi halbadel mälestustel – teiste eksimuste meenutamisel.“ Kuidas saada endale selline süda? Paastumisest võiks selleks olla abi. Alustad vähesest. Püüad esimesel paastumise päeval olla kaks tundi ilma teisest halba rääkimata ja kirjutamata. Kui oled sellega hakkama ...\nek 11.03.2020 Loe edasi\nPeapiiskop Urmas Viilma puhkab paastuajal Facebookist\nPeapiiskop Urmas Viilma annab paastuaja alguses sotsiaalmeedias teada, et puhkab paastuajal Facebookist: See tähendab, et käesoleva postituse järel lahkun siit keskkonnast kuni ülestõusmispüha hommikuni. Siis loodan kõiki tervitada ülestõusmispüha sõnumiga. Vahepeal on 49 päeva, mil ma ei postita ise, ei loe kellegi teise postitusi, ei kommenteeri, ei loe teiste kommentaare, ei kasuta siin selles keskkonnas sõnumite saatmise võimalust ega ka saa vastata kellegi ...\nKristlik kunst pühakojas – poolt või vastu?\nMerille Hommik Kas kristliku koguduse ellu peaksid kuuluma pühapildid ja -kujud või mitte? See küsimus on kõlanud läbi kogu kiriku ajaloo. Vanas Testamendis öeldakse: „Sa ei tohi enesele teha kuju ega mingisugust pilti sellest, mis on ülal taevas, ega sellest, mis on all maa peal, ega sellest, mis on maa all vees! Sa ei tohi neid kummardada ega neid teenida, sest mina, Issand, sinu Jumal, olen püha vihaga Jumal …“ (2Ms 20:4–5) Sellele Piibli kirjakohale ...\nMarek Roots 11.03.2020 Loe edasi\nMartin Luther on andnud meile hea juhtnööri: palveta nii, nagu ükski meie töö ei aitaks, ning tööta nii, nagu meie ühestki palvest ei oleks kasu. Küsimus ei ole selles, milline peaks olema Jumala usaldamise ja meie endi tegevuse vahekord, vaid et mõlemasse tuleb suhtuda täie tõsiduse ja pühendumisega. Seda põhimõtet ja suhtumist oleks väga oluline järgida ajal, mil me kõik ühel või teisel viisil püüame panna piiri koroonaviiruse levikule või vähemasti hoida ennast ja ...\nOve Sander 11.03.2020 Loe edasi\nTallinnas mälestati Jaan Poskat\n7. märtsil möödus sada aastat Jaan Poska surmast. Tallinna Siselinna kalmistul toimus mälestustseremoonia, seejärel meenutati riigimeest tema kunagises kodumajas Kadriorus. Tallinna linnavolikogu esimees Tiit Terik kinkis Poska majale Sankt-Peterburgis 1889. aastal ilmunud kriminaal-ja tsiviilasjade seaduste kogu, mis volikogu esimehe kinnitusel kuulus Jaan Poskale. Siselinna kalmistul Poska perekonna hauaplatsil toimunud mälestustseremoonial pidas ...\nRuhnus viis leerilast 2016. aasta augustist Ruhnu kogudust teeninud diakon Jaanus Torrim rõõmustab, et väikeses koguduses algas leerikool viie leerilapsega. „Elan alates veebruarist 2019 saarel püsivalt, töötan lennujaamas ehk inimesed näevad mind ka tavaelus, ja usun, et ka see on oma mõju avaldanud. Olin pehmelt öeldes üllatunud, et nii palju leerilapsi tuli. Kunagi ju ei tea, kas tullakse või mitte. Ruhnu kogudusele on see uus hingamine. Nagu üks saareelanik ütles, ...\n30 aastat on Kaarli kogudus välja andnud ajakirja\nKaarli koguduse arhiiv on ammendamatu infoallikas, ka Sulase toimetajatele Saima Sellak-Martinsonile (esiplaanil) ja Külli Saardile. Erakogu Sügisel 1990 hakkas Tallinna Kaarli kogudus välja andma ajakirja Sulane. Algusest peale on toimetusse kuulunud Külli Saard, 2006. aastast ka diakon Saima Sellak-Martinson. Toimetusetöö on osa nende igapäevast. Ajakirja kolm esimest numbrit ilmus 1990. aastal. Külli Saard meenutab, et muutused Eesti ühiskonnas olid viinud ...\nRita Puidet 11.03.2020 Loe edasi\nKasvasin üles Mustamäel. Elasime viiekorruselise maja kahetoalises korteris, nõukogude aja tavapärasuses ja lapsepõlve iseenesestmõistetavuses. Meie kodus olid asjad kuidagi teistmoodi ja vanaaegsemad kui sõprade ja naabrite kodudes. Meil ei olnud sektsioonkappi. Meil oli palju raamatuid, lapse silmade jaoks lausa lõpmatul hulgal, riiulites põrandast laeni. Sõbrapoiste kodudes raamatuid peaaegu et ei olnudki. Muus osas oli üldjoontes kõik üsna ühtmoodi kulgev, ...\nAnts Tooming 11.03.2020 Loe edasi


Hiina Väike punane lill Autoriõigus ja investeeringud Südame galaktika\nFilmimise ajakava: 2020-12-31\nKaks vähiga võitlevat perekonda, kaks eluteed. Film räägib sooja tegelikkuse loo, mõeldes ja silmitsi ülima probleemiga, millega iga tavaline inimene silmitsi seisab - kujutage ette, et surm võib tulla igal ajal, elu on kallihinnaline vaid üks kord, ainus asi, mida peame tegema, on armastada ja hellitada.\nJüaani jüaani Zhu\nTing Han (1983-11-16) / minema minema hr Kasvaja (2015) ，Loomade maailm (2018)，Esimene kord (2012)\nJackson Yee （2000-11-28） / Paremad päevad (2019), Chang'ani pikim päev (2019), kogupilet 3,44 miljardit\nHao cun liu (2000-05-2) / Üks sekund (2020)\nYuan yuan Zhu (1974-03-18) / Hongkongis kadunud, armastus lahusoleku vastu\nVäike punane lill on režissööri Han Yani teine osa sarjas Life Trilogy. Esimene oli kriitiliselt tunnustatud Go Away Mr. Tumor. See sari keskendub peamiselt vähihaigete erirühmale, et näidata, et ükskõik kui palju katastroofi elu ka ei tooks , peaksime julgema saatuse vastu võidelda.\nSeekord on väike punane lill mõõga lihvimiseks viis aastat, stsenaarium samal ajal hoolikalt lihvitud, kutsus selle aasta parima uue näitleja Jacksoni ja määras faili 31. detsembril uue aasta esimese teosena, režissöör võib öelda, et see on ambitsioonikas.\nJackson liitub filmiga meespeaosatäitjana. Võib öelda, et film "Paremad päevad" pani Jacksoni uue põlvkonna tugevama näitleja positsiooni. Usun, et see film "Väike punane lill" laseb tal saada palju rohkem kui eakaaslastel.\nNaistegelastest rääkides, kui te ei teadnud, kes oli Liu Haocun varem, teavad kõik Liu armsat tütart pärast Zhang Yimou uue filmi Üks sekund ilmumist. Liu Haocun on uue tõusu otsimiseks noor naine, kes on esile tõusnud alates 3000-st Inimesed, tegelik tugevus ei ole tavaline. Haagisest otsustades on Liu näitlemine paigas ja Liu aura teema on Weibos trendid olnud.\n2019- paremad päevad （1558 miljonit）\n2015 - minema minema hr Kasvaja （510 miljonit）\nVäljaandmise aeg: 2020-12-31\nKassa 1 432 000 000,00 ￥\nEelmine: Kuulsa spordifilmi autoriõigus - F9The Fast Saga - Heart Galaxy\nJärgmine: Paremad päevad


lastefotograaf « Fotograaf Grethe Rõõm\nKingitus /perepildistamine / family photography\nMis teeb ühe lapse õnnelikuks? See, kui emal-isal on tema jaoks segamatult aega. Ja mis teeb ema-isa õnnelikuks? See, kui nad saavad koos oma kallitega segamatult olla.\nPerepildistamine on kõige-kõige mõnusam pereaeg! See aeg, kus saab oma kallitega mängida. See aeg, kus saab oma kallitega koos olla nii, et tööasjad on jäänud valgusaastate kaugusele. See aeg, mis on kõige parem aeg.\nKoos mängimise aeg.\nKoos olemise aeg.\nJa kirsina tordil jääb sellest hulk mälestusi. Mitte ainult mälupilte, vaid ka päris reaalseid pilte. See on see väärtus, mida üks perepildistamine endaga kaasas kannab. Ja see on see, mida ma fotograafina pakun. Seda, et teil on mu juures hea olla. Seda, et te olete oodatud ja rõõmuga vastu võetud.\nIlusad ja helged pildid, need tulevad ka! Alati tulevad!\nJa juba natuke suuremate ja natuke väikeste laste emana tean öelda, et ükski laps pole perepildistamiseks liiga vana ega liiga noor:) Sest pere on PERE alati. Siis, kui nad on väikesed nagu püksinöpsid. Ja siis, kui nende vanust saab juba mitme numbriga kirjutada. Neil piltidel on üks armasarmas pere, kes tuli mu juurde tähistama … emme-issi pulmaaastapäeva! Laste algatusel! Kas pole mitte võrratu!\nJa on nii suur rõõm, kui ma saan ühe erilise päeva veelgi meeldejäävamaks muuta. Aitäh, armsad!\nKirjutatud 4. august 2016 , fotograaf Tags: beebi fotosessioon, Beebifotod, beebifotograaf, beebipildid, beloved-photography, family photography, Fotograaf, fotograaf Grethe Rõõm, Fotolood, lastefotod, lastefotograaf, lastepildid, perepildistamine, peresessioon\nEmma / lastefotod / child photography\nMe oleme Emmaga kohtunud juba väga mitu korda. Siis, kui ta oli pisike nagu nööp. Ja siis natuke suurem. Ja siis veel natuke suurem. Nüüd küsis ta ükspäev emmelt, et huvitav, kas Grethe tunneb mind ikka ära, ma olen ju nii suureks kasvanud!\nJa Emma otsustas, et sel korral tahaks ta pilte … koos me siidikanaga. Ütles, et jah, võtame ühe kana pildistama kaasa!\nEmma emme ja issi võtsime ikka ka kaasa:)\nKirjutatud 4. august 2016 , fotograaf Tags: family photography, Fotograaf, fotograaf Grethe Rõõm, Fotolood, laste fotosessioon, lastefotod, lastefotograaf, lastepildid, perepildistamine, peresessioon, Võru foto, Võrumaa\nArmastuse kandjad / perepildistamine / family photography\nSee me elu siin Maal on kord juba nii seatud, et lapsed on armastuse kandjad. Selle armastuse, millest nad sündisid, kannavad nad edasi oma lastele. Ja nemad omakorda enda lastele. Nii pole hirmugi, et armastus otsa saaks! Ja peres, kus on kolm kullatera, kolm pisikest armastust, on rõõmu ja lihtsalt olemise lusti kolmekordses koguses!\nKirjutatud 4. august 2016 , fotograaf Tags: beebi fotosessioon, Beebifotod, beebifotograaf, beebipildid, beloved-photography, family photography, Fotograaf, fotograaf Grethe Rõõm, laste fotosessioon, laste pildistamine, lastefotod, lastefotograaf, lastepildid, perepildistamine, peresessioon, Võru foto, Võrumaa\nSuve magus mekk\nSelle suve kõige magusam päev.\nNagu näha, oli meil meevõtmisel tööjaotus kenasti paigas – vanaema ja issi majandasid tarude juures, taadu vurris ja lapsed sõid ja ma tegin pilti. Vähimagi liialduseta ütlen, et see on maailma parim mesi. Sama maitsega, nagu oli me vanaisa Vaasa mesilaste mesi – tummiselt magus, kuldselt särava suve maitsega.\nKevadel kinkisid vanemad Taavile sünnipäevaks kolm tarutäit mesilasi. Nende unistustega ju kord on nii, et need saavad teoks – Taavi on aegu mõelnud, et ühes maakodus võiks ikka mesilased sumiseda ja laual – seal võiks olla oma talu mesilaste mesi. Ja nüüd ongi!\nKirjutatud 23. juuli 2016 , Elu on muinasjutt, Logiraamat, Päevapüüdja Tags: fotograaf Grethe Rõõm, Fotolood, laste pildistamine, lastefotod, lastefotograaf, Võru foto, Võrumaa\nLasteaia lõpupidu / children photography\nMe elus on mõned verstapostid, mille võimuses on peatada argirutt. Need mõned verstapostid sunnivad võtma aega. Et olla kohal ja oma kallitega. Verstapostid, mis sunnivad tunnetama, et nad, me kullakesed, kasvavad nii ruttu.\nLasteaia lõpetamine on üks nendest.\nSee on see päev, kus su tilluke nöps saab korraga suureks.\nOlen emana käinud kahel lasteaia lõpupeol. Ja tunnistan ausalt, et ma ei mäleta neist kummastki suurt midagi peale tunde, et korraga on ilus ja valus.\nFotograafina olen lasteaia lõpupidudel käinud nüüd juba vist küll viiel järjestikusel kevadel. Ja mulle nii meeldib! Meeldib see elevus, ilu, ja härdus. Ja üle kõige meeldib see armastus, mis sel päeval eriti eredalt paistab välja vanemate pilgust, millega nad oma kullakesi paitavad. Armastus puudutab alati.\nOlen järjest enam hakanud mõistma, et meil on neid pidusid vaja. Neid omamoodi tseremooniaid, mis lõpetavad ühe tee ja aitavad alata järgmisel. Aitavad pühitseda elu. Ja see on nii tore, et neisse pidudesse mahub alati kõike: nalja ja naeru, härdaid hetki, kallistusi ja kõige enam rõõmu! Rõõmu koos olemisest. Ja meil on vaja, et neist hetkedest jääksid mälestused ka paberile – pildialbumisse, fotoraamatusse, seinale.\nLasteaia lõpupidu pildistades jäädvustan peol toimuva, käin kaameraga rühmaruumis ning pildistan pärast pidu soovijaist perepilte. Täpsema info saad mulle kirjutades: grethe@mugul.ee\nÜhest armsast lasteaialõpetamisest meisterdasin uue lõpupidudehooaja eel slaidshow. Proovisin aasta tagasi esimesi kordi ka liikuvat pilti teha:)\nKirjutatud 18. aprill 2016 , fotograaf Tags: family photography, Fotograaf, fotograaf Grethe Rõõm, fotograaf lasteaias, Fotolood, laste fotosessioon, laste pildistamine, lasteaia lõpupeo pildistamine, lastefotod, lastefotograaf, lastepildid, lõpupeo fotograaf, perepildistamine, Võru foto, Võrumaa\n5. jaanuar 2016 / Foto igas päevas / Päevapüüdja\nKingsepp ja kingad, eksole.\n5. jaanuar oli see päev, kus päike säras, väljas oli miinus miljon ja natuke rohkemgi, ja me tegime pilti.\nEt kingsepal oleksid kingad.\nJa teil pildid.\nFotograafi kullatükkidel võiks neid ju ometi olla!\nPildistan jaanuaris iga päev pildi oma kallitest. Foto igas päevas.\nKirjutatud 12. jaanuar 2016 , Elu on muinasjutt, elu õied, fotograaf Tags: Fotograaf, fotograaf Grethe Rõõm, laste fotosessioon, laste pildistamine, lastefotod, lastefotograaf, lastepildid\n3. jaanuar 2016 / Foto igas päevas / Päevapüüdja\nLõpuks on talv! Ja see on nii äge! Veel ägedam on see, kui saab sõpradega kelgutama minna!\nFoto telefonist. Pildistan jaanuaris iga päev pildi oma kallitest.\nKirjutatud 12. jaanuar 2016 , Elu on muinasjutt, Päevapüüdja, elu õied, fotograaf Tags: family photography, laste fotosessioon, laste pildistamine, lastefotod, lastefotograaf, lastepildid


Streetrace.Org • Vaata teemat - BMW e30 325i coupe 1987a. Hannes\nTänane kuupäev 22.02.2020 13:43\nBMW e30 325i coupe 1987a. Hannes\nTeema pealkiri: Re: BMW e30 325i coupe 1987a. Hannes\nPostitatud: 20.08.2015 15:17\nTehnilises passis on küll kirjas Kupee.\nJah , aga pole olemas sellist asja nagu e30 kupee, tegemist on siiski kaheukselise sedaaniga. Seal arkis on kõik kaheukselised kupeed neil . Või kust sa selle Coupe nime välja lugasid?\nSelline mall oli Ford taunuste ajal, kui coupe ja kaheukseeline sedaan olemas olid.\nTDS lihtsalt targutab. Mersul on 4 ukseline kupee ja 4 ukseline universaalkerega kupee olemas aga keegi ei ütle ju et mul on neljauksega universaalkerega kupee merss vaid ikka on kas sedaan vöi universaal.\nPostitatud: 20.08.2015 17:13\nTrikk on selle asja juures see, et kupee puhul peaks olema tagaosa erinev baasmudelist. Ala näiteks katusejoon libamisi, teljevahe lühem, istmete vahe väiksem või mis iganes. E30 puhul on kõik 1:1 ja seal on ainus erinevus see et ühel on kaks ust ja teisel neli.\nSee Coupe kiri on seal sama kui need chromeline või s-style kirjad.\nMa võin sulle näiteks veel tuua opel kadetti või nöiteks b2 kere audi 80.\nBayeri mootoritehas kutsub ka seda keret kaheukseliseks sedaaniks.\nVot nii pojad.\nPostitatud: 20.08.2015 17:27\nMine vi**u, TDS\nPostitatud: 20.08.2015 19:32\nSellise loogika järgi peaks siis e21 olema coupe, kuna neljauksega seda ei tehtudki?!\nPostitatud: 20.08.2015 20:39\nLiitunud: 28.06.2015 14:52\nTDS, sa oled imbekas\nPostitatud: 20.08.2015 21:18\nMa ütlesin et baasmudelist vähendatud tagaosa, antud juhul ju e21 ongi baasmudel. Mul suht ükskõik kuidas te seda kutsute.\nMul on see võimalus olemas, kas ka sul?\nÜritate puid alla panna?\nPostitatud: 21.08.2015 15:57\nPostitatud: 21.08.2015 16:19\ne30 "Coupel" puudub limited rear volume.\nPostitatud: 21.08.2015 17:43\nLiitunud: 22.03.2010 19:59\nMa tean ühtesid kes nimetavad universaali meelekindlalt pikapiks.\nPostitatud: 21.08.2015 18:09\nLas see kupee teema jääb nüüd. Minu jaoks on ikka kupee. Vanasti öeldi vapse litsilõks...\nkui klapid ära regullisin, siis tegin esimese ketsi ka sellega. Kahjuks monomähkija...veel.\nPostitatud: 21.08.2015 21:47\nPostitatud: 22.08.2015 08:42\nKseoon lubas sahtlit tühjendada\nPostitatud: 24.08.2015 09:00\nLiitunud: 15.04.2015 14:44\nMulle see kapoti ja tulede combo väga meeldib, rõngad tõesti ehk eemaldaks.\nArvutite remont, graafiline disain, videovalve.\nhttp://www.datawire.ee FB: Datawire OÜ\nPostitatud: 07.09.2015 11:14\nVahetasin välja spidoplokki. Uuel plokil naine värvis küünelakiga seierid punaseks ja Panin kroomrõngad ka külge:\nPildil näha veidi liimijälgi, seega pidin uuesti lahti võtma ja ära puhastama. Liimisin need rõngad,sest ei püsinud muidu kuidagi.\nJa rooli vahetasin ka välja:\nEest kiskusin ära kollase kile ja selle snitsu märgi:\nPostitatud: 07.09.2015 12:12\nNjaa, tore vaadata, et see pole kuskile kägarasse sõidetud.\nKui ta oli veel 328t- siis sai sellega proovitud paarkorda...\nsee oli äkki 3-4 aastat tagasi? siis oli see auto loom.\nvenelane on väga head joont selle auto juures hoidnud, kuigi vahepeal oli tal natukene teine välimus veel mo mäletamist mööda.\nhowever. on ja jääb kaheukseline kupeeks(va. luukpära), nii et muretuid kilomeetreid...\nNagu ma aru saan, siis ongi plaan hoida teda maitseka 325na?


Spordirahvas läks Sõõrumaad valides kindla peale - Tänane leht\nLihula tragöödias hukkunud kangelane veetis viimased tunnid sõpradega\nAvalik surve pani Keskerakonna tegutsema (36)\nBussiliinid taastatakse, kui inimesed rohkem sõitma hakkavad (4) TERVIS\nLapse tujukuse taga võib peituda unehäire MAJANDUS\nEuroopa Keskpanga sammud muudavad laenuraha odavamaks (1)\nLennufirmad sõdivad Briti karantiinireeglitega\nTallink sõlmis laenulepingu KredExiga\nSaksa tööstusettevõtted asusid aprillis allakäigutrepile\nEricsson pürib 5G-tehnovõrkude liidriks MAAILM\nÜhendriikides terendab politseireform (6)\nUSA vägede väljaviimine pahandab Saksamaad (22)\nKulmuni varjutas Vanhaneni stardi ARVAMUS\nKalev Stoicescu: sõda Liibüas kuumeneb (17)\nLaine Randjärv: kuidas pensionit koguda (5)\nMargus Parts: läbikukkunud sotsiaalne leping (7)\nTõlkes leitud Eesti: reisija keeleummikud\nJuhtkiri: meie elud loevad ka (13) KULTUUR\nKristjan Suits: Eesti teater sai koroonas hakkama väga halvasti SPORT\nSpordirahvas läks Sõõrumaad valides kindla peale TARTU\nVõitlus lodjakoja üle: Neinar Seli MTÜ vaidlustab linna otsuse (7)\nVambola Paavo: Vabaduse puiestee kui pingpongilaud (2)\nEnriko Talvistu: Supilinna uus raekoda\nKireva ajalooga paviljonis tegutseb nüüd baar\nMerle Jääger: paneme Toomemäe treppidele nimed\nKodunt kaasa tulnud vanasõnad ja mälestused kasvasid kunstiks Meelelahutus\nSpordirahvas läks Sõõrumaad valides kindla peale\n9. juuni 2020, 7:00\nUrmas Sõõrumaa valiti Eesti Olümpiakomitee presidendiks häältega 83:38. FOTO: Karli Saul / EOK FOTO: Karli Saul/EOK\nKui neli aastat tagasi alistas Urmas Sõõrumaa Eesti Olümpiakomitee (EOK) presidendiks saades otsustavas hääletusvoorus Jüri Ratase korvpallimängu viimase sekundi viske skooriga 61:60, siis eile seilas ta Tõnu Tõniste vastu tugevas pärituules ja võttis seljavõidu tulemusega 83:38. Üllatust ei sündinud.\n«Lootsin südamest, et võib-olla juhtub väike ime, tõstsin oma kõnes esile väärtuste teema. Urmas oli täiskogu liikmetele võib-olla kindlam valik,» mõtiskles Tõniste. Kui neljal eelmisel aastal tegutses ta Sõõrumaa meeskonnas koos Jüri Tammega, siis nüüd ta seal ei jätka. Uuteks asepresidentideks valiti kergejõustikuliitu juhtiv Erich Teigamägi 106 ja põline spordijuht Toomas Tõnise 105 poolthäälega.\nTäitevkomitee liikmeid lahutas üle 30 hääle\nHuvitavamaid tulemusi pakkus Sõõrumaa esitatud täitevkomitee liikmete hääletus. Kõik pakutud inimesed osutusid lõpuks valituks, kuid hääli anti neile väga erinev arv: 76st 109ni. Rahva lemmikud olid Allar Levandi 109, Kristjan Port 108 ja Mihhail Kõlvart 107 häälega.\nSkaala alumisse otsa jäid aga Helle-Moonika Helme 76, Jaanus Karilaid ja Oliver Kruuda 85, Sven Sester 87 ja Helir-Valdor Seeder 88 häälega. Ülejäänud said 90 häält või rohkem.\nNagu juba sellest osalisestki loetelust näha, leiab Sõõrumaa uuest meeskonnast arvukalt poliitikuid. Lausa nõnda arvukalt, et Tõniste kasutas selle iseloomustamiseks sõna «hirmutav». Sõõrumaa selgitas Postimehele oma valikut.


Aabrami hobulausujad: Soone talu päevaraamat 459\nSoone talu päevaraamat 459\nKoos uue aastaga sünnib noor kuu. On mitmekordne soovide aeg. Ma soovin, et algaval aastal peaksid inimesed sõna, et kokkulepped kehtiksid, et rikkad oleksid õiglased ja vaesed ausad – ning et me vabaneksime kõigist energeetilistest ahistajatest. Olgu need inimesed või deemonid, täitumatud soovid või arutud illusioonid. Mingu nad rõõmu ja kergendusega – hingakem vabade ja uuenenutena nendeta – tõelise iseendana.\nUnenäos vastu 2013.aasta viimast päeva käis mul lõputu põrandate pesemine – nagu eile sai aina juukseid lõigatud.\nMu hommikuvestluste partneriteks olid Reet ja Andrus – arutlesime teemal: ülioluline on sõpradele rääkida, kui on rasked ajad – olgu nad hingelised või rahalised või mõlemat – muidu ei saa sõbrad meie veidratest käitumistest aru ning solvuvad tegude peale, mida võks nimetada inetusteks. Kui ei teaks, kui halvad ajad sõbral tegelikult on. Ja energeetiliste nabanööride läbilõikamisest rääkisime. See on ränk nööri mõlemas otsas olijatele – ent toitja pälvib vabaduse ja kerguse ning imetatav saab lõpuks ometi teada, kas ja kes ta ise üldse on.\nMusinad olid täna öösel boksid puhtaks jätnud – aitäh – ja enne pesupesu parandasin lambatara, mille otsa eided olid rinnuli heitnud – ära äkatatud käed sain pesu pestes puhtaks. Et südamest südamesse Raivo ja Margotiga rääkida. Ussiaastaga kaanenud luuludest ja pettustest.\nLõpeb aasta, mil mitte ükski lubadus ei kehti. Minul on õnnestunud eranditult kõik, mida tehes olen lootnud ainult endale. Igasugused libapartnerid ja pseudokompanjonid on teinud müstilisi ettepanekuid, kosmilisi pakkumisi ja ulmelisi lubadusi. Heal juhul on need õhupallid tühjaks jooksnud ussilikul sisinal. Mõnel juhul ka pauguga. Mis kõik on olnud kokkuvõttes aina hea. Ma pole neisse siugjatesse miraažidesse midagi investeerinud. Mis näitab, et olen varasemate aastate infantiilide ja vampiiride teenimisest ometi kord õppinud\nMõistagi käis vana aasta viimase päeva juurde ka majakoristus. Mida ma teen iga päev. Ent mille puhul ma täna – peaaegu ärritumata, jälle tubli – tuletasin meelde, kuhu käivad kommipaberid ja mis tore asi on kodukord.\nPärast töötoa koristamist tuletasin meelde ühiselulised-tööjaotuslikud reeglid – ja ma tegin seda teadlikult ultimatiivses vormis. Seepeale putkasid poisid oma arvutite-makkide tagant tööle. Ja kui homme on sama võrratu ilm – päike ja pluss viis – lõhuvad homme ka puid. Mis kuradi kümnepäevased pühad, röhk ja nühk – elamine tähendab tegutsemist.\nHelistas Mary Kõue mõisast – kuna tal on õhtuse vastuvõtu ja performanssi ette valmistamisega nii palju tegemist, et otsustasime mitte tänast päeva kirjuks ajada. Meil on temaga väga olulised teemad arutada. Ehk 2.jaanuaril. Ent et ükski plaan teatavasti ei kehti, nii et lubadusi me, kaks erilist nõiamoori, targu ei jaganud. Oh sürri, ma tundsin kergendust!\nKuna hilisõhtune eeskava on pikantne, oleksime lastega pidanud nagunii varakult ära tulema. Kuna Kõue mõies – pole lapsus, nii naljakas libakääne on – on täna sadu inimesi, ei saa vajalikke jutte nagunii rääkida. Niisiis võib-olla kahendal. Aga seni, kuni va Madu pole oma liba- ja udu-ussitamistega uttu tõmmanud, ei saa teatavasti milleski kindel olla.\nOma kergenduses saab kindel olla. Kui su kõrval keegi seda lisaks nii siiralt ja otseselt väljendab ja kehastab. Väljendas Aleksander – jess! Me jääme koju! Kehastas varsake. Kui puid lõhkuvatele poistele teatama läksin, et mõttetuid-poolikuid väljasõite ei tule, tõstis Namaste Bonita Garcia meie läheduses koplis saba sirgelt taevasse ja kihutas ringiratast ringi. Mann-kerake vudis mõned ringid kaasa ja siis leidis, et väärikale mammale nüüd piisab.\nFakt, et Namaste oli täna minu kergenduse kehastus, näitab – räägin tänaõhtuses telesaates tõtt ja ainult tõtt – hobused on meie kosmilised antennid ja vahendajad, meie parimate omaduste avajad ja võimendajad.\nPärast lõunasööki – jah, oli üheksa toitu, nagu nääride ajal ette nähtud – söötsin lambad-kanad ning me sõitsime Indiga Ulvi juurde. Hobuste talitamise jätsin hilisemaks õhtuks, et nad üksiti talli jätta ja pärast südaööd taas välja lasta.\nEt oleks põhjust endale pai teha, toimetasin ka mõned leheküljed üht teksti, mis pidi olema iseseisev tervik, ent on pärast ootamatut novellide puhangut saanud novellikogu nimilooks\nUlvi juures olla plaanitsetud pooltund kujunes kaheks – jõime kondentspiimaga kohvi, nagu Puhh Notsul külas, sõime mandariine ja šokolaadi. Ja verbaliseerisime 36 energeetilist kaarti, mida annab nüüd laduda. Põhiline telg – inimesed kardavad neid ligimesi, kelle hakkamasaamine tekitab neis tunnet, et nemad ei saa hakkama – sellest ka püüd hirmutavat hävitada.\nKodus küdes saun, televiisor näitas meid ennast…\nJa siis tuli jälle midagi äraspidi madujat. Meie maja ja koplite poole tulistati natuke enne poolt üheksat rakette nii, et laengute killud lendasid vastu aknaid. Kavatsesin loomad kümne ajal sisse ära panna. Pool üheksa korraldati põrgu. Koera sain tuppa poiste tuppa rahunema hetkega. Hobusekoplis läks kakskümmend minutit. Tiined märad jooksid, nagu hullud. Niipea, kui ühe kätte sain, pani keegi neist minema – sest meie poole lendasid uued vinguvad raketid. Päris kindlasti teadlikult meie poole.\nKahekümne minutiga olid vahutavad-hingeldavad emmed tallis.\nNüüd palvetan, et varssadega on endiselt kõik hästi.\nMa tõesti jooksin nende elu eest, nagu vähegi suutsin. Et mul oli seljas saunajärgne hommikumantel – susside asemel kummikutesse suutsin siiski tormata – see on minu probleem.\nMõistan, et lastega majapidamises korraldatakse ilutulestik enne laste magamaminekut. Peab selle siis meie akendesse ja koplitesse suunama?\nJu siis peab – ehk sai neil sellest parem. Või vasak.\nArmas Jumal, tee nii, et…\nKui ma avastasin, et tuppa toodud koer indleb, mitte keegi minu kodakondsetest ei märganud ega tunnustanud mu mudamaadlust rakettide-paanikas ringi lendavate märade kinnipüüdmisest, ronisin kummikutest ja hommikumantlist välja – ja sõitsin Akadeemiku juurde. Istusime tema trepil ning kolme sigareti ajal vestlesime taevast sadavatest lihapallidest, tema parimast sõbrast, kes lahkuval aastal üle vikerkaare läks ning kogu minekulisusest – millest vähemalt pool tundi tänasest planeeritud veerand tunnist ka Ulviga analüüsisime – ja Valtu koolist. See kool ja keskkond ja… märkamatult tekkinud päris sõbrad võib olla põhjus pikemalt peatuda Kui Toomase juurest koju oma laste juurde silkasin, oli kõrvus küsimus: “Kui sina ka ära läheksid, kes mul siis veel üldse oleks?”Olen-olen Vana, väga teeneka mehe üks lause oli rohkem väärt kui meie pihta lennanud raketid. Toomas soovitas kestad kokku korjata. Juhuks, kui…Hea küll, korjan-korjan. Homme hommikul teen midagi, mis mulle ilmselt väga meeldib – pakendan sitta. Paaris kohas on palju saanud. Oodates maapinna külmumist ja sita komposteerumist olen kahte kohta liiga palju kuhjanud. Homme läheb see probleem üle.\nNagu teisendas tänane õhtu ka minu ja koerte suhet.\nIlmselt kasvab sellest veel üks novell. Koerata perenaised. Sellest tunnetekaosest… jah, tuleb veel üks novell. Ilmselt see ongi lahendus nende 36 kaardi lahti seletamiseks ja õigesse ritta ladumiseks, mida täna Ulviga ladusime.\nKoerateema päevakorda tekkimine on väga otseselt seotud verbaalsete ikoonide kehastamisega, mida täna Ulvi juures veerand tunni asemel kaks tundi tegime.\nJah, see on vist koht, kus olen olnud väga rumal. Õnneks pole hilja. Selle heastamist vajava tühiku saan heaks teha. Kogu südamest. Kui õnnestub, räägin. Kui ei õnnestu, vaikin igaveseks.\nLapsed lähevad kohe südaööks külatänavale ilutulestikku nautima.\nMina olen tallis. Koos koeraga, kes mul on siin kaks aastat olnud, ilma et oleks olnud. Et see tuba täis ei teeks – muu hulgas ta indleb. Kas keegi veel kuut süütunnet sooviks? Arutlen selle teema ümber hommikul, kui teen väga eksistentsiaalset tööd, mille üle täna Toomasega arutasime.\nJa kui ma poleks tükkis peniga tallis – kuhu siis uuel aastal muidu tulla oleks…\nMinu ja mu kõigekõigemate juurde. Koos noore kuuga saabuval jaanuarikuul. Mille lõpus ometi kord see maopesa tasapisi oma orgu tõmbub.\nHead vana aasta lõppu – veel kuu on valskust ja näilust, teeseldud väärikust ja umbluu-härrandlikkust taluda. Alles jääb see, mis on aus ja otsene, usaldav ja tegelik. Hobune tuleb – et järgmisel aastal saaks Kits ruulida\nLapsed lähevad ilmselt südaööks külatänavale ilutulestikku nautima.\nMina olen tallis. Koos koeraga. Et see tuba täis ei teeks. Kuhu uuel aastal muidu tulla on…


ONLINE POKKER - Nï¿½ï¿½d vï¿½imalik mï¿½ngida ka eestlastel.\nParty Poker suurim ONLINE pokkerikeskkond, kus on pidevalt ï¿½le 50 000 mï¿½ngija. Alustajatel vï¿½imalik mï¿½ngida mï¿½ngurahadega, edasijï¿½udnud saavad proovida oma pokkerioskust pï¿½risrahadega.\nNimi: Party Poker\nAudiitor: iTech Labs\nTarkvara: 5.4 MB\nBoonuskood: Registreerimisel sisesta "POKER250" ja saad 25$ pï¿½ris raha! Kehtib kuni 20.05.2010.\nTIRI TASUTA TARKVARA SIIT\nSissejuhatus Pokkeri kombinatsioonid\nMï¿½nguruum Laud Koduleht\nMine Party Poker kodulehele ja tiri alla vï¿½ike programm ning paigalda see oma arvutisse. Esmakordsel sisenemisel palutakse ka registreeruda. Selleks on vaja mï¿½ï¿½rata ainult oma kasutajanimi ja parool. Peale edukat sisenemist oled mï¿½ngukeskkonnas, kus ootavad ees erinevat tï¿½ï¿½pi pokkerilauad. Vï¿½imalus mï¿½ngida nii pï¿½ris raha peale, kui ka tasuta pokkerit ("Play Money" ehk "mï¿½ngurahadega").\nKuidas mï¿½ngida raha peale?\nSelleks tuleb vajutada mï¿½ngukeskkonnas nupule "Cashier", misjï¿½rel palutakse sisestada oma krediitkaardi number. Sobivad nii VISA kui ka EuroCard krediitkaardid. Minimaalne deposiit on 25$. Peale andmete sisestamist on kohe vï¿½imalik alustada mï¿½ngimist. Minimaalne panus sï¿½ltuvalt mï¿½ngust on 0,25$.\nSissemaksete tegemisel on vï¿½imalik kasutada ka Moneybookers.com teenust. Selleks mine Moneybookers.com kodulehel ja registreeri ennast kasutajaks. Peale autoriseerimist on vï¿½imalik juba Party Poker sï¿½steemi vahendusel teha soovitud sissemakseid.\nEsmakordse sissemakse tegemisel, vï¿½id kasutada boonuskoodi "POKER250". Selle kasutamine annab kuni 100$ sissemakse puhul boonusena juurde 20% sissemakstavast summast. Nï¿½iteks, kui ostad 50$ eest pï¿½ris mï¿½nguraha, siis saad 20% juurde ehk 10$. Boonuse kï¿½ttesaamise eeldus on, et oled mï¿½nginud vï¿½hemalt 125 ringi.\nOlen vï¿½itnud, kuidas saan oma vï¿½idu kï¿½tte?\nVï¿½idu vï¿½ljamaksmiseks tuleb samuti minna "Cashier" lehele ja mï¿½ï¿½rata summa, mida soovid tagasi oma krediitkaardile kanda. Summa laekub sinu krediitkaardile 3-4 pï¿½eva jooksul.\nKui turvaline on Party Poker?\nTegemist on kï¿½ige suurema pokkerikeskkonnaga, mis kuulub Party Gaming gruppi ja on noteeritud bï¿½rsil.\npokker, poker, pokker, poker, pokker, poker, pokker, poker, pokker, poker, pokker, poker, pokker, poker, pokker, poker, pokker, poker, pokker, poker, pokker, poker, pokker, poker, pokker, poker, pokker, poker, pokker, poker, pokker, poker, pokker, poker, pokker, poker, pokker, poker, pokker, poker, pokker, poker, pokker, poker, pokker, poker, pokker, poker, pokker, poker, pokker, poker, pokker, poker, pokker, poker, pokker, poker, pokker, poker, pokker, poker, pokker


ÜLEVAADE ⟩ G7 liidrid jagasid tippkohtumisel vaktsiini- ja kliimalubadusi - Tänane leht\nCornwalli G7 tippkohtumise osalejate ühispilt. Vasakult: Justin Trudeau, Charles Michel, Joe Biden, Yoshihide Suga, Boris Johnson, Mario Draghi, Emmanuel Macron, Ursula von der Leyen ja Angela Merkel. FOTO: Patrick Semansky / Reuters / Scanpix FOTO: Patrick Semansky/Reuters/Scanpix\nEdela-Inglismaal Cornwallis eile lõppenud G7 tippkohtumise põhiteemad olid koroonaviiruse pandeemia ja kliimaküsimused. Mööda ei vaadanud liidrid ka Hiina kasvavast mõjuvõimust ja Venemaa käitumisest.\nG7 ehk Ühendkuningriigi, Kanada, Prantsusmaa, Saksamaa, Itaalia, Jaapani, USA ja Euroopa Liidu liidrid pidasid maha esimese silmast silma kohtumise üle kahe aasta. Suurim tähelepanu oli koondunud USA presidendile Joe Bidenile, kes saabus kohtumisele sõnumiga, et riik on pärast Donald Trumpi ametiaega tagasi ja valmis katsumustele koos liitlastega vastu astuma.\n«Päris nii see ei ole, et maailmal ei ole enam probleeme, kuna USA presidendiks on valitud Joe Biden, aga me saame uue hooga nende probleemide lahenduste kallal tööle hakata. Minu arvates on väga hea, et oleme sellel G7-l konkreetsemaks läinud,» ütles eile ajakirjanikele oma 15. ja viimasel G7 tippkohtumisel osalenud Saksamaa kantsler Angela Merkel.


Mihhail Plotnikov ja tema poeem „Jangal-Maa” - Keel ja Kirjandus\nMihhail Plotnikov ja tema poeem „Jangal-Maa”\nArtiklis vaatlen Mihhail Plotnikovi poeemi „Jangal-Maa”. Näitan, kuidas see suhestub teiste vene keeles kirjutatud poeemidega, millest on hiljem saanud hõimurahvaste eeposed, ja arutlen selle üle, mis motiveeris autorit niisugust teost kirjutama. Peatun pikemalt neil detailidel, mida olen leidnud autori elu kohta, esitades ka vastuolulisi kirjeldusi, ja püüan vaatlusaluse poeemi ja Plotnikovi muu loomingu põhjal selgusele jõuda autori erialases töös ning huvides. Analüüsin, kuivõrd peegeldab teos mansi folkloori ja usundit ning kas selle pidamine mansi eeposeks või rahvaluulealaseks tööks on õigustatud.\nEesti keelde tõlgitud venekeelsed soome-ugri eeposed ja nende autorid\nMinu huvi soome-ugri rahvaste (kunst)eeposte vastu tekkis seoses viimastel aastatel eesti keeles ilmunud ja tõlkija poolt hõimurahvastele omistatud pikemate poeemidega, mida ühendab see, et need on kirjutanud vene autorid vene keeles. 2014. aastal jõudis eesti lugejani Mihhail Hudjakovi teos „Kõldõsini aeg. Lugulaul udmurdi vägilastest. Udmurdi eepos”, järgmisel aastal Anatoli Spiridonovi „Jugorno. Laul pühast teest. Mari eepos” ning Kallistrat Žakovi „Biarmia. Komi eepos”. 2016. aasta lõpul ilmus Mihhail Plotnikovi poeem „Jangal-Maa (Tundra). Mansi eepos”. Loetelu tekitab küsimusi. Mind kui folkloristi huvitab, mil määral nimetatud teosed peegeldavad udmurdi, mari, komi ja mansi rahvaluulet. Teiseks on oluline küsida, kuidas suhtuvad nimetatud rahvad ise neisse tekstidesse. Kolmandaks paneb imestama, mis põhjusel kirjutasid teise rahvuse esindajad nii mahukad poeemid just antud rahvaste pärimust silmas pidades. Neljandaks: kas neis tekstides on midagi olemuslikult ühist?\nKõigepealt mõni sõna autoritest. Mihhail Hudjakov sündis 1894. aastal vene kaupmehe perekonnas Malmõži linnas Vjatka kubermangus, õppis Kaasani ülikoolis ja tegeles Volga piirkonna rahvaste ajaloo ja arheoloogiaga. Udmurdi eepose kallal töötas Hudjakov 1920. aastail. Erinevatele uurimustele rajanev teos ei saanudki päriselt valmis, sest autor mõisteti süüdi kui aktiivne trotskistlik-zinovjevliku terroriorganisatsiooni liige ja lasti maha 19. detsembril 1936. Tekst avastati alles XX sajandi lõpul ja avaldati vene keeles 1986. aastal. Udmurdikeelne tõlge ilmus aastal 2000.\nKallistrat Žakov sündis 1866. aastal Ust-Sõssolski äärelinnas (praegu Sõktõvkar) venestunud sürjakomi peres. Ta õppis Kiievi ülikoolis, töötas kuni 1917. aasta oktoobripöördeni Peterburi psühhoneuroloogia instituudis (alates 1911. aastast professor), misjärel asus elama Tartusse ja hiljem Riiga, kus suri aastal 1926. Poeemi „Biarmia” kirjutas ta 1916. aastal. Esmakordselt ilmus see Riias Jānis Rainise lätikeelses tõlkes (1924), vene keeles sai see kättesaadavaks alles 1991. aastal ja komi keelde tõlgituna aasta hiljem.\nVene rahvusest kirjanik, tõlkija ja toimetaja Anatoli Spiridonov sündis 1950. aastal Marimaal Krasnooktjabrskis, õppis Moskvas M. Gorki nimelises kirjandusinstituudis ning töötas „Jugorno” kallal 1990. aastatel. Eepos ilmus 2002. aastal vene keeles koos marikeelse tõlkega.\nMihhail Plotnikov on nimetatud autoritest kõige salapärasem. Veel üsna hiljuti teati tema eluloost vaid seda, et ta on rahvuselt venelane, sündinud aastal 1892,(1) et ta on viibinud välismaal ning töötanud Siberis erinevate ajalehtede-ajakirjade toimetustes. Plotnikovi sõnul kogus ta materjali oma poeemi jaoks mansi külades ning tal võtnud aega kaksteist aastat (1915–1927), et killud omavahel tervikuks ühendada (Plotnikov 1933: 47). Poeem koos autori lühikese saatesõna ja pikema artikliga „Mansi eepika”(2) ilmus 1933. aastal kirjastuselt Academia, väljaandele oli lisatud poeemi töötlus „Võidukas madur Vaza” vene luuletajalt Sergei Klõtškovilt(3).\nPlotnikovi elukäiku ja „Jangal-Maa” tausta hakkasin lähemalt uurima pärast seda, kui Arvo Valton kutsus mind toimetama poeemi eestikeelset tõlget. Asusin tööle teadmisega, et algupärand on avaldatud vaid ühel korral. Selgus siiski, et poeem on tervikuna ilmunud ka Tjumenis sündinud vene revolutsioonilise luuletaja Sergei Knjazevi töid sisaldavas koguteoses (Knjazev, Plotnikov 1998: 357–539). Hiljem leidsin, et Tjumenis ilmuv kirjandusajakiri Lukitš avaldas aastal 2000 „Jangal-Maa” uue versiooni, mis olevat autori viimase tahte väljendus (Plotnikov 2000). Väljaandele on lisatud autori 1946. aastal ümber töötatud saatesõna, mis paljuski kordab sõna-sõnalt varasemat, kuid lisab ideoloogilisi toone: „Lahkudes esivanemate teele, ei teadnud Kutonja, et mõne aasta pärast saabuvad mitte ainult mansidele, vaid kõigile Siberi põhjarahvastele helged päevad. Mansid ootasid ära oma vägimehe-vabastaja, kuid ta ei tulnud muusikuna taigajõe Ksenta kallastelt, vaid vene paljumiljonilise proletariaadina Lenini-Stalini partei võitmatu lipu all” (Perepletkin 2000: 17). Poeemist on vastavalt välja roogitud kõik lõigud, mis kõnelevad manside ikestamisest venelaste poolt ja Vaza missioonist mansi rahva vabastajana. Allesjäänu on üsna mõttetu action, kangelastegu kangelasteo pärast. Ehkki poeemile on lisatud üks laul, „Lenini argiš”,(4) on sissejuhatusest ja 20 laulust koosnenud tekst kahanenud 14 laulu pikkuseks. Näiteks poeemi algus ja sündmustikku sissejuhatavad šamaan Kuksa kolm laulu on liidetud üheks lauluks, kus enam ei räägita venelaste poolt mansidele põhjustatud kannatustest. Alles on jäetud vaid võitlus kurja vaimu Meikiga, ehkki sedagi on muudetud. Kui poeemi esialgses versioonis põhjendatakse Meiki õelust šamaan Guzõ reeturlikkusega (vene sõjapealiku poolt ära ostetuna torkas ta vaimul silmad välja), siis uues redaktsioonis mainitakse ainult, et keegi vojevood meelitas Guzõ reetmise teele. Kõik täpsemad kirjeldused on kadunud. Puuduvad ka järgmised read:\nRaskel, õnnetumal aastal\nLumemägede ent tagant\nTuli venelaste vägi\nNagu kevadvete hoovus.\nMansid läksid vibudega\nVapralt tulirelva vastu,\nKaigastega läksid mansid\nKõvast rauast püssi vastu.\n(Plotnikov 2016: 13)\nMansi keelde pole Plotnikovi teost tõlgitud ühelgi kujul. Margarita Anissimkova avaldas poeemi proosatöötluse (Anissimkova 1990), mille kohta on N. Gorbatšova kirjutanud: „1990. aastal tutvustas M. Anissimkova vene lugejale oma tõlget mansi eeposest „Jangal-Maa”” (Gorbatšova 2000: 138). See näitab, et isegi Siberis tuntakse Plotnikovi poeemi nii vähe, et peetakse originaali mansi keeles kirjutatuks.\nEeposed – miks ja kellele?\nEespool nimetatud eeposte peale mõeldes kerkib mitu küsimust. Miks tuleks pidada vene kirjandusse kuuluvaid tekste soome-ugri rahvaste eeposteks? Kui marid, udmurdid ja komid ise suhtuvad neisse sel moel, ei saa meil, välistel vaatlejatel, olla midagi selle vastu. Igas kultuuris on oma tüvitekstid ja rahvuseepos tavaliselt kuulub nende hulka. Pole võib-olla esmase tähtsusega küsimus, kuidas see on saadud. Kui „Kalevipoja” oleks kirjutanud saksa kirjanik saksa keeles, aga meil oleks varsti pärast selle ilmumist läinud vaja rahvuslikku ärkamist turgutavat ja identiteeti loovat teost, oleksime selle ehk eesti keelde tõlkinud ja omaks võtnud.(5) Seda lihtsam oli omaks kuulutada eesti keeles kirjutatud eepos, hoolimata sealsest pseudomütoloogiast. Seepärast ma ei imesta, miks vene kirjanike loomingust on saanud rahvuseeposed. Nimetatud soome-ugri eepostest kolm avaldati XX sajandi lõpul või uue sajandi esimestel aastatel – ajal, mil Nõukogude impeeriumi varemetel püüdsid uut kasvupinnast leida paljud rahvuskultuurid. Hudjakovi, Žakovi ja Plotnikovi teosed, ehkki loodud juba sajandi algupoolel, olid ühel või teisel põhjusel kohapeal täiesti tundmatuks jäänud. Spiridonovi poeem erineb neist, sest kirjutamise ja trükki pääsemise vahe oli vaid mõni aasta. Ka võis „Jugorno” autor XX sajandi viimastel aastatel toetuda hoopis teistsugustele kirjanduslikele eeskujudele ning teaduslikele uurimustele kui sajandi alguse autorid.\nKui mul tekiks tahtmine kirjutada nende rahvaste ajalugu, kombeid ja mütoloogiat puudutav värssteos, otsiksin kindlasti eeskuju rahvaluulest. Teades folkloorset tausta, tasub märkida, et udmurtidel ja maridel puuduvad eepilised ja isegi lüroeepilised laulud, komi eepilised laulud aga on suures osas sarnased vene omadega nii tegelaste kui ka süžeede poolest. Seega tuleks antud rahvaste mütoloogial põhineva pikema poeemi loomiseks otsida vormilisi eeskujusid mujalt, sisu osas aga saaks kasutada muistendite või muinasjuttude ainest. Nii ongi toiminud Hudjakov, kes lõi oma teose „Lugulaul udmurdi vägilastest” XIX sajandi lõpu ja varaste XX sajandi uurimuste ja muistendikogude põhjal, kasutades värsimõõtu (kaheksasilbiline trohheus), millel puudub vaste udmurdi folklooris. Kuid obiugrilaste (manside, hantide) rahvaluules leidub väga palju eepilisi, ka mütoloogilise sisuga laule, mis võivad moodustada pikki omavahel seotud laulutsükleid. Paraku polnud mansi poeemi autoril Plotnikovil just palju võimalusi kasutada varem kogutud materjali ja publitseeritud uurimusi. Ungari teadlaste Antal Reguly ja Bernát Munkácsi tööd polnud Siberis tõenäoliselt kättesaadavad, pealegi eeldab nende kasutamine mansi ja/või ungari keele oskust. Nagu allpool näitan, ei olnud Plotnikovi teadmised mansi keelest kuigi suured, ungari keelt ta ei osanud. Artturi Kannisto oli oma uurimisreisid alles hiljuti lõpetanud, tema materjalide avaldamiseni oli veel pikk tee. Seega polnud Plotnikovi kasutuses kuigi palju läbi töötatud materjali. Ent tema isikust rohkem teada saades olen hakanud arvama, et just üldsusele kättesaadava materjali vähesus meelitas Plotnikovi mansidest kirjutama.\nKas vene rahvusest kirjamehi motiveeris looma selliseid kirjandusteoseid huvi antud rahva ajaloo ja kultuuri vastu, süütunne, mis tekkis elades lähedases kontaktis suurvene natsionalismi poolt alla surutud rahvastega, või soov kasutada kättesaadavat ning eksootilist materjali oma kirjanduslike ambitsioonide elluviimiseks? Žakovi puhul võis mängida olulist rolli tema vanemate sürjakomi päritolu, Hudjakovi jaoks võis peamiseks teguriks olla teiste Volga-äärsete rahvaste kõrval põhjalikumalt udmurtide ajaloo ja etnograafiaga tegelemine. Plotnikovist teati veel hiljuti liiga vähe, et midagi kindlat väita, kuid uuemad andmed tema kohta aitavad neid küsimusi selgitada.\nMihhail Plotnikovi eluloo esimene variant: rikka reederi poeg\nMihhail Plotnikovi kohta teavet otsides leidsin kõigepealt kirjandusteadlase Jelena Papkova artikli (2011), milles käsitletakse Plotnikovi seni ilmumata romaani „Belovodje”. Artikkel sisaldab viiteid autori elukäigule ja nappe kirjeldusi kolleegidelt ja tuttavatelt. Noor kirjanik Vsevolod Ivanov kirjutas 1917. aasta sügisel Omskist sõbrale: „Tutvusin siin [---] Mihhail Plotnikoviga. Ülemine huul alumisest lühem. Pensnee. Inglise seitel. Sinine pintsak ja püksid, pintsaku küljetaskust paistmas punase taskuräti ots. On käinud Ameerikas, Inglismaal ja Saksamaal, õppinud ülikoolis. Tark, lisaks aga suli.” (Papkova 2011) Teine kirjeldus pärineb luuletaja Sergei Markovilt, kes töötas koos Plotnikoviga Novosibirski ajalehes Sovetskaja Sibir aastatel 1925–1926: „Kõigepealt nägin ma sel ajal väga moodsat aukudega teravatipulist kaabut, seejärel kuldraamiga prille, laia, täiesti punakaslillat nägu ja sirget musta piipu… Tal oli seljas hästiõmmeldud frentš, jalas ratsapüksid, säärekaitsmed ja paksu tallaga saapad.” Markovi väitel oli Plotnikov kirju elulooga mees, kes armastas rääkida lugusid Mansimaast, kuldnaisest ja Jermaki peidetud aardest. Elukohtadena on lisaks Omskile ja Novosibirskile mainitud veel Tšitaad, Štšeglovskit (Kemerovot), Tobolskit ja Krasnojarskit, kus ta töötas peamiselt ajalehtede-ajakirjade toimetustes. Kolleegidele olevat ta rääkinud, et tema isale kuuluvad Siberi parimad aurulaevad. (Papkova 2011) Surmaajaks loetakse mitmetes töödes tinglikult aastat 1938, mil ilmus viimane Plotnikovi jutustus ajakirjas Sibirskije ogni ja mil stalinlikud repressioonid olid haripunktis.(6)\nNende kirjelduste ja nappide elulooliste andmete põhjal tekkis mul ettekujutus Mihhail Plotnikovist kui väga jõuka perekonna võsust, hästi ja moekalt rõivastuda armastavast maailma näinud haritud mehest, rahutu iseloomuga sageli elu- ja töökohti vahetavast seiklejast, kellele meeldis uhkustada põlisrahvaste ja peidetud aarete kohta käivate teadmistega. Poeemi ja sellele lisatud artikli põhjal oletasin, et Plotnikov liikus ka Berjozovo-Obdorski (Salehardi) piirkonnas ning puutus kokku neenetsite ja tundraeluga (sest mansidest olid poeemis saanud metsatundra ja tundra asukad). Silme ette kerkis rikas reederipoeg, kellel jätkus raha välismaareisideks, rääkimata muretust ringisõitmisest isale kuuluvate laevadega suurtel Siberi jõgedel. Mansi folkloori kogumist on Plotnikov kirjeldanud poeemi saatesõnas: „Kuude kaupa tuli suitsustes jurtades, muldonnides ja kasetohust kodades nimetute jõgede kallastel, taigas, kääbusmetsade piiril, kust algavad tundra ääretud avarused, koguda raashaaval napisõnalistelt ja umbusaldavatelt jutustajatelt lugusid vägilasest Vazast, ilusast neiust ai-Jutšost, kurjast jumalast Meikist, hirmuäratavast esivanemast Penegezest, tulilind Tauksist, Numist ja paljudest teistest „Jangal-Maa” jumalatest, kurjadest vaimudest ja kangelastest.” (Plotnikov 1933: 47)\nArtiklis „Mansi eepika” mainib Plotnikov, et viibis 1920. aastal Jenissei suudmealal neenetsite juures (1933: 24). Hantõ-Mansiiski piirkonna kirjanike liidu sekretär Nikolai Konjajev märkis aga 2004. aastal Ugrimaa kirjanduselu ülevaates: „…kirjamees Mihhail Plotnikov kirjutas juba aastatel 1915–1927 mansi rahvaluulet üles Berjozovos, Saranpaulis, Vanzevatis, Tegis, Šerkalõs, Kondinskojes, Samarovos ja teistes piirkonna asustatud punktides….” (Konjajev 2004). Nii kindla teadmise allikaid pole avatud.\nLühidalt poeemi sisust\nPoeemi algus on esitatud šamaan Kuksa kolme lauluna, millest esimene kirjeldab mansi rahva kurba saatust. Seejärel laulab Kuksa sellest, mis on põhjustanud jumalus Meiki õeluse, laulab venelaste maaletungist, manside raskest võitlusest ning muutunud elust. Ent ta annab rahvale siiski lootust: keegi peab varastama Meiki põdrarakendi ühes luust kelguga, kihutama sellega karu Kasuk-taadi juurde ja varastama märgi, mis avab tee Torõmi valdustesse. Teel Torõmi juurde peab kangelane röövima läbipääsu valvava tulilind Tauksi sabasule. Kes sellega hakkama saab, suudab mansid vene ikkest vabastada. Noor muusik Vaza kõhkleb, kuid asub tundmatu taadi õhutusel siiski teele. Meiki valdustes kohtub ta kunagi jumaluse röövitud ilusa neiu Jutšoga, armub temasse ja vannub, et tuleb pärast ülesande täitmist tagasi. Jutšo tõotab teda karu käpa nimel oodata. Vaza jõuabki Torõmi riiki, võidab seal hiid Penegeze, pääseb kauni nõia Logari küüsist ja saab viimaks jumalalt kangelase soomusrüü ning veel kaks ülesannet: hävitada samojeede kiusav kuri merekoletis Jur ja maa-alustes valdustes elav Mammut. Ka nende ülesannetega tuleb kangelane toime. Vaza jõuab viimaks Meiki juurde tagasi ning tapab ta kahevõitluses. Jumaluse võlujõu lõppedes muutub Jutšo aga mõne hetkega raugaks ja sureb. Vaza jätab seepeale oma missiooni pooleli ning järgneb Jutšole allilma, et leida moodus ta ellu tagasi tuua. Mansid jäävad ootama tõotatud vägilast, kes tuleks ja koguks nad võitlema võõra võimu vastu.\nPlotnikovi uus mansi eepika\nPoeemile lisatud artiklis „Mansi eepika” kirjeldab Plotnikov uut tüüpi mansi eepikat, mille näidetena esitab katkendeid oma tollal veel pooleli olevast poeemist.(7) Võrreldes uut eepikat vanaga väidab ta, et erinevalt range vormiga vanast eepikast, mis kirjeldas peamiselt mansi vürstide omavahelisi sõdu või retki hantide ja samojeedide vastu, kasutab uus eepika kõnekeelt, sel pole kindlaid vormilisi tunnuseid ja selle sisuks on mansi rahva vabastamise nimel peetav võitlus venelastega (Plotnikov 1933: 10–14). Autori sõnul räägib vana eepika „tavaliselt sõjast hantide või samojeedidega. Jutustatakse sellest, kuidas vürst läheb sõjakäiguga naabervürsti juurde ja nõuab naiseks tolle tütart” (Plotnikov 1933: 10). Uue eepika tekkimise põhjuseks peab Plotnikov manside alistamist venelaste poolt:\nPärast venelaste tulekut pole „seitsmes maailmaosas käinud ja igast neist naise saanud vägimehed-kangelased” rahvale enam olulised. Venelaste poolt alla heidetud manside mõte ja tahe keskendus rahvusliku vabastamise eest peetavale võitlusele. Kuid aastad läksid, vallutajate võim tugevnes, vabanemislootus üha vähenes ning rahva hingest kerkis esile uus tegelane – vägimees-lihtinimene, kes mõnikord võis pärineda ka tuntud, kuid mitte valitsenud vürstide soost; kangelane, kes pidi kangelastegusid sooritades vabastama mansid vene võimu alt. (Plotnikov 1933: 10–11)\nUut eepikat iseloomustab ta järgmiselt:\nUues eepikas puudub värvikate lausekujundite, epiteetide ja metafooride küllus; laialdaselt kasutatakse kõnekeelt, pole väljapeetust rõhkude ja vokaalide vaheldumises ning luulerütmis. Uutel bõliinadel pole rangelt lõpetatud vormi, seos erinevate episoodide vahel on tihti väga nõrk. Üks ja seesama uue eepika lugu, esitatuna eri aegadel või erinevais paigus, on raskesti äratuntav, mispärast pole sageli võimalik eri episoodidest koguda kokku terviklikku lugu. (Plotnikov 1933: 14)\nNäib, et Plotnikovi uue eepika idee lähtub peamiselt kahest allikast: Serafim Patkanovi 1891. aastal ilmunud monograafiast „Handi vägimehe kuju handi bõliinades ja sangarilauludes” („Тип остяцкого богатыря по остяцким былинам и героическим сказаниям”) ja Kai Donneri 1913. aastal avaldatud artiklist „A Samoyede Epic”, mille venekeelne tõlge ilmus 1915. aastal. Patkanovi tööle viidates kirjutab Plotnikov:\nRääkides uuest handi eeposest, märgib S. Patkanov, et tatari ja osalt vene valitsusajast pärinevad lood ja jutud esitatakse proosas ja sealjuures uues keeles, laenudega vanadest bõliinadest. Venelaste valitsemine lähendas enne vaenujalal olnud hõime, eri rahvaste esindajate vahelised segaabielud aitasid sellele lähenemisele veelgi kaasa, ja rahvaluule – laulud, bõliinad, tavandilaulud, šamaaniloitsud ja muu sarnane – laenati küll hantidelt mansidele, küll samojeedidelt hantidele ja vastupidi. Sama toimus ka pärismaise eepilise loominguga, mistõttu mansi eepika (mitte ainult uus) sarnaneb iseloomu ja kangelaste tüüpiliste joonte poolest paljuski handi ja isegi samojeedi omaga. (Plotnikov 1933: 14)\nMuidugi on Kai Donneri analüüsitud sölkupi lood Itšast~Ijast~Itjast üsna sarnased mansi juttudega ekva pi̮γriś’est, ’Eide Pojast’. Hiiglase-inimsööja Penegeze (sölkupi piirkondlikes tekstides ka Pönegesse, Pönege, Pjunekse, Pineveldju(8)) asemel on mansi lugudes enamasti hiiud meƞkv’id. Aga sarnaseid vembumehe ja rumala vanapagana lugusid leidub üle ilma, nende sarnasus ei pruugi tähendada juttude üksteiselt laenamist. Obiugri kangelaslauludes kirjeldatud lahingute puhul tuleb meeles pidada, et enamasti pole need reaalsete ajaloosündmuste peegeldused. Sõjakäigud ei toimu mitte inimeste, vaid üleloomulike olendite maailmas, kus lahinguid löövad erinevate piirkondade kaitsevaimud.\nPoeemi tegelased ja nende taust\nVaatleme lühidalt ka poeemi peategelasi. Need võib jagada kaheks: inimesed ja üleloomulikud olendid. Inimeste maailma kuuluvad poeemi peategelane Vaza ja tema armastatu Jutšo. Juba esimesel lugemisel seostasin esimese nime pardiga (mansi vas) ja leidsin selle kohta kinnituse poeemi tekstist, kus Vaza tutvustab ennast neenetsitele nii:\n„Lähen sõtta Juri vastu,\nOlen mansi Ksenta kaldalt,\nUnustatud laulu laulja,\nSündides šamaani käest sain\nNime Vaza, tähendab see\nParti. Siia Obi maile\nTulin Torõm-isa juurest….”\n(Plotnikov 2016: 75)\nJutšo nime pole sel kombel lahti mõtestatud, aga temaga seoses tuleb kindlasti nimetada Latši – meest, kes püüdis teda vägisi omaks teha, kuid kelle neiu tappis. Poeemis on olulisel kohal mansi šamaan Kuksa, kelle lauludega kogu sündmustik algab.\nÜleloomulikest tegelastest tuleb kõigepealt mainida jumal Torõmit, keda autor nimetab ka Numiks ja Mirra-Susnahummiks. Tegemist on mansi taevajumala numi-tōrəm’i peegeldusega (numi ’ülemine’, tōrəm ’jumal, taevas, ilm’). Lihtsalt Num on pigem neenetsi jumalus. Mingil põhjusel on Plotnikov taevajumalaga liitnud ka Maailma Vaatava Mehe (mansi mir susne χum), taevajumala ja Kaltaš-ekva poja, kes ratsutab pilvepiiril oma tiivulise hobuse seljas ja jälgib kõike maa peal toimuvat. Poeemis esinev Ortik tuleneb handi mütoloogilisest tegelasest ort iki’st (ka urt iki või urt), mis on samuti üks paljudest Maailma Vaatava Mehe nimedest.\nTorõmi elupaika on poeemis kujutatud kauge kõrge taraga piiratud valdusena, kuhu viib tee läbi surnute maa. Et tegemist on taevaga, selgub alles siis, kui Vaza imestab, kuidas ta jumalate riigist nii kiiresti tagasi jõudis:\n„Nõnda kiiresti ei saanud\nTagasi ma jõuda siia\nMööda riigi väravatest,\nMööda suurest tasandikust,\nElavad kus surnud hinged,\nKitsast teest, mis varjuriigis\nLinnust Tauksist viib mööda.\nMa ei saanud hetkega ju\nSeitsmendamast taevast alla.”\n(Plotnikov 2016: 70)\nObiugrilaste uskumuste kohaselt elab taevajumal tõesti taeva seitsmendal korrusel. Handi folklooris levinud vormelid näitavad, et kunagi oli taevajumal taeva personifikatsioon, mitte seal elav olend: tāpət wēśpa χūnəƞ nowə āśem ’minu seitsme harjalatiga unkaline hele (valge) isa’ (Steinitz 1939: 309, 320) või tāptijen wēśpa χūnəƞ tūrəm āśem ’minu seitsme harjalatiga unkaline isa taevas’ (Steinitz 1939: 355). Poeemis kujutatakse Torõmit kui panteoni valitsejat, keda ümbritsevad teised jumalad. Mansi usundist me sellist pilti ei leia, kõik jumalused elavad seal eraldi. Tõsi, mansi karupeolauludes mainitakse Torõmi poegi ja koja valvureid.\nTorõmi vastasena esineb poeemis kuri jumal Meik. Üsna kindlalt võib väita, et tema loomisel kasutas Plotnikov mansi usundis ja folklooris väga levinud hiiu (mansi meƞkv) tegelaskuju. Tegemist pole mitte ühe olendiga, nagu kirjeldab Plotnikov, vaid üleloomulike olendite kategooriaga. Hiide on kahte liiki: mäehiiud (ūrmeƞkv) ja metsahiiud (vōrmeƞkv). Nad on rumala vanapagana sarnased suure jõu ja piiratud mõistusega tegelased, kes sageli esinevad triksterilugudes Eide Pojast. Eespool sai juba mainitud nende sugulust sölkupi Penegezega.\nVäga tähtis roll on poeemis Karul, kelle suhtes kehtib sama mis hiidudegi puhul. Kuigi obiugrilased pidasid karu taevajumala maa peale laskunud lapseks, austades teda mitu päeva kestva karupeoga ning andes tema nimel vandeid, ei olnud see üks kindel müütiline karu või karude esivanem – austust väärt oli iga loom. Karu elukaaslane on poeemis Mjusne, kelles võib ära tunda mansi misne – metsaga seotud naissoost üleloomuliku olendi, küttide eksitaja. Jälle tuleb lisada, et tegemist on olendite liigiga.\nTähtsal kohal on poeemis salapärane tulilind Tauksi, kellele mansi mütoloogias vastet ei leidu. Eksisteerib küll lind kors, kes on sidepidaja maise ilma ja taevajumala vahel, kuid puudub fööniksisarnane tegelane. Kindel koht obiugrilaste mütoloogias on mammutil, keda Plotnikov nimetab kord handi sõnaga ves, kord ižmakomi sõnaga muhor ’maapõder’. Mansi sõna māχar on viimasele üsna lähedane. Levinud uskumuse kohaselt arvati, et mammut elab maa all, kaevates seal kihvadega käike, mis mõnikord jõe kõrge kalda seest maapinnale tulevad. Seda ettekujutust aitasid toita kaldavaringutest leitud mammutiluud. Mammuti elupaika on poeemis nimetatud Petlim-jemderiks, mis näib seostuvat idapoolsete hantide kujutelmaga maa-alustest musta veega järvedest pətlem-emtər, kus elas kuri vaim kuľ ’allilma isand, kurat’ (vt Karjalainen 1918: 348).\nMerekoletis Juri pidasin algul Plotnikovi fantaasia viljaks, kuna pole sellise tegelasega obiugri tekstides kokku puutunud. Siiski leidub vastav sõna Artturi Kannisto mansi sõnastikus: jūr ’teatav veeloom, kes elab voolukeeristes; müütiline loom; veekoletis, mammut’ (Kannisto jt 2014: 233). Poeemis on temast saanud küünistega vaal.\nPoeemis nimetatud iidolid kuldnaine ja kuldhani\nPoeemis mainitakse ka mõningaid mansi pühapaiku ja iidoleid, eelkõige nn kuldnaist, keda Plotnikov nimetab Ratšaks ning kelle pühamu asub poeemi kohaselt Berjozovo lähedal.(9)\nÖelge nüüd, kes mäletab veel\nKuldset Ratšat, mäelt kes vette\nEnnast kukutas, et mitte\nSaada venelaste saagiks.\n(Plotnikov 2016: 9)\nEsimesed teated obilaste kuldnaisest leiduvad XIV sajandi Novgorodi kroonikas viitega Permi Stefani tegevusele. XVI sajandil räägivad kuldsest iidolist Moskva suurvürsti alamad, kelle ülesandeks oli kirjeldada Venemaa laienevaid kauba- ja sõjateid. Teadaolevalt esimese eurooplasena mainib kuldset naist oma „Traktaadis kahest Sarmaatiast” Krakovi ülikooli professor Maciej Miechowita. Veel räägitakse kuldnaisest Siberi kroonikas seoses Jermak Timofejevitši retkega: Jermaki ataman Bogdan Brjazga jõudis 1582. aastal Belogorje kanti, kus nägi ugrilaste iidse naisjumaluse kuju, keda kirjeldatakse alasti koos pojaga toolil istuvana: „Sealt tuli ta Obi äärde, ja nähes asustamata paiku või hõredat asustust, peatus Belogorjes. Seal oli neil palvuspaik nende vanale jumalannale: alasti, koos pojaga toolil istuv, omadelt ohvreid vastu võttev. Ja ohverdatakse talle osa igast saagist [---] Aga kui nendeni jõudsid kuuldused Bogdani saabumisest, käskis ta ennast ära peita ja kõigil põgeneda….” (Lühike Siberi kroonika 1880: 22 (§ 79)) Madonnalaadset iidolit on kujutatud ka 1562. aastal Londonis ilmunud Anthony Jenkinsoni Venemaa kaardil. Tegelikult pole kuldnaist sellisena – üleni kullast kujuna – kindlasti olemas olnud. Teaduslikult kirjeldatud obiugrilaste pühakujude põhjal võib väita, et tõenäoliselt oli tegemist kuldehetega kaunistatud iidoliga.\nTeiseks mainib Plotnikov kuldset hane Lonti (mansi lunt ’hani’) lõigus, kui Torõm lubab Vazale kangelastegude sooritamise järel ihaldatud tasu: vabadust rahvastele ja endise eluviisi taastumist (Plotnikov 2016: 69–70). Ilmselt on autorini jõudnud Novitski kirjeldus XVIII sajandi algusest: „Nende poolt väga jumaldatud iidol hani on hane kujul vasest valatud, tema jõle elamu asub Belogorje külas suure Obi jõe ääres. Nende ebausu kohaselt austatakse (seal) veelindude – luikede, hanede ja muude vee peal ujuvate lindude – jumalat” (Novitski 1941: 61). Võib lisada, et hani oli obiugrilaste armastatuma jumaluse Maailma Vaatava Mehe üks esinemiskujusid. Belogorjet peetakse mõnel pool tänapäevalgi tema elupaigaks.\nPoeemis kasutatud „pärismaistest” sõnadest ja väljenditest\n„Maa jääb tühjaks, meie kaome\nEga uuesti siin sünni.\nKiired suusad tundra lumel\nEnam siin ei libise nüüd\nRebase ja soobli jahil.\nMeie kaome oma tundrast\nJõgesid ei näe me enam,\nMeie haabjad on kui hauad\nPõtradeta nartad aga\nKaovad ära rohu sisse,\nTühjaks jäänud küladesse\nPesa teevad üksnes hiired….”\n(Plotnikov 2016: 10)\nPlotnikov põimib teksti hulgaliselt mansi sõnu. Ülal poeemi sissejuhatusest tsiteeritud lõigus võib sääraseid sõnu leida mitmeid: taut – tovt ’suusad’, oksar – oχsar ’rebane’, njuks – ńoχs või noχəs ’soobel’, hap – χap ’paat’, tankõr – tankər ’hiir, mutt’.\nPlotnikov lisas poeemile (ja artiklile) sõnastiku, mis sisaldab 339 sõna või fraasi mitmes erinevas keeles (mansi, handi, neenetsi, sölkupi, komi, vene, tatari) (Plotnikov 1933: 595–619). Paljud mansikeelsetena välja pakutud sõnad on tegelikult handi või neenetsi päritolu, näiteks:\nai ’väike, noor, tütarlaps’ – handi aj ’väike’; vrd mansi mań ’väike’, aγi ’tütarlaps’;\narin vah vuž ’vaskne, raudne linn’ – handi ariƞ vaχ vuž ’vaskne-hõbedane linn’;\nimi ’vana naine’ – handi imi ’ema’;\njaran-pelek ’samojeedide maa’ – ilmselt handi, vrd handi päläk, pəlek ’pool, piirkond’, mansi jorn ’neenets’, pal ’pool’;\nkeu ’Uurali mäed’ – handi kev, mansi ńor;\nlonh ’iidol’ – handi luƞχ ’vaim, esemetega seoses ka iidol’;\nmadur ’kangelane’ – handi matur, māDur, mansi otər;\nmõga hat ’muldonn’ – ilmselt handi mi̮γa χat või məχ χat, vrd mansi ma kol;\npenzer ’trumm’ – neenetsi penzer;\nsarjata hu ’loitsija, šamaan’ – handi saŕata ku, vrd mansi ńait, koipəńait ’šamaan, trummiga šamaan’;\nves ’mammut’ – handi ves, mansi māχar;\nvoi ’lind’ – handi voj ’loom, lind’, mansi uj.\nPlotnikovi poeem ja mansi rahvaluule\nIseloomulik on see, kuidas Plotnikov oma poeemi abil analüüsib mansi rahvaluulet. Artiklis „Mansi eepika” kirjutab ta näiteks karu kohta:\nNagu osutavad kõik handi ja mansi muistendid, ilmus esimene karu\nKõrgel mäel, mis asub läänes,\nJärsaku peal seedrisalus\nEhitas see Kasukvana\nKoja, kuhu tulid need, kes\nPolnud rahul saatusega,\nTulid ülekohtu ohvrid.\nTema mõistis kohut ausalt,\nSüüdlased kõik mõistis surma,\nSüütutega oli lahke.\n(Plotnikov 1933: 22–23)(10)\nMa ei tea mitte ühtki sarnase sisuga uut ega vana obiugri teksti. Tõsi – usuti, et kui karu nimel vanne anda, siis karu karistab valetajat.\nPlotnikovi arusaamu obiugri folkloorist väljendavad hästi ka artikli lõigud improvisatsioonilistest lauludest:\nLoos märgi (tamgaa) varastamisest on kaks selgitust nõudvat kohta: Vaza improvisatsiooniline laul metsast, mis sarnaneb osalt palve või religioosse ülistuslauluga, ja Karu sõnad, millega ta Vaza poole pöördub. Karu jurta poole sõites laulab Vaza:\n„Tume laas, oh laas sa vägev!\nVõimas laas täis saladusi,\nLaas, mu päästja ja mu hoidja,\nRöövida tamgaa mul aita,\nHoia mind ka Kasuktaadi\nKaruvana viha eest sa.\nPalun sind ma, laas nii vägev,\nKes sa meie kodasid ja\nMeie koeri, põtru hoiad,\nAita mind mu tegemistes!”\nSellised katkendid Vaza improvisatsioonilisest laulust, mis võiksid olla poeetilise improvisatsiooni musternäideteks, on põhjarahvastele üldiselt omased. Näiteks sõidab mansi metsas, näeb lund, härmatisega kaetud seedreid, oksalt oksale hüplevat väledat oravat ja juhuslikke sügavaid põdrajälgi. Kui mansil on vastav meeleolu ja kui ta üldse suudab laulda, siis ta alustab venivat laulu kõigest sellest, mida näeb…. (Plotnikov 1933: 33–34)(11)\nMuidugi esineb mansi rahvaluules pikkade eepiliste laulude kõrval ka lüroeepikat ja improvisatsioonilisi laule. Viimaseid nimetatakse üldjuhul isiklikeks lauludeks, kuid erinevalt Plotnikovi poeemi „improvisatsioonidest” ei tegele need enamasti mitte ümbritseva looduse kirjeldamisega, vaid sellega, mida inimene teeb, tunneb ja mõtleb, ning on sageli omapärased autobiograafiad. Kuid esineb ka looduskirjeldusi, näiteks Antal Reguly kogutud ja Bernát Munkácsi abil tuntuks saanud Agapi Stepanovna Muratkova laul, milles kirjeldatakse kevadpäeva, taustaks linnujahi hääled:\nKevadaja uduse päeva lõi Torum.\nTa vaatab värske rohuga kaetud tanumalise küla tanumale:\nkülatanum mähkub värske rohu lahtirullitud siidi.\nTa vaatab vooremetsa poole:\nvooremets rõivastub värske rohu lahtirullitud siidi.\nTa kuuleb järvekese poolt:\nsiidnööri pöörlemise põrisev-põrisev hääl\nIsa Numi-Torumi juurde üles kandub.\nTa kuuleb jõelammi poolt:\n[kus on] palju punakurk-kaure,\nniinenööri põrisev-põrisev hääl\n(Munkácsi 1896: 104–105 < A. Reguly)\nTuleb rõhutada, et suur osa mansi ja ka handi rahvaluulest on olemuselt väga vormellik, olenemata sellest, kas see on üles kirjutatud XIX sajandi lõpus, XX sajandi alguses või keskpaigas. See tähendab, et üht tegelast iseloomustatakse erinevates tekstides ühtede ja samade sõnaühenditega, näiteks sooloomaküüneline, metsloomaküüneline valitseja (Püha Linna Taat), kelle linna jalp ūs (mansi) või jem voš (handi) nimetatakse alati sammuva hobuse kujuliseks, jooksva hobuse kujuliseks (handi) või sammuva hobuse laotuse kujuliseks, jooksva hobuse laotuse kujuliseks (mansi). Selliseid näiteid võib palju tuua. Vormelid on žanriülesed, esinedes nii lauludes kui ka proosajutustustes. Mõnikord, eriti karupeo repertuaaris, on handi vormelid jõudnud mansikeelsesse teksti või vastupidi. Selle võis põhjustada tõsiasi, et karupidu oli nende rahvaste ühine traditsioon ja eriti Obi-lähedastes külades võisid mansi karupeietel osaleda ka handi lauljad. Samuti olid ühised mitmed olulisemad pühapaigad, seega pole ime, kui nendega seotud vormelid ületasid keelepiire. Obiugri laule ilmestav parallelism on sageli nii absoluutne, et muudab paralleelvärsside tegelikku tähendust: näiteks ei saa handi laulu paralleelvärsse kümne hambaga hambuline suu / kahekümne hambaga hambuline suu võtta sõna-sõnalt, vaid koondtähenduses ’paljude hammastega suu’. Sageli vahetubki paralleelvärssides vaid üks sõna, näiteks viie varbaga varbalisse jalga / kuue varbaga varbalisse jalga. Vahetuvad arvsõnad viis ja kuus, kuus ja seitse, kümme ja sada. Samuti astuvad üksteise asemele sageli loom ja kala, must ja punane, siid ja kalev, vask ja hõbe, vasak ja parem, mets ja vesi jne. Leidub ka keerulisemat parallelismi, kus asendub mitu sõna. Antud juhul on oluline vaid see, et parallelism (ja ühes sellega vähesemal määral alliteratsioon) on nii mansi kui ka handi rahvaluules peamine teksti loomise printsiip, mis koos kinnisväljendite-vormelitega aitab esitajal meeles pidada ja taasluua väga pikki (sageli mitmeid tunde kestvaid) tekste. „Jangal-Maa” autoril näivad need teadmised puuduvat. Kuigi Plotnikov väidab, et uuem mansi eepika kasutab rohkelt kõnekeelt ega ehi ennast metafooride ja epiteetidega, kubiseb tema poeem poeetilistest looduskirjeldustest.\nKokkuvõtvalt poeemi seostest mansi kultuuriga\nPoeemi süžee ja tegelased ei pärine otseselt mansi rahvaluulest. Olles mansi folklooriga tegelnud aastakümneid, pean nentima, et pole seni kohanud Plotnikovi mainitud uue eepika näiteid. Kuigi tekst sisaldab hulgaliselt pärismaiseid sõnu, ei ole suur osa neist mansikeelsed. Sama kinnitab Tjumeni ajaloolane Sergei Parhimovitš, kes lisaks keelelistele vigadele (Parhimovitš 2002: 183) osutab ka ebatäpsustele manside olme kujutamisel. Eespool olen maininud tõika, et mansid ei asustanud tundrat ega elanud püstkodades, nagu kujutab Plotnikov. Parhimovitš lisab sellised detailid nagu narid püstkojas(12), mansid ringis istumas ümber tšuvali(13), šamaanilaulu saateks vilepilli mängimine(14) jne (Parhimovitš 2002: 185). Märkasin paljusid sarnaseid seiku juba tõlget toimetades ning palusin püstkoja või tšummi asendada neutraalsema sõnaga koda, kuid mitte kõikjal pole mu soovi arvesse võetud. Nagu eelnevalt näitasin, pärinevad mansi mütoloogiast vaid mõnede poeemi tegelaste nimed, needki moonutatud kujul, olendid ise aga ei vasta mansi ettekujutustele. Šamaaniatribuutika kohta kasutatakse neenetsi sõnu. Võrreldes Kuksa šamaanilaule poeemi alguses ja neenetsi rituaali kirjeldust neljateistkümnendas laulus (Plotnikov 2016: 72–73), on asjatundjale selge, et viimase aluseks on autori reaalsed muljed, esimesed on aga puhtalt väljamõeldis. Seda kinnitab kaudselt Plotnikovi märkus artiklis „Mansi eepika”, kus ta ütleb, et kuulis 1920. aastal Jenissei-äärsete neenetsite juures kahte šamaanilaulu (Plotnikov 1933: 29). Kohtumisest mansi šamaaniga räägib Plotnikov üksnes oma poeemi lõpuridades.\nParhimovitš mainib oma artiklis, et tuntud vene ugroloog, hea mansi keele ja kultuuri tundja Valeri Tšernetsov (mansi-vene sõnastiku ning mitmete väärtuslike mansi kombestiku- ja usundialaste artiklite autor) luges Plotnikovi teost varsti pärast ilmumist ja kinnitas, et see jääb mansi rahvaluulest väga kaugele (Parhimovitš 2002: 181). Parhimovitš osutab ka, et mitmed poeemis esinevad handi sõnad pärinevad tõenäoliselt Serafim Patkanovi 1891. aastal ilmunud tööst (Parhimovitš 2002: 189) ja et Meiki nimekuju esineb Vassili Šavrovi kirjutises „Lühikesi ülestähendusi Berjozovo maakonna elanike kohta” („Краткие записки о жителях Березовского уезда”), mis ilmus 1871. aastal. Tõepoolest leiame nimetatud kirjutise kaheksandalt leheküljelt teate: „Meik, kurjuse jumal. Ta (kuju) tehakse puust ja rõivastatakse kopranahast kasukasse ja peale selle rõiva ei ehita teda millegi muuga. Metsa või steppi eksinud paluvad temalt kaitset ja eestkostet ning meelitavad teda kõiksugu ohvritega, mida ta suvatseb palujatelt vastu võtta. Sel jumalal on palju abilisi ja teenijaid….” (Šavrov 1871: 8) Šavrov mainib ka teist poeemis esinevat jumalust, Ortikut. Tulilind Tauksit peab Parhimovitš Plotnikovi enda väljamõeldiseks (2002: 185).\nMihhail Plotnikovi elulugu, teine variant – zootehnikust kirjamees\nPoeemi tõlke toimetamise käigus esile kerkinud küsimused sundisid mind otsima uut informatsiooni ka autori kohta. Millal ikkagi käis Mihhail Plotnikov manside juures materjali kogumas ning kus täpsemalt ta neil reisidel viibis? Kuigi poeemi 1933. aasta väljaandele lisatud artikkel „Mansi eepika” meenutab vormilt teaduslikku uurimust, pole autor kusagil nimetanud ei materjali kogumise paiku ega informante. Tekstinäidetena esitab ta oma poeemi katkendeid, ainsaks erandiks handi isiklik laul naisevõtu teemal (Plotnikov 1933: 32).\nOtsingute tulemusel leidsin kõigepealt juba mainitud Tjumeni kirjandusalmanahhi Lukitš 2000. aasta teises numbris avaldatud poeemi uue versiooni ning Juri Perepletkini artikli „Rahvarohke „Tundra”” („Многолюдная „Тундра””), mis sisaldab ka Mihhail Plotnikovi poja Juri kirja isa elulooliste andmetega. Lisaks ilmus samas ajakirjanumbris Valeri Beloborodovi lühike kirjutis „Pseudonüümi mõistatus” („Загадка псевдонима”), mis seostab Mihhail Plotnikoviga 1928. aastal Tobolski ajalehes Sovetski Sever pseudonüümi M. Sibirjakov all ilmunud põnevusromaani „Kutšumi aare” („Клад Кучума”) (Beloborodov 2000: 8–10).\nMihhail Plotnikovi poja kirjast ei leidnud ma vastuseid kõigile mind huvitavatele küsimustele, eriti Plotnikovi elu varasemate aastate kohta. Sain teada, et „Jangal-Maa” autor ei hukkunud stalinlike repressioonide ohvrina, vaid suri alles 1953. aastal. Juri Plotnikov kirjutab isast pateetiliselt: „Mihhail Pavlovitš Plotnikovist, tema elust ja loomingust pole kerge kirjutada. Luuletaja, kirjanik, zootehnik-põhjapõdrakasvataja, ajakirjanik – selline oli Plotnikov, kes elas ränduri elu. Sahhalinist ja Kamtšatkast Põhja-Uuralini viisid teed ja rajad, mis ta läbi käis ja sõitis, ning kui lisada veel ekspeditsioonid Mongoolias, 1920. aasta retk Diksonile, osavõtt tuntud polaarlendurite esimestest pikkadest Põhjamaa-lendudest – kas seda kõike pole ühe inimese jaoks liiga palju?” (Perepletkin 2000: 17) Edasine otsimine viis mind materjalideni, mis annavad ühemõttelise vastuse: jah, seda kõike oli ühe inimese jaoks liiga palju.\nPlotnikovi poeemi ja mõningate elulooliste andmete avaldamine aastal 2000 tekitas avalikkuses huvi tema täpsema elukäigu vastu ning Tjumeni koduloolane Aleksandr Petrušin võttis ette tee arhiividesse, et päevavalgele tuua Plotnikovi süüasi. Need materjalid avaldati sellesama ajakirja Lukitš veergudel pealkirja all „Mihhail Plotnikov: mahalaskmise toimikust”.(15)\nPlotnikovi oma käega kirja pandud elukäigust ja ülekuulamisprotokollidest saab käesolevas artiklis vaid lühida ülevaate esitada. Neist selgub, et Mihhail Plotnikov polnud rikka reederi poeg. Ta sündis 1892. aastal Kamenka külas Novonikolajevski (praeguse Novosibirski) lähedal, tema isa Pavel Ivanovitš teenis leiba poesellina Kolõvani, Berdski ja Novonikolajevski kaupmeeste juures (Petrušin 2000a: 59).(16) 1905. aastal asus Mihhail õppima Tomski reaalkooli, mille lõpetas 1912. aastal. Järgnevalt omandas ta Tomski ülikooli juures aastasel põllumajanduskursusel agronoomi erihariduse loomakasvatuse suunal (Petrušin 2000a: 56). Ja kuigi Plotnikovi haridustee sellega 1913. aasta novembris lõppes, suutis ta valeandmeid esitades piisavalt segadust luua. Nimelt kirjutas ta tööle asumisel ankeeti, et lõpetas 1913. aastal Riia põllumajandusliku polütehnilise instituudi (sic!),(17) selle elulukku mahutamiseks aga nihutas kooliaastad varasemaks (1901–1908) (Petrušin 2000a: 56).\nAastatel 1914–1918 töötas Plotnikov Omski raudteel põllumajanduskonsultandina. Segastel aegadel 1918–1919 Autonoomse Siberi Ajutise Valitsuse, Ufaa Direktooriumi ja Koltšaki diktatuuri ajal oli ta ametis Kameni linnas ja Krasnojarskis. Sel ajal avaldas ta ajakirjas Sibirskije zapiski luulet, jutustusi ja ka poeemi „Jangal-Maa” esimesed seitse (teistel andmetel üheksa) laulu.(18) 1920. aasta suvel käis ta Krasnojarski muuseumi korraldatud ekspeditsioonil mööda Jenisseid Diksonini, mil õnnestuski tal kuulda eespool mainitud kahte neenetsi šamaanilaulu. 1921. aasta sügisel kutsuti Plotnikov Tšitaasse, kus talle pakuti tööd Kaug-Ida Vabariigi rahvusasjade ministeeriumis (pärismaalaste küsimuste spetsialistina). Plotnikov jäi Tšitaasse 1925. aasta juulini. Pärast seda jõudis ta lühikese aja jooksul töötada kuue erineva ajalehe juures. 1929. aasta septembrist 1931. aasta septembrini korraldas Plotnikov veterinaarpunkti tööd Turuhhani jõel Turuhhanski krais, seejärel aga suundus Kaug-Itta, kus leidis erialast tööd Habarovskis krai põllumajandusvalitsuses. Seal töötas ta 1937. aasta augustini põhjapõdrakasvatuse spetsialistina, misjärel oli samas linnas NSVL põllumajanduse rahvakomissariaadi palgal. 1938. aasta märtsist alates oli ta ka ajalehe Pogranitšnõi vodnik kirjanduslik kaastööline. Plotnikov arreteeriti 4. oktoobril 1938 ja mõisteti Amuuri alamjooksu jõelaevanduse sõjatribunali 1939. aasta 10. ja 11. septembri otsustega süüdi kontrrevolutsioonilises tegevuses, karistuseks mahalaskmine koos kogu vara konfiskeerimisega. Plotnikov kaebas otsuse edasi ja saavutas surmanuhtluse asendamise seitsmeaastase vangistusega (sama tribunali otsus 4. XI 1940), süüdistusena jäi püsima vaid fašistlike ja nõukogudevastaste seisukohtade levitamine (Petrušin 2001: 45–46, 74–75). Edasisest on teada, et väidetavalt vabanes Plotnikov 1943. aastal ning pöördus tagasi oma naise juurde Krasnojarskisse. Pärast pensionile jäämist 1947. aastal kolisid nad elama Irša asulasse Rõbinski rajooni, kus Plotnikov suri aastal 1953 (Perepletkin 2000: 18–20).\nNeist andmetest nähtub, et Mihhail Plotnikov ei saanud mingil viisil kaheteistkümne aasta jooksul kuude kaupa suitsustes jurtades, muldonnides ja kasetohust kodades raashaaval mansi rahvaluulet koguda, nagu ta poeemi saatesõnas kirjeldab (Plotnikov 1933: 47). Tema tihe elulugu ei näita ühtki võimalikku „akent” Mansimaa külastamiseks. Ka ei ilmne materjalides pikki lende koos vaprate polaarlenduritega ega ekspeditsioone Mongooliasse, Kamtšatkale ja Sahhalini saarele, millest ta oli pojale jutustanud. Ülekuulamisel kinnitas ta hoopis, et töötas põllumajandusvalitsuse keskaparaadis ega puutunud kokku loomakarjadega (Petrušin 2000a: 44). Viimane väide ei vasta siiski tõele, sest hiljem rääkis Plotnikov pikemast komandeeringust evengi põhjapõdrakasvatajate juurde aastal 1935 (Petrušin 2000a: 48). Isegi kui oletada, et töö Kaug-Ida krai põllumajandusvalitsuses nõudis väljasõite kohtadele, pole tegemist poja nimetatud kangelaslike retkedega. Eluloolised andmed näitavad, et manside asemel on Plotnikov kokku puutunud neenetsite ja eriti evenkidega. Võib järeldada, et väljamõeldud kõrgharidus ja „Jangal-Maa” algusosa ilmumisega kaasnenud põlisrahvaste elu hea tundja renomee võimaldasid Plotnikovil töötada kõrgemat haridust ja isegi teaduskraadi nõudvatel ametikohtadel.\nSelle põhjal, mida rääkisid temaga kokku puutunud inimesed ning mida kinnitas mingil määral ka ta poeg, võib järeldada, et Mihhail Plotnikov oli mees, kes armastas oma elu kohta väljamõeldisi levitada.\nKas šamaan Kutonja oli olemas?\nPeatun lühidalt ka Plotnikovi väitel, et tema teejuhiks mansi eepose juurde oli šamaan Kutonja. Poeemi saatesõnas kirjutab ta: „On möödunud palju aastaid, kuid ma ei suuda tänaseni unustada saja-aastase mansi küürus kuju – jutustaja Kutonjat, kelle püstkoda seisis Kärbi jõe – Soss’ja ülemjooksul. [---] Meenutan alati armastuse ja tänuga Kutonjat, kes õpetas mulle mansi keelt, taati Kärbi jõelt, kes aitas mul avastada kõige salapärasemat eepost – mansi eepost „Jangal-Maa”, mis sündis ajal, kui venelased alistasid Siberi.” (Plotnikov 1933: 47–48). Tuleb mainida, et 1924. aastal ilmunud artiklis „Veneaegne mansi eepika” ja selle hilisemas redaktsioonis „Mansi eepika” (Plotnikov 1933: 9–46) ei mainita Kutonjat kordagi. Poeemi alguslaulud laseb autor esitada hoopis Kuksa-nimelisel šamaanil. Šamaan Kutonja figureerib vaid poeemi viimastes ridades.\nPlotnikovi sõnul õppis ta mansi keelt just Kutonja käest, ent kuna poeemis ja artiklis kasutatud „pärismaine” sõnavara pärineb lisaks mansi murretele ka handi, neenetsi, sölkupi ja komi keelest, võib selle väite fantaasia valda liigitada. Ainus enam-vähem pädev šamaanirituaali kirjeldus leidub poeemi neljateistkümnendas laulus, kus peategelane Vaza jõuab Jamali poolsaarele, et võidelda merekoletis Juriga. Laulus esineb neenetsi šamaan, ka poeemi šamanismiga seotud sõnavara on neenetsi päritolu. Tõik sobib hästi artiklis „Mansi eepika” mainituga: „Mul õnnestus 1920. aastal Jenissei neenetsite juures Golotšika lähedal kuulata kahte šamaanilaulu, mõlemad neist püstitasid lisaks religioossetele motiividele küsimuse neenetsi rahva tuleviku kohta….” (Plotnikov 1933: 29).\nArvan, et Kutonja on tervikuna välja mõeldud andmaks poeemile veenvat raamistikku teose käsikirja valmimise järel. Autor on seda teinud nii tõepäraselt, et isegi tuntud mansi lingvist Jevdokia Rombandejeva oli veendunud tema olemasolus. Rombandejeva esitas šamaani nime mansipäraselt – Katunja – ja märkis, et see tähendab tõlkes ’kätt omav’, s.o ’raviva käega’ (Mifõ, skazki 2005: 14). Tõesti on ’käsi’ mansi keeles kat, ’kätt omav’ võiks olla siis kat ońśi,(19) aga kuidas saab Plotnikovi Kutonjast Rombandejeval Katunja?\nVõimalik, et Kutonja näol on tegemist Henry Wadsworth Longfellow eepose mõjuga. Udmurdi folklorist Vladimir Napolskihh on oletanud, et Hudjakovi poeemi „Lugulaul udmurdi vägilastest” eeskujuks pole mitte niivõrd „Kalevala” kui „Laul Haiavatast”. On tähelepanuväärne, et kuigi eeposed ilmusid vene keeles kõigepealt kümneaastase vahega – „Kalevala” Leonid Belski tõlkes 1888, „Laul Haiavatast” Ivan Bunini tõlkes 1898 –, said mõlemad tõlked Puškini auhinna ja publitseeriti seejärel uuesti kõigest aastase vahega (1915 ja 1916) tuntud Moskva kirjastuses M. ja S. Sabašnikov. Napolskihh analüüsib: „Vaatame kõigepealt poeemi autori üldist positsiooni: K[alevalas] räägib autor oma rahva nimel ja selle rahva keeles, H[aiavatas] ja L[ugulaulus] u[dmurdi] v[ägilastest] jutustab autor omas keeles (inglise, vene) ümber teise rahva (odžibved, udmurdid) muistendeid, nimetades neid rahvaid nimepidi ja kasutades ainult mõnda pärismaise keele sõna (rahvanimed, kangelaste nimed jne). [---] Autori positsioonist lähtub loo päritolu ja allikas, mida tutvustatakse sissejuhatavas laulus: K[alevalas] ütleb autor, et kuulis neid laule vanematelt ja „kogus” neid kogu eluaja oma kodumaa looduses, H[aiavatas] ja L[ugulaulus] u[dmurdi] v[ägilastest] ütleb autor, et kuulis neid laule (või kogu poeemi) pärismaiselt laulikult, keda ta teab nimepidi (Nawadaha, Ožmeg).” (Napolskihh 2003: 281–282)\nLisaksin siia ritta ka Plotnikovi poeemi. Võrrelgem:\n(Longfellow 1855: 4)\nKuulsime neid laule meie\nSuur-Dokja kes külast pärit,\nHalli karu suguvõsast.\n(Hudjakov 2014: 13)\nAga mansid vanataati,\nKalurit siin Sosva jõesuus\nTeavad mitte kui Petruškat\nVaid kui Lutsutrummi või ka\nParem kui šamaan Kutonjat.\nSiis, kui teelisel on soovi,\nJutustab ta öisel ajal\nSellest, mis on kirja pandud\nSiia raamatusse, mille\nOlen nimetanud „Tundraks” –\n„Jangal-Maa” see mansi keeles.\n(Plotnikov 2016: 113)\nNagu Hudjakovi Ožmeg oli Plotnikovi Kutonjagi saja-aastane. Longfellow laulik Nawadahaga sarnaselt oli ka Plotnikovi muusik Vaza imekaunis.\nEsitatud Mihhail Plotnikovi biograafia näitab, et eepose loomiseks ei saanud ta pikki aastaid tegeleda mansi folkloori kogumisega. Aeg põllumajanduskursuse lõpetamise ja poeemi esimeste laulude ilmumise vahel on kõigest veidi üle nelja aasta. Kõik need aastad töötas Plotnikov Omski raudteel. Lisaks poeemile kirjutas ta neil aastatel lüürikat ja avaldas Sibirskije zapiskis kaks jutustust: 1916. aastal „Jumala põhjapõdrad” ning 1918. aastal „Põhjapõdrakünkal”. Mõlema tegevus toimub mansi külas ja mõlemad sisaldavad mansikeelseid sõnu-väljendeid. Samuti leiame esimesest kõrvaltegelasena šamaan Guzõ, teisest aga šamaan Kuksa (Plotnikov 1916, 1918).\nMansi folkloori tundja ja uurijana võin kinnitada, et „Jangal-Maa” seostub eheda mansi folklooriga veidi suuremal määral kui Karl August Hermanni lauleldus „Uku ja Vanemuine” eesti rahvaluulega. Kui poleks teadusliku artiklina välja pakutud kirjutist „Mansi eepika”, poleks mul Plotnikovile ühtki etteheidet. Iga autor on vaba looma just sellist teost, nagu soovib, ja nimetama seda ükskõik milleks. Poeemile lisatud artikkel aga juhatab lugeja sihilikult valedele jälgedele.\nVõin pakkuda kahte oletuslikku seletust, miks paelusid mansid Plotnikovi. Esimene seostub kirjaniku seiklejanatuuriga ja huviga kõige mõistatusliku vastu, mille äratasid kuuldud lood Kutšumi peidetud varandusest või obiugrilaste kuldsetest jumalakujudest. Seda oletust kinnitavad nii tema ajakirjanikest kolleegide vihjed kui ka Plotnikovi muu looming, mis reedab huvitumist just sarnastest salapäraga varjutatud asjadest: näiteks romaan „Kutšumi aare” või seni ilmumata jutustus „Belovodje”, mille loomisel on kasutatud vene folklooris levinud müütilise õiglaste ja usklike (tõotatud) maa motiive. Teine seletus seostub Plotnikovi oblastniku vaadetega,(20) selle Siberi autonoomiat eesmärgiks seadva liikumise häälekandjaks oli mingil määral ka ajakiri Sibirskije zapiski. Plotnikovi varaste jutustuste ideaaliks on siberlaste, olgu need mis tahes rahvusest, sõbralik ja üksteisele kasulik kooseksisteerimine ja vastupanu suurvene mõjudele. Ehk leidis ta just sellest ideoloogiast lähtuvalt mansid – väikerahva, kes Siberis esimesena vene vallutajatega kokku puutus. Ka jutustus „Linnus Kava ääres” seostub nende sündmustega (Plotnikov 1938).\nTõenäoliselt jääbki saladuseks, kust omandas Mihhail Plotnikov lisaks eespool mainitud Kai Donneri ja Sergei Patkanovi teostele oma napid teadmised mansi keele ja folkloori kohta. Võib-olla oli tal Tomskis õppides mõni mansi päritolu sõber, võib-olla puutus ta mansidega kokku Omski raudteel töötades. Igatahes peavad need teadmiskillud pärinema ajast enne poeemi esimeste laulude ilmumist.\nAnalüüsides poeemi vormilisi ja sisulisi aspekte, kasutatud pärismaist sõnavara ja seoseid mansi mütoloogiaga, jõudsin järeldusele, et kuigi „Jangal-Maa” sisaldab mõningaid mansi pärimusega seostuvaid detaile, on see tervikuna siiski Plotnikovi looming ja lähtub autori soovist luua kirjandusteos, mis võiks vene kultuuriruumis paigutuda samasse kategooriasse Henry Wadsworth Longfellow’ „Laul Haiavatast” tõlkega. Seega pole õige käsitleda „Jangal-Maad” kui folkloristlikku tööd ega pidada selle autorit rahvaluuleteadlaseks. Mihhail Plotnikovi ambitsioon oli selgelt kirjanduslik ja sellest peaksime tema teost analüüsides lähtuma.\nArtikli valmimist on toetanud Euroopa Liit Euroopa Regionaalarengu Fondi kaudu (Eesti-uuringute Tippkeskus), see on seotud Eesti Haridus- ja Teadusministeeriumi uurimisprojektiga „Folkloor kultuurilise kommunikatsiooni protsessis: ideoloogiad ja kogukonnad” (IUT 22-4).\nNovosibirski teadlaste koostatud mansi muinasjuttude ja muistendite teadusliku väljaande eessõnas märgib mansi lingvist Jevdokia Rombandejeva tema sünniaastaks 1856 (Mifõ, skazki 2005: 14).\nВогульский эпос”. Ilmus esmakordselt pealkirjaga „Veneaegne mansi eepika” („Послерусский вогульский эпос”) ajakirja Sibirskije ogni 1924. aasta teises numbris. Vene keeles kasutatakse sõna эпос ka üldiselt eepika tähenduses, seega võiks artikli pealkirja siin ja edaspidi tõlkida kui „Mansi eepika”. Arvo Valton artiklit ja saatesõna poeemi eestikeelsele tõlkele ei lisanud.\nKlõtškovi poeem ilmus uuesti 2001. aastal Moskva kirjastuse Naš sovremennik väljaandel.\nArgiš – mitmel pool Siberis nimetatakse nii põdrarakendite karavani.\nSama arvab ka eeposte eestindaja Arvo Valton (2015).\nArvo Valton kirjutas artiklis „Tõlkes leitud eeposed”, et Plotnikovile määrati 1939. aastal surmanuhtlus, kuid ta pääses sellest tänu Nikolai Ježovi arreteerimisele (Valton 2015). Kuid Ježov arreteeriti 10. aprillil 1939, Plotnikovile määrati surmanuhtlus aga alles septembris. Tjumeni kirjanike internetiandmebaas annab Plotnikovi eluaastateks 1892–1953.\nArtikkel 1933. aasta väljaandes on dateeritud aastaga 1924, lühike saatesõna aastaga 1927 (V. S.).\nVt Tutškova, Wagner-Nagy 2015.\nLühikeses Siberi kroonikas § 76 mainitakse šaitan Ratšat ja tema linna aga hoopis kusagil Belogorje lähistel asuvana.\nVärsid eestikeelses tõlkes lk 15–16, Plotnikov 2016.\nVärsid eestikeelses tõlkes lk 38, Plotnikov 2016.\nOriginaalis on narisid püstkojas nimetatud teises laulus (Jutšo kukub püstkojas narile, vt Plotnikov 2016: 16), neljandas laulus (tundmatu taat siseneb Vaza püstkotta ja istub narile; eestikeelses tõlkes on nari asemel pink, Plotnikov 2016: 25) ja kuuendas laulus (Meik magab püstkojas naril, eesti keeles on püstkoda asendatud majaga, Plotnikov 2016: 34).\nTraditsiooniline kamina tüüpi savist tulease, paikneb maja eesnurgas. Selle ümber ei saa istuda. Eesti keelde on see tõlgitud „kogunesid kolde juurde / mansid tihedasti kokku” (Plotnikov 2016: 12).\nVt Plotnikov 2016: 19.\nKuigi toimetus väidab, et tekstid avaldati peaaegu ilma kärbete ja kommentaarideta, viitan neile edaspidi siiski lihtsuse mõttes kui Petrušini kirjutistele. Iga seal esitatud eluloolist seika ma siin eraldi ei viita, huvilised leiavad neile kinnituse Petrušini avaldatud materjalidest (Petrušin 2000a, 2000b ja 2001).\nPoja väitel sündis isa 1892. aasta novembris Obi ääres Kolõvani linnakeses tisleri peres.\nIlmselt pidas ta silmas Riia polütehnilise instituudi põllumajandusteaduskonda. Seos nimetatud õppeasutusega seisnes Plotnikovi enese väitel selles, et ta saatis sinna oma põhjapõdrakasvatust käsitleva töö ja sai sellele positiivse vastukaja (Petrušin 2000b: 57).\nParhimovitš väidab, et poeemi „Jangal-Maa” esimene variant ilmus samas ajakirjas juba 1916. aastal (Parhimovitš 2002: 188), Tjumeni kirjanike elektrooniline andmebaas märgib, et 1918. ja 1919. aastal ilmusid üheksa esimest laulu. Krasnojarski krai teadusliku raamatukogu andmebaasis leiduvatest ajakirja 1918. aasta digitaliseeritud numbritest leidsin seitse laulu. Esmasel lugemisel ei erine Sibirskije zapiskis ilmunud poeemi osad kuigi palju hilisemast redaktsioonist.\nMansi folklooris on eelistatum omadussõnaline vorm katəη ’käeline’.\nOma vaateid aastatel 1914–1919 selgitab Plotnikov põhjalikult kohtuasjale liidetud omakäelistes tunnistustes. Hiljem kohtu ees ütles ta antud tunnistuste kohta, et kuna ta kartis ülekuulamistel füüsilist mõjutamist, sisaldavad need ka valet, kuid on suuremas osas siiski tõesed (Petrušin 2001: 39). Kirjas sõjaväeprokurörile (15. VII 1940) palub ta arvestada, et omakäeline tunnistus on kirjutatud surve all pääsemaks uurija Kaskevitši piinamisest (Petrušin 2001: 61). Siiski on lugejal kerge vahet teha vägivalla mõjul üles tunnistatud nõukogudevastasesse salaseltsi kuulumisel ja rahulikel maailmavaatelistel aruteludel.\nT u t š k o v a, W a g n e r-N a g y 2015 = Наталья Тучкова, Беата Вагнер-Надь, „Семи богов мудростью обладающий Итте…” Тексты с героем Итя в селькупском фольклоре. Часть 1. Итя-тексты. Томск.


Mullafreesi rendiaeg on kevad ja sügis\nKevadisteks ja sügisesteks aiatöödeks pakuvad tööriistade rendifirmad bensiinimootoriga töötavaid mullafreese, millega saab pindmiselt kobestada põllu- või aiamulda, kus pole suuremaid kive ega juurikaid. Harimata maa ülestöötamiseks see ei sobi.\nA-Ramirent rendib nii mulla sügavamaks kui ka pindmiseks kobestamiseks mõeldud aiatööriistu, Ehituslaenutuse mullafreesil on ka tagurpidikäik.\nUus mullafrees maksab 9000--10 500 krooni, kuid selle hind võib ulatuda ka 20 000 kroonini, kasutatud tööriista saab 5000 krooni eest.\nMullafreesi võimsus on 5--6 hobujõudu. Freesi bensiinimootori kütuseks tuleb bensiinijaamast osta 95E, 95 või 98 bensiini, sest rendifirmad seda kaasa ei müü. Bensiinikulu sõltub töö intensiivsusest ja on keskmiselt 1--2,6 liitrit tunnis. Paagitäie bensiiniga töötab mullafrees sõltuvalt mootori pööretest 30--50 minutit.\nSuhteliselt lihtsalt käsitsetavat mullafreesi laenutavad vähesed rendifirmad, seetõttu peaks huviline eelnevalt järele uurima, kas seda tööriista talle lähimas laenutuspunktist üldse saab rendile võtta.\nEhituslaenutuse juhataja Antti Kask märgib, et freesi osaliselt plastikkäepidemed võivad hoolimatu kasutamise korral puruneda, kivisel pinnal võivad terad murduda ja käigukasti mõned osad kuluvad kiiresti. Lagunevate mullafreeside sagedase remondi tõttu on nende rentimise lõpetanud Lehto Remondiabi Pärnus. Jat-Grupi juhataja Andres Valder peab mullafreesi tülikaks artikliks, mida rendivad eraisikud, kelle puhul pole garantiid, et tööriist tagasi tuuakse ja selle kasutamise eest ka makstakse.\nAiatööriistu mitte rentiva Tööriista Rendi juhataja Kaupo Suuster leiab vastupidi, et firma peaks mullafreesi lähiajal soetama, sest selle järele on suur nõudlus.\nMitmed ehitustööriistade rendifirmad laenutavad teisigi aiatööriistu -- muruniidukeid ja -trimmereid, aiarulle, oksasaage, hekikääre, vikateid, labidaid jms.


Eile teatas maailma suurim endlipildi hoidla Instagram oma blogipostituses, et ettevõttel on plaanis muuta kasutaja uudisvoos ilmuvate postituste korda.\nViimase ajani on postitused uudisvoos ilmunud kronoloogilises järjestuses: värskemad postitused üleval ning alla kerides tulevad nähtavale vanemad pildid. Platvorm hakkab uue algoritmi alusel näitama kasutaja uudisvoos eelisjärjekorras neid postitusi, mis programmi arvates peaks inimesele huvi pakkuma.\nInstagrami üks asutajatest Kevin Systrom teatas New York Times’ile antud intervjuus, et kasutajatele jääb nägemata 70% uudisvoos olevatest postitustest. Mehe sõnul tagab uus algoritm selle, et kasutajateni jõudev 30% sisust on parim, mida platvorm saab kasutajatele pakkuda.\nKuna suurem osa Instagrami 400-miljonilisest kasutajaskonnast asub väljaspool USA’d, tekib probleem ajatsoonidega. ×hes riigis ilmunud postitused võivad kaduda teises riigis üles laetud piltidega ja niiviisi ei pruugigi teatud postitused kasutajateni jõuda.\nUudisvoo sisu kuvamisel arvestatakse kasutajate vahelist suhet ja ka seda, kuidas kasutaja reageerib uudisvoo sisule. Näiteks aktiivselt jagatavaid ja like’dega pommitatavaid pildid ilmuvad suurema tõenäosusega inimeste uudisvoos kui tundmatu sisu.\nPraegusel hetkel testib uue algoritmi alusel kuvatavat uudisvoogu murdosa kõigitest platvormi kasutajatest. Testimistulemuse alusel otsustakse algoritmi edasine saatus. Tõenäoliselt Instagram järgib oma peremeesettevõtte Facebook’i eeskuju ning kronoloogilises järjestuses ilmunud postitused vajuvad unustuste hõlma.\nPaljudele Instagrami kasutajatele on selline muudatud aga vägagi vastumeelt. Change.org portaalis on juba loodud petitsioon, kus kogutakse allkirju kronoloogilise järjestuse allesjätmise poolt.\nAllikas: Instagram blog, New York Times\nCalifornias tegutsev ettevõtte Nixon on loonud kella, mis tules ei põle, vees ei upu, mullas ei mädane ning mis seejuures jooksutab Android Wear opsüsteemi.\nNixoni spordikellade suguvõsa uus esindaja, The Mission on tõenäoliselt kõige nutikam spordikell ja kõige vastupidavam nutikell ühes kuues, mis on seni turule ilmunud. Kuna Nixoni toodangu kasutajaskonnaks on inimesed, kes panevad piirini proovile nii ennast kui ka oma varustuse, tuli valmis teha selline nutikell, mis elaks üle nii põrutused, niiskuse, rõhumuutused, kõrged ja madalad õhutemperatuurid. Nixoni inseneride ning elukutseliste ekstreemsportlaste koostööna valmis just nendele nõuetele vastav kell.\nThe Mission’ile tagab vastupidavuse selle erisulamist valmistatud kest, seadme ekraani ümbritsev rõngas on valmistatud roostevabast terasest ning nutikella AMOLED ekraani kaitseb vigastuste eest Corning Gorilla Glass. Randme külge kinnitub Mission kahekihilise kummist rihmaga, mis tootja sõnul tagab üheaegselt nii vastupidavuse kui kandmise mugavuse. Ajanäitaja suurimaks tõmbenumbriks on selle veelembus: seade on võimeline üle elama sukeldumist kuni 100 meetri sügavusele.\nKella südameks on Qualcommi Snapdragon Wear 2100 kiibistik, mis tagab masinale piisavalt elujõudu et jooksutada hulgaliselt sensoreid ning spetsiaalselt ekstreemspordi kella jaoks kohandatud Android Wear’i. Kella on paigutatud Mission’i nimeline rakendus mis kuvab kandjale kogu infot mida tal spordi harrastamisel võib vaja minna: tuulekiirus, õhutemperatuur, õhurõhk, läbitud vahemaa, sügavus või kõrgus merepinnast jm. taolist asjaliku infot.\nThe Mission jõuab müüki lubaduste kohaselt käesoleva aasta jooksul.\n1. koht SWPA 2016 fotokonkursi Eesti rahvuslikus kategoorias. Andrei Reinol.\nMaailma suurimal fotokonkursil Sony World Photography Awards selgitatakse muuhulgas välja võitjad ka eraldi riikide kaupa. Juba teist aastat järjest on Eesti arvestuses sellel konkursil esikoha pälvinud loodusfotograaf Andrei Reinol. Kui eelmine kord tõi võidu efektne maastikufoto Rummu karjäärist, siis seekord meeldisid žüriile jäämütsidega kaetud sadamakai vaiad udusel talvehommikul. Andrei foto “Külmamütsid” leiti olema nii ilus, et pandi ilmestama koguni kogu galeriid.\nAndrei kirjutab enda võidutöö kohta nii:\nMa tean, kui oluline on olla suurepärase maastikupildi tarvis õigel ajal õiges kohas. Seepärast on hea kanda kaamerat alati kaasas. Tänapäeva hübriidkaamerad võimaldavad oma kerge kaalu ja kompaktsuse juures seda teha. Ideaalne muidugi, kui etteplaneeritud fotomatkal valgus ning olud looduses su tegemisi soosivad.\n×igete tingimuste täitumisel võib iga koht tundmatuseni muutuda. Ka vanadest sadamakai vaiadest võivad saada väga fotogeenilised objektid. Kes oleks osanud oodata, et piisavalt külm ilm neile jäämütsid pähe paneb?\nOma osa mängis mõõn, mis merevee piisavalt madalale oli langetanud. Maastikupildi esiplaaniks sobisid nad suurepäraselt. Tavaliselt ei paista nad vee alt väljagi. Kuna õhutemperatuur langes alla nulli, siis auras meri ning kattis kinni kõik ümbruses oleva vaatevälja. Minu paremal käel olevad inetud sadamakraanad olid kui vati sees. ×le mere paistev linna siluett oli kadunud kui tina tuhka. Ka varahommikul tööle sõitvate autode rida ei olnud paista.\nEriti põnevaks muutus olukord aga siis, kui juba tõusnud päike end udu vahelt läbi pressima hakkas. Esimesed valguskiired olid silmipimestavalt kuldsed ning lisasid juba niigi lummavale vaatepildile viimase sära. Sel hetkel teadsin, et olen õigel ajal õiges kohas. Aga on hetki, mis jäävadki vaid mälestustesse. Seekord tundsin headmeelt, et sain sellest looduse mängust osa, ning talletasin ta ka oma kaamerasse. Nüüd on võimalus seda teiega jagada.\nTeine ja kolmas koht SWPA Eesti rahvuslikus kategoorias\nSony World Photography Awards konkursi rahvusliku auhinna arvestuses selgitatakse välja esikolmik. Teise koha pälvis käesoleval aastal Kalli Lumberg kolmanda koha Kristjan Järv:\n2. koht SWPA 2016 fotokonkursi Eesti rahvuslikus kategoorias. Kalli Lumberg.\n3. koht SWPA 2016 fotokonkursi Eesti rahvuslikus kategoorias. Kristian Järv.\nRahvuslike auhindade välja kuulutamine oli alles avapauguks. Erinevate teemade järgi kategoriseeritud võitjad, amatööride ja professionaalide paremik ning ülemaailmse fotokonkursi peavõitja kuulutatakse välja pidulikul auhinnagaalal Londonis 21. aprillil.\nPäris kohaliku Sony fotokonkursi âTalvefoto 2016â lõpptulemused kuulutatakse aga välja juba ülehomme, 20ndal märtsil. Vaata žürii esimest valikut siit.\n2015. aasta üks populaarsemaid hübriidkaameraid on taas Photopointis saadaval. Euroopa laovarude viimastest jääkidest õnnestus meil äsja hankida piiratud kogus Olympus OM-D E-M10 hübriidkaameraid – varustatuna 14-42mm suumobjektiiviga. Need on praktiliselt samasugused komplektid, nagu ülal pildil Greeta käes näha võib, ainult et üleni musta värvi korpusega.\nOlympus OM-D E-M10 on üks paremaid hübriidkaameraid, mida tõsisem fotohuviline kuni 500 euro eest saada võib. Sellel on kena välimus, tõsine sisemus ja soodsamapoolne hind. Erinevalt kõigist teistest samas hinnaklassis olevatest konkurentidest nagu näiteks Sony a5100 või Fujifilm X-A2 või Panasonic GF7, on Olympuse kaameral olemas ka elektrooniline pildiotsija. Tänu kahele valikukettale ja rohketele juhtnuppudele on Olympus E-M10 seadeid mugav muuta ka pool- või täismanuaalses režiimis.\nVideo tegijad peavad muidugi tähele panema, et Full HD videot filmimb OM-D E-M10 ainult 30 kaadrit sekundis sagedusega. Kui sa aga oma videoid ei töötle ja vajad suurepärase fotokvaliteediga hästi käsitsetavat fotokaamerat, siis tasub nüüd kiirelt tegutseda ja Olympus OM-D E-M10 ära osta. Seniks, kui neid veel Photopointis on.\nOlympus OM-D E-M10 + 14-42mm Photopointis: 499€\nSigma on valmis meisterdanud tarkvarauuenduse oma telesuumobjektiivile Sigma 150-600mm F5-6.3 DG OS HSM. Uus tarkvara täiustab selle objektiivi autofookusmootori algoritme, mille tulemusena võib oodata autofookuselt senisest umbes 20-50% kiiremat toimimist.\nTarkvarauuendus on saadaval nii Sports kui ka tavalistele objektiiviversioonidele ning nii Canoni kui ka Nikoni bajonetiga mudelitele. Sigma USB Dock omanikud saavad obejktiivi tarkvara kodus ise uuendada – selleks tuleb ühendada objektiiv doki abil arvutiga ja kasutada Sigma Optimization Pro tarkvara. Kel USB Dock seadet ei ole, need peaksid tarkvara uuendamiseks viima oma objektiivi lähimasse Sigma järelteenindusse.