Panustame koostöös veelgi parema homse nimel | Adven\nEnergialahendusi pakkuv Adven hoolitseb selle eest, et ka oma töötajatel jätkuks energiat ja innustumist. Seda nii tööalaseks arenguks, üksteise toetamiseks, aga ka lihtsalt selleks, et tööpäeva lõpuks võiks enda üle uhke olla.\nAdveni personalijuhi Ivi Aluoja sõnul iseloomustab Adveni töökultuuri tihe koostöö, aga samas ka võimalus võtta vastutust ja teha iseseisvaid otsuseid. “Vabadus ja vastutus käivad siin käsikäes. Inimestel on vabadus tegutseda ja otsuseid vastu võtta, kuid seejuures antakse endale aru, et kõige selle eest tuleb ka vastutada.”\nSelleks, et töötajad tahaksid võtta oma õlgadele vastutusrikkaid ülesandeid, on vaja hoida üldist töökirge kõrgena. Adven on mõõtnud aastast aastasse töötajate heaolu ja sealhulgas ka entusiasmi, et mõista suhtumist tööandjasse, oma töösse ja tulevikuperspektiivi ettevõttes. 2020 sügisel läbi viidud küsitluse tulemuse järgi tunnevad meie inimesed, et nad teevad oma tööd kirega ning eesmärgikindlalt. „Meie inimeste usk ettevõtte tulevikku on kõrge (4,7), samuti tahe jätkata Advenis (4,65). Tegemist on 5 palli skaalat arvestades väga kõrgete näitajatega ja selleks, et areng jätkuks, vaatame koos tulevikku, kuidas saame olla veelgi paremad,” sõnas Ivi.\nMillel kogu see entusiasm siis ikkagi tugineb? Ivi sõnul on sellel üsna mitu tahku, millest üks on kaasamine ja töötajate hääle kuuldavaks tegemine. “Meie töötajate hääl loeb – mõtetel on mõju ja ideedel tulevikku.” Selliselt levib ettevõttes arusaam ja mõistmine, et kõigil on võimalus oma tööd, töökeskkonda ja kogu maailma paremaks muuta.\nHäid ideid töötajatel jagub. Pidevalt on töös nii uute energiakeskuste ehitus kui olemasolevate arendus, samuti investeeritakse oma soojusvõrkude uuendamisse ning ehitatakse uusi gaasivõrke.\n“Suurepärane on näha, kuidas meie hooldusmeeskonnad kaasa mõtlevad ja oma ideid välja pakuvad, et töö sujuks ladusamalt ja ohutult ning kliendile oleks tagatud jätkusuutlik energiavarustus. Energiakeskuste käivitamiste järgselt on meie arendustegevuste ettepanekute list suurepäraseid mõtteid täis – elluviimine ja tagasiside on süsteemne. Palju ettepanekuid tuleb ka meie projektijuhtidelt uute ehitusobjektide kohta, kuidas objektil ohutust paremini tagada. Need ideed annavad suure lisaväärtuse, et tagada nii meie inimeste kui ümbruskonna ohutus,” kirjeldas Ivi.\nTeisalt on ettevõttes palju võimalusi inimeste tunnustamiseks. Igal aastal lepitakse koos töötajatega kokku eesmärgid, mille täitumisel on võimalus saada tulemustasu. Oma tegemistega eriti silma paistnud tegijaid saavad eraldi tunnustuse osaliseks – ettepanekute tegemisel on iga meie töötaja mõtetel mõju. Lisaks valime traditsiooniliselt kuu parimat töötajat, aasta töökaaslast, tunnustame uusi ja pikaaegseid meeskonnaliikmeid, aga ka näiteks julget eksperimenteerimist.\n“Julge eksperimenteerimine tähendab, et inimene on tegutsenud eesmärgipäraselt ja targalt, katsetades oma töös uusi asju, et tuua igapäevatöösse arengut. Sõltumata sellest, kas see eksperimenteerimine on olnud n-ö edulugu või mitte, tunnustame julgust ja initsiatiivikust millegi parema poole püüdlemisel, jäädes seejuures vastutustundlikuks,” selgitas Ivi.\nTöötajate entusiasmi aitab kasvatada ka omavaheline hea läbisaamine ja üksteise mõistmine. Seetõttu võetakse mõnikord aeg maha, et lihtsalt üksteist tundma õppida ja töökeskkonnast välja saada. Näiteks peetakse koos lõunaid, sügisel minnakse ühiselt matkale või talvel suusatama. Lisaks toimub igal aastal hea koostöö päev, kus suunatakse tähelepanu ettevõtte ja iga töötaja arengu jaoks olulistele teemadele. Hea koostöö päev toimus ka sel aastal, sedakorda siiski virtuaalsena – vastutustundliku ettevõttena pidasime nii õigemaks.\nHoolikalt rajatud töökultuur pandi tõsisemalt proovile sel kevadel, kui sarnaselt ülejäänud Eestile tuli piirata füüsilist läbikäimist ja suunduda ootamatult kaugtööle. Olukord oli veelgi ootamatum, kuna alles hiljuti oli valminud uus kontor, mis pidanuks töötajatele pakkuma senisest paremaid võimalusi koostööks ja hubasemat töökeskkonda. Uue kontori avamispidustused olid planeeritud 13. märtsiks – päev pärast riikliku eriolukorra kehtestamist.\n“Suundusime sisuliselt kohe kodukontoritesse ja kuna töö iseloom ei võimalda kõigil siiski kodust tegutseda, nägi nende puhul uus töökorraldus välja selline, et liiguti kodu ja objekti vahet. Üldjoontes jätkasime tööd täie hooga ja kohanesime vastavalt oludele. Adveni inimeste tugev sisemine vastutustunne võimaldas jätkata täiel raual ning seetõttu ei pidanud ettevõttes vähendama ka kellegi töökoormust ega palka. Isegi traditsiooniline ühislõuna ei kadunud kuhugi, vaid koguneti virtuaalselt.Lõpus polnudki tegemist enam niiväga ühise lõunasöögiga, kuivõrd lihtsalt suheldi tee või kohvitassi taga. Suhtlemine oli sellistes tingimustes väga oluline,” kirjeldas ta kevadist perioodi.\nTagantjärgi mõeldes on Ivi sõnul hea tõdeda, kuidas sedavõrd keerulistes oludes töö tegelikult hästi toimis.\nTäna oleme taas töötamas kodukontorites ja kodu-objekt-kodu.\n“Juba varasemalt välja kujunenudtöökultuur annab head eeldused muutunud olukorraga taas edukalt hakkama saamiseks. Kuigi me taas füüsiliselt kokku ei tule, siis kõik asjad liiguvad edasi ja selle eest oleme oma inimeste üle väga uhked.”\nEriolukorra aeg on toonud meile koguni kaasa positiivseid muudatusi. Näiteks hakkasime senisest enam korraldama virtuaalseid majasiseseid koolitusi nn Adveni Akadeemiaid. Nende käigus tutvustavade Advenis töötavad oma ala professionaalid kolleegidele oma valdkonda, meie Enegy as a Service teenusmudeli olemust kui selle tugevust, räägime nii meie teenuste hinnakujundusest, kui ka näiteks automaatsüsteemidest, õppime paremini kasutama virtuaalseid koostöölahendusi. “Tublid spetsialistid selgitavad, millega nad igapäevaselt tegelevad, andes ülejäänud meeskonnale parema arusaama ettevõtte tööst tervikuna ja avardavad meie silmaringi laiemalt,” sõnas Ivi.


Parel: müügimaks võib viia kuni 1000 töökohta - Kinnisvarauudised\nParel: müügimaks võib viia kuni 1000 töökohta\nEesti Kaupmeeste liidu juhatuse liige ja Tallinna Kaubamaja turundusdirektori Enn Pareli sõnul ei ole luksuskaupade maksuks nimetatud maks tegelikult luksuskaupade maks ja võib maksta kuni 1000 töökohata kaubandusettevõtetes.\n„Ei välista, et see toob kaasa umbes 1000 töökoha kaotamise, mis linnale, kes püüab töökohti juurde luua, just kasuks ei tule,“ rääkis Parel ERR uudistele. Ta nentis, et 1protsendiline maksutõus mõjutab nii kaupade hindu, kaupmeeste kasumeid kui ka tarnijatelt sisse ostetava kauba hinda.\nERR uudiste küsimuse peale, kas selle üle maksab praegu lärmi lüüa, vastas Parel, et kindlasti maksab. Ta rõhutas, et jutt käib ikkagi 150 miljonist kroonist, mida selle maksuga linna kassasse loodetakse koguda.\nParel ütles veendunult, et luksuskaupade maksuks Tallinnas kehtestatavat maksu küll nimetada ei saa ning, et kaupmehed püüavad kõrgete maksude vastu võidelda.\nERR uudiste kohaselt ütles Tallinna linnapea Edgar Savisaar, et ettevõtlust mõjutab müügimaks positiivselt. Enn Parel leiab, et sellega peetakse üleval linna ametnikke ja propagandamasinat. „Mina ei näe selles absoluutselt mitte midagi positiivset,“ lisas ta.


Arbujalikkus Eesti luules | Eesti Kirjandusmuuseum\nArbujalikkus Eesti luules\nEesti luule ajaloo üks kõrghetki on 1930. aastate teine pool, kui oma antoloogia kaudu manifesteerusid noored luuletajad, arbujad, kelle looming mõjustas eesti luule ilmet väga oluliselt ja kaua. Nad ei olnud algatajad, vaid "Noor- Eesti" loodud kirjandusliku kaanoni edasiarendajad ja tippuviijad. Kaanonit kooshoidvateks osisteks olid üldhumanistlik ja rõhutatult eetiline hoiak, uussümbolistlik esteetika ja tingimatu professionaalsus. Luulelugeja tavateadvuses tähendab see mõttelist joont "Tuulemaast" "Tolmu ja tule" ning "Kohtupäevani", st Betti Alveri ja Heiti Talviku luuleni, mida me silmas peame, kui räägime arbujalikkusest. Nimelt seal on paradigma kese, mida täiendavad August Sanga / Kersti Merilaasi selleaegsed luuletused ning keskmest veel kaugemal olev / isikupärasem Uku Masingu ja Bernard Kangro looming.\nAnts Oras kirjutas 1938 "Arbujate" antoloogia saatesõnas: "Kui "Siuru" õhkkond oli boheemlik ja "Orbiidi" oma sotsialistlik-proletaarlik, siis nüüd hakkab kujunema juba kodumaise vaimsusega intelligentide kiht, kes on kasvatuselt eestiline, kuid euroopalikul taustal" (Oras 1938: 84). Seega seab Oras kohe alguses tasakaalu paradigma kaks peamist osist: euroopalikkuse ja eestluse, mis sõjajärgses kontekstis mõnikord võib tähendada ka modernismi ja rahvuslikkust, kuigi need mõistepaarid päriselt ei kattu. Orase jaoks on oluline, et arbujad kasvasid üles vabas ja iseseisvas Eestis, kus nad said tunda intensiivset huvi Euroopa vaimse traditsiooni vastu. Orasele imponeerib nende noorte - eriti Alveri ja Talviku - vaimne distsipliin, andumus kunstile ja suur nõudlikkus enese vastu. Kui jälgida tema vaimustatud mõtteavaldusi arbujate luule üle kõikidel järgnevatel aastatel, saab selgeks, et oma selleaegsest esteetilisest ideaalist ei loobunud Oras enam kunagi. Tema viimaseid selleteemalisi sõnavõtte, postuumselt avaldatud "Tagasipilk eesti luulele" ütleb arbujate kohta: "Nad taotlesid uuesti klassilist täiust ja kauget, kõrget ning sügavat. /---/ Nende juhtivad kujud olid Alver ja Talvik" (Oras 1984: 71).\nKui vaadata Eestist kaugemale, võib näha, kuidas ka mujal Põhjamaades liikus luule pärast 1920. aastate eksperimente ja vabadusi (meil Siuru, Soomes Tulekandjad, soomerootsi kirjanduses täismahuline modernism) vormilise korrastatuse ja klassikalise selguse poole. Aleksander Aspel nimetab seda suunda Euroopas moodsaks kriitiliseks klassitsismiks, mis "taotles uuelaadset tasakaalu ja võiks ütelda sünteesi uusromantilise tundelainetuse ja mõistuspärase korra, idealismi ja tavalise tõetunde, sümbolistliku abstraktsuse ja realistliku konkreetsuse, filosoofilise kontemplatsiooni ja elulise vitalismi, poeetilise tumeduse või ebamäärasuse ja mõistelise selguse vahel" (Aspel 1968: 118). Euroopast toob Aspel näiteks Valery, Gide'i, Prousti, Claudeli, Elioti, Pound'i, Manni, Musili jt loomingu. Eestis leiab ta seda G.Suitsu hilisemas luules, M. Underi kogu loomingus, Arbujate rühmast Talviku, Alveri ja Kangro luules ning "nüüd tunduvalt niihästi Lepiku, Ranniti kui ka Grünthali, Laabani, Vihalemma, Ivaski ja teiste nooremate hoiakus..." (Aspel 1968: 120). Aspeli meelest pole tegemist mingi kindlapiirilise -ismiga, vaid kirjanduse üldise suundumusega, nö "taltsutatud romantismiga". See on ennekõike teadlikkus loomisprotsessist, senise kogemuse omaksvõtt, suurte sümbolistide loodud uue keele ja kujundisüsteemi aktsepteerimine ja sealt edasiminek. Autorite seisukohalt on see muuseas ka otsustav samm kirjanike professionaliseerumise suunas; see on jõudmine sinna, kus palja andega - kui puudub lugemus ja teadlikkus - pole kirjanikul enam palju lootusi edule. Seda kõike nimetabki Aspel kriitiliseks hoiakuks (Aspel 1968: 119). Aspeli seisukoht, mille järgi arbujalikkus "kriitilise klassitsismi" vormis sõjad ja eksiili üle elas ja pea kõigi juhtivate väliseesti luuletajate loomingus veel 1960. aastatel hoiakuliselt domineerib, on vähemalt tähelepandav. Mida see sisuliselt ikkagi tähendab? Tasakaalu traditsioonilise ja uuendusliku, sümbolismi ja modernismi vahel?\nTeeme korraks mõtteeksperimendi ja küsime, mis oleks arbujalikust luulest saanud siis, kui poliitika poleks nii jõhkralt vahele seganud? Kui oleks olemata stalinistlik tsensuur ja maapagu - kui oleks püsinud näiteks Soome olukord? Küllap oleks see paradigma üsna varsti - nii lähedal täiusele nagu omas laadis juba oldi - kas iseeneslikult hääbunud, sest juhtivad autorid oleks ise teisenenud (millele viitab näiteks Alveri sõjaaegne looming) või jäänud alla teistsugusele esteetikale, mille kandjad olid sel ajal Eestis olemas. Kõige tõsisem rünnak arbujaliku vaimu vastu - Juhan Sütiste artikkel "Varamus" 1940. aastal - jäi ju samuti poliitikale jalgu ja omandas uues ajaloolises kontekstis mitte esteetilise, vaid poliitilise tähenduse.\nBernard Kangro meenutab sõjaeelset aega ühes palju hilisemas kirjas Jaan Kaplinskile: "See on nagu mingi müstiline-sümboolne Ajavaim, mis on olemas, kui mõtled et on, ja kui kinni tahad püüda - kaob. Ei, meie keegi vist ei tundnud skandinaavlasi, ammugi siis veel mitte neid, kes olid sama noored ja veelgi ebamäärasemad (iga autor muidugi omaette erinev, nagu väga õieti näed ka arbujaid). Soomlasi ma veidi tundsin /---/. Betti harrastas kunagi tol ajal inglasi ja Orase kaudu ühendatakse meid Elioti nimega".\nVahetu kaasaeg ei tunnistanud noort generatsiooni mitte päris reservatsioonideta, sest neile oli eelnenud eluläheduse periood, millele reaktsiooniks arbujalik kunstipreesterlus osalt oli ka sekkunud. "Luule peab olema vaba ja rippumatu, alles siis võib ta tõeliselt vallutada elu ja seda paremate ja puhtamate ideaalide poole juhtida," sõrendas Talvik oma artikli "Luule ja elu" juhtmõtet (Talvik 1937: 61). "Suur loominguline inspiratsioon rajab sildu ka kõige pimedamate kuristikkude kohale; ta muudab isegi eluläheduslased "esteetideks" ning "esteedid" eluläheduslasteks", näitab Talvik sealsamas ajastut iseloomustavale poleemikale lahendust (Talvik 1937: 62).\nTalviku, Alveri, Masingu kogud, "Arbujate" antoloogia ja neid soosiv kriitika eeskätt Orase sulest kujundasid ja kinnistasid 1930. aastate lõpu kui luule kuldaja mainet. Loogiliselt pidi kujunev täius saama vastulöögi. Selle andis Juhan Sütiste artiklis "Meie uusromantika pärapoeesia" 1940. aastal. Sütiste oli debüteerinud realistliku kirjanduse domineerimisajal ja esindanud oma kogu loominguga realistlikku, elulähedast, reportaaþlikku loomelaadi, mida ilmestas isikupärane lürism. Tema esteetilised eelistused olid absoluutselt erinevad Ants Orase ideaalist ja noorte luule subtiilsest täiuslikkusetaotlusest. Väikese Eesti kohvikuseltskondlikud / isiksuslikud vastuolud mängisid oma rolli. Nii varjutas (aga võib-olla ka ajendas) Sütiste esinemist palju subjektiivset. Lisaks järgnes - seda küll Sütiste tahtest hoolimata - nõukogude okupatsioon, kus kirjanduses rünnati kõigepealt elitaristlikke demokraate ja kasutati kohe ära ka Sütiste argumendid. Kõik see on takistanud "pärapoeesia" tõelist sõnumit objektiivselt vastu võtmast, seda enam, et Sütiste tekst ise on üsna vägisõnaline. Tema sõnum aga on esteetiliselt selge: on aeg tulla välja asotsiaalse individualismi umbsopist, mida peab tuulutama tervelt naturalistlik eluvaade. Rünnak on suunatud ennekõike Talviku ("hoidmatud sisemäratsused", "prassingutes läbipõlemised", "viirastuslike elamuste luukamber") ja Alveri (prassijate, joomarite, priiskajate ülistaja) vastu. Teistest autoritest on juttu vaid möödaminnes: Masing on "kõige eeterlikum elustpõgeneja", Sang ja Kangro "kasina jõunatukesega hädavaresed" (Sütiste 1940: 590). Kõik muud etteheited ringkäendusele, sõbramehekriitikale, ülimuslikkuse taotlusele ja laiskuse-ülistusele ainult ähmastavad tervikpilti. Tegelikult on Sütiste kuri kallalekargamine arbujate luulele see akt, mille soome luules sooritasid 1950. aastate modernistid, kes heitsid luulest välja range vormi, sümbolistliku kujundikäsituse, lineaarse arenguloogika. Arbujate ja soome 1930. aastate luules on suuri erinevusi, sarnane on aga eksaktse vormi primaat. Esimene rünnak ennast kinnistava paradigma vastu jõudis Sütiste artikli näol Eestis toimuda, kuid asjade edasist loogilist arengut takistas maakera pöördumine itta.\nNii oli arbujalik paradigma olnud lähenemas tipule, saanud ka esimese põhimõttelise vastulöögi - ja jäänud ometi loogilise lõpuni välja arenemata, sest vahele segasid kunstivälised asjaolud. See paradigma jäi eesti luule arenguloo kõikide järgnevate käänakute juures nö kohalolevaks ja varjatud mõjuriks, omalaadseks iseseisva Eesti Vabariigi sümboliks.\n1940. aastate kirjandusest jõudis vahetult trükki küllap väiksem osa kirjutatust. Kirjandusvälised jõud kujundasid vähemasti avaldamist määravalt. Siiski tundub, et noorem ja päris noor põlvkond jätkasid arbujate traditsioonis. Üks osa läks küll kaasa uue võimu ja uue poeetikaga, kuid see poeetika ei olnud päriselt sama, millele Sütiste oli "pärapoeesias" viidanud, ka ta enese loomingus mitte.\nSaksa okupatsiooni ajal jätkasid arbujatest Kersti Merilaas ja Betti Alver. On tähelepanuväärne, et Merilaas, kes oli vahepeal kaasa läinud nõukoguliku poeetikaga, avaldas siis luuletusi, mis liikusid väga selgelt arbujaliku keskme suunas, otsekui jätkates oma teed sealt, kuhu ta "Maantee tuultes" oli jõudnud. Alver seevastu liikus keskmest eemale, lihtsama, maa- ja rahvalähedasema väljenduse poole ("Leib", "Süda").\nKui lahkujad olid lahkunud ja Nõukogude väed taas Eestisse jõudnud, hakkasid kirjandust väga selgelt kujundama poliitilised tegurid. Algas stalinismi müstiliste ja maagiliste märkide aeg (Undusk 1994). Arbujad kuulutati dekadentideks, nende looming heideti kaanonist ja nad ise Kirjanike Liidust välja. Kui 1956. aastast alates hakkas Eestisse jõudma nn sula ilminguid, tähendas see kirjanduses kõigepealt arbujate ja arbujalikkuse taastulekut nii personaalselt kui tekstide kaudu. B.Alver, A.Sang ja K.Merilaas ennistati Kirjanike Liidu liikmeteks ja neil lubati taas avaldada oma vahepeal kirjutatud ja uusi luuletusi.\nKa sula järel hilinenult trükki pääsenud autorid (J.Kross, A.Kaalep, A.Alliksaar) olid alustanud sõja-aastatel ja äratuntav side sõjaeelse poeetikaga, st arbujalikkusega oli olemas. Kaasaegne kriitika hoidus hoolega sellele osutamast. Kõige "arbujalikumad" luuletused ilmusid ka mitte siis, vaid hoopis hiljem. Ent iseloomulikult viitavad "Eesti kirjanduse ajaloo" vastava osa autorid otsekui kokkulepitult arbujalikule substantsile Jaan Krossi (Eesti Kirjanduse Ajalugu V, 2, 317), Ain Kaalepi (lk 362) ja Artur Alliksaare (lk 370) luules. Järjepidevus oli aastakümneid maha vaikitud, kuid vääramatult olemas. Veelgi avalikumalt vaatab see arbujalik vaim vastu vähema kapatsiteediga, kuid vormimeisterliku Kalju Kanguri 1940. aastate luulest, mis on avaldatud alles pärast autori surma. Tema luulekogus "Sõna sees olek. Värsse 1946-1986" (Tln, 1994) on terve tsükkel luuletusi, kus äratuntavalt on jäljendatud Heiti Talvikut ("Sügistuhin", "Surematus", "Ükskord", "Vana sõdurilaul", "Meresõitjad" jm). Olgu näiteks paar stroofi viimasest, mis on raamatus dateeritud aastaga 1948:\nSilm kaugetel kaljusakkidel\nnäeb kurja, petlikku valgust.\nMerd sõidame armetuil vrakkidel.\nRetk nurja läks enne algust.\nKord trümme ääreni lastides\nmeid eksitas kuulsusejanu.\nNüüd naeravad murdunud mastides\nvaid tuuled täis halvakspanu.\n1960. aastate luuleuuenduse aegu avardusid eesti luule piirid oluliselt. Kasvas nii eestilik kui euroopalik substraat, mis asus senise plakatliku sotsrealismi asemele, traditsioonile tugineva arbujalikkusega põimusid modernistlikud võtted. Domineeris tendents avatusele, kaanoni igakülgse avardamise vaim. Genuiinsed arbujad Alver ja Merilaas võtsid omaks vaba värsi, Alveri senine napp värss omandas kujundilise külluse, Merilaasi luulesse ilmus avameelset sütistelikku realismi. Luule tervikuna muutus pildilisemaks ja selle loogika assotsiatiivseks. Kõige vähem muutus August Sanga luule väline vorm, kelle luuletuste sotsiaalne ausus oli kaasaegsetele erakordselt oluline. Praegu võiks A.Sanga pärast 1953. aastat kirjutatud ja 1958. aasta järel avaldatud luuletuste tähendust kaasajale kirjeldada kui arbujaliku eetika ilmnemisviisi järelstalinismi tingimustes. Luulesse tuli sel ajal midagi väga euroopalikku - sotsiaalset optimismi (mille põhjused olid küll teised kui mujal Euroopas).\nPaul-Eerik Rummo ja Jaan Kaplinski avaldasid 1960. aastate lõpus luuletusi, mis on täiesti modernistlikud; iseloomulikult avaldasid nad siis ka tekste, mis olid dateeritud varem, kuid siis ilmumiseks liiga uudsed (näiteks Kaplinski "Nooruses" 1969 nr 9 luuletusi 1958-59). Modernistlik paradigma põimus väga loomulikul viisil arbujaliku paradigmaga, ka käsikirjaliselt levivates Uku Masingu ja Artur Alliksaare luuletustes. Eesti luule põhikaanon avardus ja mõnevõrra ka teisenes, kuid selle kandvad osised - euroopalikkus ja eestlus - jäid endisteks.\nKui sula oli lõppenud ja algas stagnatsioon, liikus eesti luule taas arbujaliku paradigma keskme suunas. Loobuti vabast vormist ja kujundite pillavast küllusest ning koos nendega ka sotsiaalsest optimismist. Luule muutus uuesti napiks, distsiplineerituks, rangeks ja ülevaks või irooniliseks ja skeptiliseks (Jüri Üdi - Juhan Viiding, Doris Kareva, Viivi Luige "Rängast rõõmust", Hando Runneli "Punaste õhtute purpur", Kersti Merilaasi "Antud ja võetud" ning Betti Alveri "Korallid Emajões"). Neis raamatutes saab eesti luule tähenduse, mis on temast endast suurem. See kuulub arbujaliku kaanoni juurde, et luule ongi nii eetika kui rahvustunde kehastaja ja kandja ning luuletaja rahva südametunnistus.\nEesti luule käekäiku vabas maailmas määrasid taas need kaks olulist paradigma osist - eestlus ja eurooplus ehk vältimatu, kuigi vabalt võetud kohustus hoida puristlikult oma traditsiooni, ning loomulik vajadus olla kaasas sellega, mis toimus maailmas või vähemalt asukohamaal.\nSõja järel oli modernism oma erinevates väljenduskujudes saanud lääne kirjandustes noormaalparadigmaks. 1940.-50. aastate pagulasluule jagunes siin otsustavalt kaheks: eraldus sürrealistlik vähemus Laabaniga eesotsas ning püsis traditsiooniline vastupanuluule. Uusi luuletusi avaldasid pea kõik pagulusse pääsenud eesti luule suurautorid - Under, Visnapuu, Suits. Nende looming oli mõistetavalt traditsiooniline. Osa luuledebütante keeras traditsiooni teelt üsna varsti kõrvale, kuid nad hoidusid ka Laabani rajale sattumast. Valiti kesktee, nö "rahvuslik modernism".\nLepiku-Laabani kui rahvusliku-ülerahvusliku vastandust on veenvalt käsitlenud Paul-Eerik Rummo (Rummo 1989: 9-10), kes ka põhjendab, miks "lepiklik" modernism lõi läbi, "laabanlik" sürrealism jäi aga marginaalseks.\nKalju Lepik oli debüteerinud traditsiooni sees, Suitsu-Sütiste vaimus. Pärast kahte esimest luulekogu, mis kinnistasid tema kui noore rahvusliku poeedi maine, pööras ta täiesti teistsuguse luule poole, mis lähtus oma ülesehituses muusikast ja andis süþee asemel assotsiatiivsete kujundite rea. Selles vormis hakkas Kalju Lepik läbi kirjutama oma suhet maailma ja Jumalaga. Sealtpeale on Lepiku luule olnud klassikaliselt modernistlik, peegeldades maailma kildudekskukkumise tunnet ja inimese võõrust niisuguses maailmas. See on kõigepealt eksistentsiaalne ja sügavalt isiklik tunne. Sama hoiakut, kuigi lüürilisemas ja pehmemas väljenduses vahendavad ka Karl Ristikivi 1950. aastate alguse luuletused. Ristikivi on ka paguluses ainukesena ühendanud Lepiku poeetika Euroopa luulet nii oluliselt kujundanud T.S.Elioti nimega (Ristikivi 1996: 306).\nBernard Kangro luules säilis ühelt poolt temale nii omane unenäolisus, teisalt liikus temagi luule suuremate vabaduste suunas, lahjenedes ja "moderniseerudes" üheaegselt.\nKriitika ja muu metakirjandus suhtus kõigesse sellesse üsna rahulikult. Sõna "modernism" ei kasutatud. Oli nähtud Laabani sürrealismi ja tõrgutud seda kaanonisse lülitamast. Lepiku puhul räägiti uutest piltidest ja kujunditest, kuid käsitleti tema luulet ikkagi eestilikus kontekstis, oma ajaloolise kaanoni raames. Kaanon ise kinnistati paguluses veel ka mahukate taastrükkidega: ilmusid Betti Alveri (1956), Heiti Talviku (1957), Uku Masingu (1959) ja Bernard Kangro (1960) sõjaeelse luule kogud. Eessõnad Alveri ja Talviku kogudele kirjutas Ants Oras, Masingule ja Kangrole Ivar Ivask. Arbujate luule oli seega eesti pagulasloomingus tekstidena täies mahus kättesaadav. Juhtivad kriitikud Arvo Mägi ja Karl Ristikivi kirjutasid arbujatest pikad eraldi käsitlused (Mägi 1955, Ristikivi 1973). Bernard Kangro avaldas memuaarilis-esseistlikud raamatud "Arbujad" (1980) ja "Arbujate kaasaeg" (1983). Inglise keeles kirjutas eesti luulekaanoni ajaloo Ivar Ivask iseloomuliku pealkirjaga "The Main Tradition of Estonian Poetry" (Ivask 1961).\n1930. aastatel oli Ants Oras olnud peamine arbujate loomingu tutvustaja ja kaitsja Eestis. Tema roll eesti luule traditsiooni kujundaja ja hoidjana väärib lähemat vaatlust. Orase habilitatsioonitöö "T. S.Eliot's Critical Ideas" (Tartu, 1932) oli olnud esimene teaduslik töö Euroopas, mis sidus Elioti kriitilised kirjutised ülevaatlikuks süsteemiks. A.Aspel meenutab, kuidas ta 1947. aastal kohtas Iowa ülikoolis Austin Warrenit, kes kõneles Orase sellest raamatust suure tunnustusega (Aspel 1961: 7). Eestis oli Oras juba 1929. aastal avaldanud "Loomingus" põhjaliku artikli Elioti luulest ja 1932. aastal sealsamas tema neoklassikalisest luuleteooriast. Euroopa kaasaja juhtiva modernistliku luuletaja ideed olid Eestis seega arbujate paradigma kujunemise ajal tuntud. Orase arusaamasid luulest olid need ideed kahtlemata kujundanud, kuid Oras on sellesse autorisse, kes teda ühest küljest on tõsiselt huvitanud, suhtunud algusest peale mõnesuguse reservatsiooniga. Ta tunnistab, et Eliot on kindlasti ajastu meeleolude teravamaid ja subtiilsemaid formuleerijaid, "keda juhtivad kirjandusvaatlejad ja hindajad siiski kalduvad pidama võibolla suurimaks värsivormi tarvitajaks, kelle pärastsõjane aeg on nihutanud esile" (Oras 1929: 552). Niisama vahendatult kõneleb ta ka "Tühermaast": "Seda on peetud suurimaks, mis pärast sõda inglise luules on ilmunud" (Oras 1929:557).\nEesti okupeerimine ja pealesunnitud pagulus on Orasele suur vaimne ðokk. Kirjeldades võõrkeelsetes ülevaadetes eesti pagulaste ja pagulaskirjanduse saavutusi, toob ta võrdluseks sisse ka "Tühermaa". Nii 1967. aastal raamatus "Estonian Literature in Exile": "Isegi nüüd, kuid meil on olemas tühermaa, mida leinata, "Tühermaa" mentaliteet, mis on olnud nii levinud kõikjal nii enne kui pärast sõda, ei ole püsivalt mõjutanud eesti eksiilkirjanikke. /---/ Sel ajal, kui lääs taunis seda, mida kujutas oma allkakäiguna ja nuttis varemetel, võttis eesti rahvas vastu võimaluse ehitada üles midagi uut" (Oras 1967: 11). Oras võrdleb vaba maailma vaimu ja kirjandust pidevalt Eesti Vabariigi vaimuga ning selle tema meelest parima esindaja - arbujate luulega - ning tema jäägitu jaatus kuulub viimastele. See kajastub pea kõigis tema kirjutistes, kõige kontsentreeritumalt vahest artiklis "Eesti luule vaimsusest" (1956, soome keeles 1958). Mõtiskledes Eesti ja Euroopa üle tõdeb ta, et Eestis on aina ihaletud Euroopat, aga vana Euroopat, seda, mida tegelikkuses enam ei eksisteeri. Tema peamine emotsioon on pettumus lääne kultuuris. Kaks suurt sõda on põhjustanud tülpimust, väsimust, hingelist segadust ja kaotanud sealt "elu suured koordinaadid". Selle kõige taustal loeb ta ikka ja jälle Underit ja Suitsu, Alverit ja Talvikut ning leiab nende loomingust seda, mida sõjajärgne lääne kirjandus talle kunagi pakkuda pole suutnud. Sõdade järel võib lääne kirjandustes leida peamiselt kartust täieliku tundeväljenduse ees, mõtteväljenduse halvavat ahtrust, seal pole ei sisemist jõudu ega julgust. Ja sellele kõigele seab Oras vastu eestlaste heroismi, mööndes ka ise nukra muigega, et see pole sõna, mis kaasaja läänes vastukaja leiaks. Talle jääb toeks vaid ta nostalgia, ta usub elu lõpuni, et kõik suure ja üleva kaasaegses luules panid kirja need neli eesti autorit (Oras 1956).\nModernism on Orase jaoks möödaminev mood, mille kajastusi eesti luules on ta nõus tunnistama, kuid millele ta mingit olulisemat tähendust ei anna.\nNoorema ja rahvusvahelise haardega kriitiku Ivar Ivaski jaoks saab 1960. aastatel modernismist siiski probleem. Kui Orast ei vaeva kunagi küsimus, kas ja kuivõrd on eesti kirjandus moodne, siis Ivask on seda endalt siiski küsinud. Ta väidab, et kirjanduslikuks provintsiks nimetatakse rahvuskirjandusi, kuhu nende kaasaja suured kirjanduslikud uuendused jõuavad rohkem kui kahekümneaastase hilinemisega. Eesti polnud provints ei "Noor-Eesti" ega "Siuru" ajal, kui areng uusromantismilt sümbolismile ja ekspressionismile oli sünkroonis läänes toimuvaga. Nihe hakkas Ivaski meelest sündima just kolmekümnendail aastail, kui Eestisse jäi tulemata sürrealism. Ka Elioti uuendused ei leidnud vajalikku vastukaja, eesti kirjanduse kõige eliotlikum teos - G.Suitsu "Koduretk" - on kirjutatud juba enne Eliotti! Arbujate uusklassitsistlik-uussümbolistlik luulelaad ei olnud "kaasaegne", nendest algas nihe eesti ja lääne luuleparadigmade vahel. Arbujatest on Ivaski jaoks kõige huvitavam Uku Masing, kelle luule visionaarsust ja sugestiivsust rõhutas ta juba "Neemede ..." saatesõnas (Ivask 1959). Ja Ivask jätabki õhku retoorilise küsimuse: "Mis suunas oleks arenend meie luule, kui Orase kriitiline autoriteet oleks toetand eksperimentaalset modernismi, Masingut ja mitte Alverit?" (Ivask 1968: 3).\nAspel, Aleksander 1961. Ants Orase looming. - Mana nr 7, lk 2-7.\nAspel, Aleksander 1968. Moodsast kriitilisest klassitsismist eksistentsialismini. - Maailmakirjanduse peajooni. Toim. Henno Jänes. Stokholm, lk 118-137.\nIvask, Ivar 1959. Uku Masingu nägemuslik luule. - Neemed vihmade lahte. Vaba Eesti, lk 5-18.\nIvask, Ivar 1965. The Main Tradition of Estonian Poetry. - Estonian Poetry and Language. Studies in honor of Ants Oras. Vaba Eesti - Estonian Learned Society in America, lk 256-298.\nIvask, Ivar 1968. Kaasaegseid luuletuuli küngasmaal. - Mana nr 3, lk 3-8.\nMägi, Arvo 1955. Kakskümmend aastat arbujaid. - Tulimuld nr 6, lk 326-333.\nOras, Ants 1929. T.S.Eliot luuletajana. - Looming nr 5, lk 550-561.\nOras, Ants 1932. T.S.Elioti neoklassiline luuleteooria. - Looming nr 2, lk 196-208.\nOras, Ants 1938. Saateks. - Arbujad. Valimik uusimat eesti lüürikat. Toim. Ants Oras. Tartu, lk 279-292.\nOras, Ants 1956. Eesti luule vaimsusest. - Tulimuld nr 4, lk 131-136.\nOras, Ants 1967. Estonian Literature in Exile. An essay by Ants Oras. Lund.\nOras, Ants 1984. Tagasipilk eesti luulele (1972). - Tulimuld nr 4, lk 171-174.\nRistikivi, Karl 1973. Neljast arbujast. - Eesti Keele ja Kirjanduse Instituudi aastaraamat. Stockholm, lk 270-312.\nRistikivi, Karl 1996. Noor Kalju Lepik. (Esmatrükk 1970). - Viimne vabadus. Tartu, lk 296-307.\nRummo, Paul-Eerik 1989. Kalju Lepiku luule. - Välismaise eesti kirjanduse konverents Tallinnas 28. ja 29. nov. 1988. a. Ettekanded 2. Tallinn, lk 5-12.\nSütiste, Juhan 1940. Meie uusromantika pärapoeesia. Varamu nr 5, lk 498-510 ja nr 6, lk 582-596.\nTalvik, Heiti 1937. Luule ja elu. - Akadeemia nr 1, lk 57-62.\nUndusk, Jaan 1994. Stalinismi müstilised ja maagilised märgid. - Akadeemia nr 9, lk 1863-1886.


Raheli rasedus: välismaal on lapsi saada kohutav - Pere - sõbranna.ee\nRaheli rasedus: välismaal on lapsi saada kohutav\n9. veebruar 2020, 16:25\nKodumaised titefoorumid Facebookis ja kurikuulus Perekool ei ole mulle algusest peale oponeerinud, aga ühes Ameerika äpis olen ma küll viimasel ajal huviga lapsekandmise teemadel sõna võtnud. Ja mida ma sealt õppisin? Välismaal on kohutav lapsi saada.\nHea küll, suur vahe tuleb sisse sellest, et ma ei räägi mitte lihtsalt välismaast, vaid ikkagi USA-st. Euroopas elame me ikka väga parempoolses maailmas ja oleme sellega nii ära harjunud, et ei peane isegi enam tähele. Jah, natuke võtab vinguma küll, kui võrrelda oma bruto ja neto palganumbrit, aga samas ei ole maksude maksmine asi, mille peale keegi üleliialt mõtleks.\nMis tähendab ka, et me ei mõtle selle peale, mida täpselt maksude eest asemele saab. Mulle võivad natuke närvidele käia mõned pragavad ämmaemandad või ultraheliarstid, aga samas, nad hoolitsevad minu ja lapse eest ja kellelegi ei tule pähegi mõelda sellele, kas ma saan neid endale lubada. Mis mõttes ei saa lubada?


Kalev Tamm – Eesti Animatsiooni Liit\nKalev Tamm on sündinud 15.11.1966 Tallinnas. 1989 – 1992 töötanud Tallinnfilmi stuudios „Nukufilm” filmigrupi direktorina, 1992 – 1994 Tallinnfilmi stuudios „Joonisfilm” direktorina ja 1994. aastast stuudio Eesti Joonisfilm tegevdirektor.\nEesti Joonisfilm, 2019, 11’38″\nVana Kosmonaut elab paneelmaja korteris samasugust elu nagu nooruspäevadel kosmosejaamas. Ta sooritab endiselt kangelaslikke missioone ja igatseb koduplaneedile jäänud lähedasi. Lähedastel on olukorrast teistsugune arusaam. Kas vanainimene on võimeline ühiskonnas kehtivate normidega toime tulema? Kosmonaut jääb kosmonaudiks. Lõpuni.\n2019, International Animated Film Festival Animateka, Jury Special Mention, SI\n2020, International Animation Festival Fest Anča, Special Mention, SK\n2020, “TOFUZI” International Animated Film Festival, Grand Prix, GE\n2020, Big Cartoon Festival – International Animation Film Festival, Diploma, RU\n2020, Leeds International Film Festival, Special Mention, UK\nEesti Joonisfilm, 2019, 12’48″\nOrpheuse muusikast joobuvad kõik – isegi loomad ja taimed. Tema laul suudab ka kadunud kallima, Euredike, allilmast tagasi tuua. Ainsaks tingimuseks on, et Orpheus ei tohi enne elavate maale jõudmist tagasi vaadata, et näha, kas tema armastatu talle ikka järgneb.\n2019, San Giò Verona Video Festival, Best Director Award, IT\n2019, Piccolo Festival Animazione, Award Davide Toffolo, IT\n2019, Kultuurkapitali audiovisuaalse kunsti sihtkapitali aastapreemia parimale animafilmile / Animation of the Year by the Cultural Endowment of Estonia, ET\nEesti Joonisfilm, 2018, 15’03″\nRahvas ootab kedagi erilist. Keegi eriline sünnibki – ülikonda riietatud mees. Rahvas järgneb mehele ning elab kaasa tema teatraalsetele, kuid mõttetutele esinemistele. Ühe esinemise käigus teeb mees vea ja teda varem jumaldanud rahvas jätab ta maha. Jäänud üksi, kohtab ta naist, kes on tema jaoks loodud. Teatraalsed esinemised jätkuvad…\n2018, International Animated Film Festival ReAnima, Special Mention, NO\n2018, International Animated Film Festival Animatou, Special Mention, CH\n2018, The Primanima World Festival of First Animations, Primasound Special Mention, HU\n2018, Sommets du cinéma d’animation in Montreal, Special Mention in the International Competition, CA\n2018, International Film Festival Etiuda&Anima, Grand Prix – Golden Jabberwocky, PL\n2018, International Festival of Animation Arts “Multivision”, Special Jury Mention for The Poetry And Choreography of the Absurd, RU\n2019, Insomnia International Animation Film Festival, The 2×2 Channel Prize, RU\n2019, Supertoon International Animation Festival, Special Mention in competition of short animated films, HR\n2019, Toko Film Festival, Best Animation of 2019, IT\n2019, World Festival of Animated Film Zagreb, Best Film in Croatian Film Competition, HR\nEesti Joonisfilm, 2018, 10’50″\nSeal, kus pole enam rööpaid ja langenud puud kipuvad killustikku embama, istub keegi vananaiste suve krõbedas rohus ja ütleb endale: „Rahu. Olnud tundeid ei kustuta, kuid need tuhmuvad tarkuseks tulevikku. Ehk polegi maine see tee, mida pean käima. Aga kuidas ma seda tean, kui mind allutab gravitatsioon?”\nEesti Joonisfilm, 2018, 14’39″\n2018, Lanterna Mágica International Animation Festival, Best Art Direction Award, BR\n2018, International Festival of Animation Arts “Multivision”, Special Jury Mention for The Best Fantastic Movie, RU\nEesti Joonisfilm, 2016, 9’04″\nIlu nõuab ohvreid. Sellel raskel teel aitab inimesi ilukirurg Fatcula ning tema abilised rasvatihased. Spordiklubi kõrvale kerkinud müstiline ilukliinik ähvardab laostada klubi omaniku. Mis selles kliinikus tegelikult toimub? Lahendus paistab leiduvat ühes pudelis Fat Burneris.\n2016, Kultuurkapitali aasta animafilmi preemia / Animation of the Year by the Cultural Endowment of Estonia, ET\nEesti Joonisfilm, 2016, 02’31”\nLoo jutustanud Johan Johnsen Aikio Unjárgas, 1888.\nEesti Joonisfilm, 2016, 3’03”\nLoo jutustanud Anna Konkova Konda jõelt Ivõri külast.\nLoo jutustanud Aleksandra Kuzivanova Losõmi külast.\nEesti Joonisfilm, 2016, 3’31”\nLoo jutustanud Zinaida Ljovkina Nemža külast.\nJumal käis mööda maad ja nägi naist töötamas. Küsis teed. Naine osutas tööd katkestamata vaid jalaga suunda. Jumal nägi meest töötamas. Küsis teed. Mees ütles: „Istume, teeme suitsu.“ Siis näitas mees teed. Sestpeale ongi meestel ikka aega suitsu teha, naine aga peab kogu aeg töötama.\nEesti Joonisfilm, 2016, 2’24”\nLoo avaldanud Vitali Aktsorin, 1984.\nAmmustest aegadest on teada, et naine leiab igast olukorrast väljapääsu. Kui ei saa kosilastele ära öelda, võib tütre pähe mehele anda nii kassi kui ka koera. Aga kuidas kassi-koeraga läbi saada?\nEesti Joonisfilm, 2016, 9’40”\nLugu mehest ja maost, alkoholisõltuvusega pingviinist ja lindude kadumisest. Lugu õunapuust ja õuntest, juurtest ja juurtetusest. Lugu paradiisist ja sellest väljalangemisest. Kibemagus suhtedraama pöörleb Lindmehe ja Madunaise romansi ümber. Mees tahab Naist, Naine tahab mehe sees elutsevaid linde. Lõpuks, kui mõlemad on kõigest ilma jäänud, leiavad nad üksteist, tõeliselt. See on armukolmnurk, mis viib järjekordse paradiisi hävinguni.\nEesti Joonisfilm, 2016, 4’42”\nLoo jutustanud Anna Issajeva Kõrvõttula külast, kogunud Paul Ariste, 1942.\nNaine käis põllul rukist lõikamas, mees oli kodus haige. Kodus küsis mees, kas töö saab varsti tehtud ning naine vastas, et varsti. Mees läks vaatama ja nägi, et naine magab ja töö alles alguses. Mees lõikas magaval naisel juuksed maha ning määris ta pea tõrvaga kokku. Naine tuli koju ja küsis mehelt läbi akna: „Kas su naine on kodus?“ Mees vastas, et kodus. Naine hüüdis: „Mind on kurivaim ära vahetanud ja ma jään igaveseks kurjavaimu naisena hulkuma!“\n2016, Cinanima, Alves Costa Award, PT\nLoo jutustanud N. Tšaltomov Jugani jõelt Kajukovo külast 1983.\nKütt käis jahil, aga ei püüdnud midagi. Naine hiilis mehele metsa järele. Mees heitis pikali, võttis silmad peast ja kõneles: „Semlek rem-rem-rem.„ Naine haaras mehe silmad. Järgmisel päeval jooksis laagri lähedal põder. Mees lasi põdra maha. Naine ütles, et mees lasi mööda. Pärast astus mees püstkotta, kus naine sõi salaja liha. Naine arvas, et mehevend tuli ja kattis näo rätikuga, sest naine ei tohi oma nägu mehe sugulastele näidata. Naine kaebas, et mees on laisk, aga tema peitis mehe silmad karpi. Nüüd hakkasid nad riidlema.\nEesti Joonisfilm, 2016, 10’39”\n2016, Eesti Kultuurkapitali noore filmitegija aastapreemia / Young Filmmaker of the Year Award by the Cultural Endowment of Estonia, ET\nEesti Joonisfilm, 2016, 2’08”\nKogunud Makar Jevsevjev 1920-l aastatel.\nTaat ja memm läksid tülli. Taat läks kalale ega tahtnud koju minna. Memme palumise peale saatis jumal Niškepaz ilma, mis taadi võrgud mädanema ajas. Taat läks koju, seal aga halas memm: „Meil pole süüa!“ Taat vastu: „Meil on aidas kala, müüme need ära ja ostame leiba, soola ja mõdu!“\nEesti Joonisfilm, 2016, 17′\nKristjan Holmi „Täismaja” räägib usinast postiljonist, kes täidab laitmatult kohuseid ja kohtub tulevase abikaasaga.\nEesti Joonisfilm, 2015, 10’41”\nPriit Tenderi sürreaalne vaade Korstnapühkija unenägudesse toob meelde psühhoanalüütilise unenägude tõlgendamise traditsiooni, kuid on lisaks ka mänguline ja vaimukas. Uneskõndiv Korstnapühkija saabub mere kaldal asuvasse Alateadvuse Majja, mis kuulub Põlevale Naisele. Teel korstnani läbib ta kummalisi ruume, teda peibutavad ja hirmutavad nii Põlev Naine, Tilkuvad Käed kui ka Morsad, Kes Söövad Omaenda Soolikaid. Alateadvuse Maja uputab mehe irratsionaalsuse tulva alla. Ta satub maailma täis kummalisi sümboleid, transformatsioone ja ettearvamatust – see on ühtviisi meelitav ja ähvardav keskkond, kus ei kehti ükski füüsikaseadus ega mõistuslik printsiip.\n2015, Holland Animation Festival, Grand Prix for Narrative Short, NL\n2015, GoShort Short Film Festival Nijmegen, Best European Short Film, NL\n2015, International Film Festival Artfilmfest, Special mention Jury Prize III, SK\n2015, Animation Festival Insomnia, Special Prize, RU\n2015, Ottawa International Animation Festival, Award for Best Animation Technique, CA\n2015, International Animated Films Festival KROK, Jury Diploma, UA\n2015, Riga International Short Film Festival “2Annas”, Best Baltic Short Film, LV\nEesti Joonisfilm, 2015, 10’11”\n2015, Animation Festival Insomnia, Viewer’s Choice Award, RU\n2015, International Festival of Animated Films “Tofuzi”, The Best Film for Adults, GE\n2015, Kultuurkapitali audiovisuaalse sihtkapitali animafilmi aastapreemia / Animation of the Year by the Cultural Endowment of Estonia, ET\n2016, International Animation Film Festival (IAFF) Golden Kuker, Best Animated Short Film, BG\n2016, Animasyros 9.0 International Animation Festival+Agora, Special Mention, GR\n2016, International Festival of Animation Arts “Multivision”, Honorable Mention, RU\n2017, ANIMA2017, Córdoba International Animation Festival, Best Animation – Fiction Prize, RA\nEesti Joonisfilm, 2014, 16’05”\nTriloogia MEESTE MAAILM 2. film.\n2014, International Animation Festival Animage, Best Sound Design, BR\n2014, Fredrikstad Animation Festival, Grand Prix, NO\n2014, Animated Dreams, Best Sound Design, ET\n2014, Kultuurkapitali auhind aasta parimale filmile / Film of the Year by the Cultural Endowment of Estonia, ET\n2014, Eesti Vabariigi riiklik kultuuripreemia / Estonian National Lifetime Achievement Award for Culture, ET\n2015, International Animated Films Festival Animator, Silver Pegasus Award, PL\n2015, International Animated Films Festival KROK, Jury Special Prize, UA\nEesti Joonisfilm, 2014, 14’13”\nMattias Mälki fantaasiapõnevik tuukrist, kes avastab meritähtede saatusliku seose taevatähtedega. Kui ühel ööl kaob taevalaotusest üks täht, märkab seda ka maffiaboss, kes hakkab kohe kahtlustama tuukrit. Mafiooso kallim võrgutab ja uinutab tuukri, et sel viisil kadunud täht üles leida, kuid suigub ka ise unne. Uneuimas nad armuvad ja see vallandab maffiabossi vihahoo. Taevatähed kaotavad lootusetult tasakaalu ja kurjad meritähed asuvad rünnakule. Unenägu on täis õudu ja traagikat. Ärgates mõistavad armunud, et osa unes toimunud sündmusi on saanud reaalsuseks. Enam ei õnnestu tasakaalu taastada ja nüüd on oodata uut ohtu juba tähistaevast.\nEesti Joonisfilm, 2009, 8’37”\n2010, Melbourne International Animated Film Festival, Best Film, AU\n2010, FIA – Forum for International Animation, Best animation, SE\n2010, Animateka, Jury Recognition, SI\n2008, Ottawa Animation Film Festival, Honourable Mention, CA\n2008, Lisboa Animation Film Festival MONSTRA, Honourable Mention, PT\nVaadeldakse allegoorilises võtmes igatsuse olemust. Inimeste igatsused jäävad reeglina peitu patjadesse, aga mida peaks padjas olevad suled tegema oma igatsustega? Kaks sulge joonistavad tantsides jääle Aleksander Suumani luuletuse „Läänemerelinik“.\nEesti Joonisfilm, 2007, 2’20”\nJüri Üdi luuletusest „Ma kuklas tunnen eluaegset kuuli…” inspireeritud animatsioon. Kuul kuklas kaotab ajaga värskuse. Kuuli tundja minetab tunde teravuse. Ka magades. Ollakse sillas.\n2007, Cracow Film Festival, Golden Dinosaur Award, PL\nEesti Joonisfilm, 2007, 4’29”\nKahe eduka tapeedimeistri mälestuslugu nende esimese tapeedi valmimisest. Esimese tapeedi valmistasid nad täiesti juhuslikult, kui nad ükskord töötute ja aega surnuks löövate heidikutena ühes majas elasid ja aega surnuks lõid. Maja oli mahajäetud, kuid mitte päris. Keldrikorrusel elanud kunstnik avastas silmaringi laiendades nende ande ja teatas kuhu vaja. Sestsaadik on neil kahel olemas kõik, mida hing ihkab. Aga nende brutaalne maailmapilt pole põrmugi muutunud.\nEesti Joonisfilm, 2007, 3’30”\nEesti Joonisfilm, 2007, 2’30”\nEesti Joonisfilm, 2007, 5’13”\nAllegooriline lugu märgikeelest, millest me lugematagi aru saame ja mida me pimesi järgime – selline spontaanne ja masinlik järgimine. Kanapeletise eest põgenev Paula valib enda arvates põgenemis-trajektoori ise. Alateadlikult märke järgides jõuab ta lõpuks välja sinna, kuhu on jõudnud ka kõik enne teda – salapärasesse majja sügaval metsas, kus mängitakse üht mängu ja kust kõik algab taas…\nEesti Joonisfilm, 2007, 1’46”\nOn mees räpases keldrikorteris ja on Naine uhkes kuurorthotellis Alpides. Nende vahel on purunenud suhe. Mees on allakäigu lõpusirgel, Naine tõusuredeli viimasel pulgal, kibestunud mõlemad. Täna tõmbavad nad viimaseid sigarette, Mees enne plaanitud enesetappu, Naine plaaniga suitsetamine maha jätta. Sekkub Deus ex Machina. Mehe oodatud enesetapp nurjub sisemise ebakindluse tõttu, Naine kihutab enesekindlalt mäest laskudes ootamatusse kuristikku.\nUuritakse armastuse ja toidu omavahelisi seoseid. Nii nagu toiduahel eksisteerib ka armastuseahel – selleks, et kedagi armastada, peab see keegi samuti armastama. Ja nii nagu toiduahel on ka armastuseahel ringikujuline ning lõpeb iseendaga. Film püüab läbi musta huumori lahata armastuse olemust ja jõuda arusaamisele, mis maitsega on elu.\n2006, London International Animation Festival, Special Mention, UK\nEesti Joonisfilm, 2006, 14’38”\nVäikelinnas valitseb elevus. Oodatakse iga-aastase maratonijooksu algust. Stardipaugu asemel plahvatab pomm. Õhku on lastud linna sümbol – skulptuur jooksvast mehest. Vallandub tegevusteahel, mille lõppu ei oska keegi aimata. Politseiinspektor, skulptor, avaliku käimla ümbruses tegutsev sulikamp, kõigil neil tuleb läbida oma maraton. Vaid juhuslikult lahti pääsenud õhupall liugleb asjade algust ja lõppu teadmata omasoodu, ülejäänud rabelevad end hingetuks.\n2006, Balkanima International Animated Film Festival, Grand Prix, IT\n2006, I Castelli Animati, Best European Film, IT\n2005, Kultuurkapitali aastapreemia aasta parimale animafilmile / Animation of the Year by the Cultural Endowment of Estonia, ET\n2005, “Eesti Ekspressi” kultuurilisa “Areen” aastapreemia / Eesti Ekspress cultural supplement Areen annual award, ET\n2005, Estonian Film Days, Best Film of the Day, ET\n2005, AniFest International Festival of Animation Films, Prize for the Best Television Film and Serial, CZ\n2006, Fest-Festival de Cinema & Video, Audience Prize for Best Animated Film, PT\nKaks Ameerika salateenistuse agenti – Frank ja Wendy – on saadetud maailma ohukoldesse nimega Estonia. Estonia on jabur koht, võib-olla isegi veel jaburam kui agendid ise. Frankilt ja Wendylt võetakse nende igati ärateenitud puhkus kodumaal. Miks on igal ameeriklasel muhk kuklas? Kes peksab kaasmaalasi vastu pead? Miks Santa Klaus nutab? Miks November on Detsember? Need küsimused teevad agendid rahutuks. On saanud heaks tavaks, et rahutu agent tõmbab padruni rauda. Värisege, Tolson & Mushroom! Teed näitab Abraham Lincolni pöial…\nEesti Joonisfilm, 2005, 11’19”\n2005, Animated Dreams, nomination for the ANOBA Award, ET\n2007, International Film Festival DaKINO, Special Mention, RO\nEesti Joonisfilm, 2005, 4’12”\nKaks Ameerika salateenistuse agenti – Frank ja Wendy – on saadetud maailma ohukoldesse nimega Estonia. Estonia on jabur koht, võib-olla isegi veel jaburam kui agendid ise. Marslased riputavad pesu kuivama. Kuid kes kuivatab Wendy püksikesi? Vastus jääb saamata, sest taevasse kerkib midagi kohutavat. Aegade hämarusest väljaliuglev ajaleht „Pravda” aitab kaasa Gröönimaa kompartei sünnile. Jose Fernandez jätab vastutuult sülitamise, sest õhus on operatsioon „Solgisurma Hüljes” hõngu. „On aeg,” mõtlevad agendid. Põgus preventiivne tuumalöök Latvia pihta, siis haarab Wendy püstoli ja Frank siseneb Transatlantilisse solgitorru…\nEesti Joonisfilm, 2004, 11’21”\n2003, Mecal International Short Film Festival, Obliqua Award, ES\n2004, International Animated Film Festival “BIMINI”, Special Prize, LV\nEesti Joonisfilm, 2003, 9’30”\nKaks Ameerika salateenistuse agenti – Frank ja Wendy – on saadetud maailma ohukoldesse nimega Estonia. Estonia on jabur koht, võib-olla isegi veel jaburam kui agendid ise. Seekordne löök on planeeritud eriti salakavalalt. Agentide valvsust üritatakse uinutada kõikvõimaliku hämaga – Wendy-seenior pistetakse koos ahvidega karantiini, Franki unenägudesse edastatakse rõvedaid laulvaid maasikaid. Kõik selleks, et juhtida tähelepanu kõrvale peamiselt – kelleltki Antoniolt ja tema surmatoovalt kohvrilt.\nKaks Ameerika salateenistuse agenti – Frank ja Wendy – on saadetud maailma ohukoldesse nimega Estonia. Estonia on jabur koht, võib-olla isegi veel jaburam kui agendid ise. Avastades Estonias natsipöialpoiste põrandaaluse vorstivabriku, meenub Frankile lapsepõlv. Ta elab veelkord läbi kõik vorstidega seostuvad kohutavad foobiad. Lisaks tuleb Frankil teistkordselt saada meheks – seekord vorstist meheks. Tõsi, see ei toimu ilma Pöördumatute Protsesside Pööraja hämarate boreaalsete kunstideta. Tühine pole ka Wendy raudse rusika roll.\n2002, Sleepwalkers Student Film Festival, Best Animation Film, ET\n2003, Filmfest Dresden, Second Prize in the Animated Film Category, DE\n2003, Dervio’s Animation Film Festival, Best Animation, IT\n2003, FAN International Animation Festival, Special Mention in the student Film Category, UK\nEesti Joonisfilm, 2001, 11’08”\nVananev mees asub naise juurest teele unelmate mäele Fujiyamale, kus tungleb tuhandeid tippupürgijaid, kõigil kohvrid käes. Mägi ise koosneb sadadest tuhandetest kohvritest. Igal tippujõudjal hammustab tema enda kohver pea otsast ning tema elutu keha kukub kraatrisse. Enne seda aga laulab kohver naishäälega imelist laulu, millest tippupürgijad saavad üha uut innustust. Mees teeb ootamatu otsuse – heites põleva sigareti kohvrisse ja põleva kohvri kraatrisse, vallandab ta maavärina. Mägi puruneb, maa neelab tuhandeid, kaardimajade rusudes hukkuvad linnad, õhus lendab kohvreid ja peadeta laipu. Mees jõuab koju. Aga naise hiidrind ei liigu enam – elutu valge mäena kõrgub see ta ees.\n2001, Eesti Filmiajakirjanike Ühingu preemia „Aasta parim film 2001“ / The Estonian Film Critics Prize for the Best Film of the Year, ET\n2002, International Festival For Animation & Short Films Dresden, Second Prize, DE\n2002, Holland Animation Film Festival, Award in the AnyZone competition category, NL\nLugu üksikust ja jõhkrast kangelasest, peata ratsanikust. Ta on tavaline Grand Canyoni elanik nagu teisedki, kuid tal puudub pea. Kuna ta on teistest kanjonielanikest erinev, vaevab ratsanikku alaväärsuskompleks ning ta on kohutavalt vägivaldne. Mõne katsumuse järel õnnestub peata ratsanikul leida endale uus pea. Nimelt kleepub ta taevas särava kuu külge ja temast saab suure peaga kuunägu. Vaatamata uuele kuunäole ei muutu ta paremaks, vaid jääb üksikuks ning jõhkraks. „Peata ratsanik” on lugu indiviidi ja ühiskonna kompromissist.\n2001, International Student Animation Festival in Ottawa, Best Film, CA\nKogu elu õiglust kaitsnud ja kurjusega võidelnud Superman on jäänud vanaks. Et vanaduspäevi veidigi värvilisemaks muuta, on Superman otsustanud leida endale armukese, kes oskaks lennata nagu temagi ja tooks lapsi. Film „Superlove” on lugu ühepoolsest ja võimatuna tunduvast armastusest Supermani ja toonekure vahel.\nEesti Joonisfilm, 1999, 15’34”\n2000, Ottawa International Animation Festival, Zack Schwartz Award for Best Story, CA\n2000, Brisbane Animation Festival, Pacific Film and Television Commission Grand Prix, AU\nEesti Joonisfilm, 1999, 11’39”\nÜksikul saarel keset kurbuse merd kulgeb elu igapäevast rada pidi. Läbipõlenud viiulikunstnik sooritab halenaljakat etteastet tantsijannast naisega. Ja siis astub ühekäeline toolmees esimesed sammud… inimlikuma tuleviku poole.\n2000, Hiroshima International Animation Festival, Special International Jury Prize, JP\n2000, Animerte Dager Animation Festival, Grand Prix, NO\nKõrbeks kuivanud mere liivaluidetel elavad puujalgne meremees ja näkineid, kes on täiesti sõltuv meremehest, kes kannab talle päevast päeva eluks vajalikku vett. Meremehe ja näkineiu rutiinsesse ellu ilmub flööti mängiv kentaur. Kentauri ja näkineiu vahel tekib armastus. Puujalgne meremees otsustab hävitada uustulnuka, kuid koos kentauriga hävitab ta oma senise ülemvõimu näkineiu üle ning muutub viimasest täiesti sõltuvaks. Selle kolmikdraama tegelased ei ole üheselt head ega halvad. Tegelased, kes igatsevad suuri muutusi, takerduvad nende saabudes alati minevikku. Hirm tuleviku ees muudab tegelased naeruväärseks, kuid samas ka inimlikuks.\n2003, International Turku Animated Film Festival TOUGH EYE, Special Jury Award, FI\nEesti Joonisfilm, 1998, 29’38”\nVaevalt keegi aimab lähenevat katastroofi. Kõige vähem ehk Diego, mees, kelle nime võib lugeda tema näost. Aga äkki on kingad vett täis. Koridoris kaigub Julia kontsaklõbin. Underground ei räägi enam sosinal. Nii see tavaliselt algab… Ning mingil hetkel on jäänud vaid ainuke lootus – porgandite öö.\n1998, Ottawa International Animation Festival, Grand Prix, CA\n1999, Oslo Animation Festival, Special Jury Prize, NO\n1999, International Leipzig Festival of Documentary and Animated Film, Silver Dove, DE\n2000, World Animation Celebration, First Prize, US\nEesti Joonisfilm, 1996, 9’02”\n1996, Auhind “Suur Vanker” parima filmi ja TV kunstniku töö eest / Great Bear Prize for Best Film and TV Design, ET\n1997, Oslo Animation Festival, Best Debut Film, NO\nEesti Joonisfilm, 1995, 15’40”\nTäiskasvanud inimesed on kõik siin maailmas must-valgelt ära lahterdanud: hea ja halb, kasulik ja kasutu. Näiteks peetakse mõistlikuks kärbsed, ühed äärmiselt tüütud ja ebameeldivad nähtused, ära tappa. Väike Liidi on aga otsustanud kärbeste kaitseks välja astuda. Tüdrukuke esineb lausa teadustraktaatidega, tuues argumente nii pro kui ka contra. Protestiks isa tegevuse vastu alustab Liidi näljastreiki. Selle tagajärjel muutub aga niigi väike tüdruk äärmiselt tillukeseks. Sellisena satub ta tolmuimejasse ning sealt prügimäele ja eluohtlikesse olukordadesse. Siin aga tulevad tüdrukukesele teiste seas appi just kärbsed, tänu kellele on loota ka filmile õnnelikku lõppu.\n1995, International Leipzig Film Week for Documentary and Animation Film, Prize from the Ministry of the Environment, DE\n1996, Montecatini International Short Film Festival, Bank Prize, IT\n1996, Oslo Animation Festival, Special Jury Prize, NO\nTallinnfilm, 1993, 20′\nTallinnfilm, 1992, 13’52”\nKurb lugu inimese unistusest elada keset visuaalset atraktiivsust ja säravat vahtu. Prügiämbrit tühjendama läinud pereisa satub hoopis isevärki maailma, kus temaga eriskummalisi asju sünnib. Samas on see maailm tegelikult lõputu tarbimisühiskonna ja massimeediumite poolt süstitava elukäsitluse groteskne kokkuvõte. Kas ei tee see uus elu filmi peategelast hoopiski passiivseks nukuks? Film on lahendatud piksallatsioonitehnikas ühendades näitlejaid ja nukke.\nTallinnfilm, 1991, 9’19”\nTallinnfilm, 1990, 9’16”\nHumoristliku nukufilmisarja „Koolilood” esimeses osas kujutlevad ühe klassi õpilased ennast tavalisest looduslootunnist ürgaega. Nende fantaasiapildis põimub kaasaeg ürgse maailmaga, mis tekitab naljakaid seiklusi ja juhtumisi: kohtumist lõbusa dinosaurusega ja kiviaegsete tööriistade katsetamist.\nTallinnfilm, 1990, 8’53”\nHumoristliku nukufilmisarja „Koolilood” teises osas tutvuvad ühe klassi õpilased muusikatunnis klassikalise muusika ja noodikirjaga. Samas muundub nende kujutluses klassikaline muusika rokiks ja klaver mehhaaniliseks sõiduriistaks. Ometi avastavad õpilased musitseerimisrõõmu ja koos sellega noodikirja lugemisoskuse vajalikkuse.\nTallinnfilm, 1990, 8’16”\nHumoristliku nukufilmisarja „Koolilood” kolmandas osas puutuvad õpilased astronoomiatunnis kokku teleskoobi, päikesesüsteemi, Maa külgetõmbejõu ja ufonautidega.\nTallinnfilm, 1990, 8’36”\nHumoorika nukufilmisarja „Koolilood” neljandas osas elustub geograafiatunnis õpilaste kujutluses Maa loodus. Lumi täidab klassiruumi, Mississippi jõgi voolab klassi jne. Kõigele krooniks sünnib nende vanatüdrukust geograafiaõpetajanna ja muusikaõpetaja vahel armulugu ning õpetajad astuvad pidulikult abiellu.\nTallinnfilm, 1990, 14’33”\nNukufilm jõuludest. Filmis ühitatakse nukumaailm ja natuurivõtted lastega, elustatakse traditsiooniline muinasjutumaa päkapikkude ja jõuluvanaga. Film on tehtud, mõeldes väikesele vaatajale.\nTallinnfilm, 1990, 9’22”\n„Surmamõrsjad” baseerub Eesti poetessi Marie Underi ballaadil, see on traagilis-lüüriline lamenukufilm mõrsjatest, kes uputavad ennast sohu, sest vaenlane tappis nende omaksed… ja vallutas nende maa…\nKolmas satiiriline sotsiaal-kriitiline lühipala samanimelisest nukufilmist, mis on suunatud elukeskkonna saastamise, demagoogia ja vastutustundetuse vastu.\nEsimene lühipala satiirilisest sotsiaal-kriitilisest nukufilmist „Elu ja surm”, mis on suunatud elukeskkonna saastamise, demagoogia ja vastutustundetuse vastu.\nTeine lühipala satiirilisest sotsiaal-kriitilisest nukufilmist „Elu ja surm”, mis on suunatud elukeskkonna saastamise, demagoogia ja vastutustundetuse vastu.


Eesti keel - 8318 õppematerjali - Annaabi.ee\n" eesti keel" - 8318 õppematerjali\nEesti keele väljendusõpetus -Tartu Ülikool\nEesti keele sõnamoodustus -Tartu Ülikool\nEesti keele lauseõpetus -Tartu Ülikool\nEesti keele allkeeled -Tartu Ülikool\neesti keel teise keelena -Tartu Ülikool\neesti keel 9. klaasis -Tartu Ülikool\nEesti keele sõnavara ja keelekontaktid -Tartu Ülikool\nEesti keele vormiõpetus -Tartu Ülikool\nEesti keel teise kelena -Tartu Ülikool\nIgal meist on oma emakeel. Keel on tihedalt seotud kultuuriga ja see on oluline suhtlemisvahend. See on kõige lihtsam viis, mille abil tundeid ning mõtteid väljendada. Inimestel, kellel on probleeme verbaalse kõnega, on mõeldud välja erinevad moodused. Kurtidele on leiutatud näiteks oma keel - vi...\nNii ka eesti keele kõnelejate hulk. Eesti keel on meile peamiselt kirja- ja kõnekeel, aga ehk enamgi veel. Eesti keel on meile, eestlastele, väga suure ja tähtsa tähendusega, kuna on meie emakeel. Nagu teada, on emakeel igal kultuuril ja keelel tähtis komponent, et rahvas püsiks ühtsena. Meie keel on pide...\nEesti keel ja kultuur Meie, eestlased peaksime olema väga uhked ja õnnelikud, sest kuigi eesti riik on väike nii territooriumi kui rahvaarvu suhtes, on meil ikkagi oma keel ja kultuur. Eesti keel on väga eriline, sest seda ei räägi paljud. Igapäevaelus kasutab seda keelt, vaid natuke üle miljoni inimese. Kuid just nende inimeste jaoks on see väga tähtis ja praktiline keel, sest tänu s...\nMälumäng 7-12.klassile teemal Eesti, eesti keel ja eestlased\n7-12.KLASS Mis aastal hakkas kehtima Eesti praegune põhiseadus? 1992 Mis oli Kalevipoja laeva nimi? Lennuk Mis värvi passid antakse Euroopa Liidu kodanike lemmikloomadele? Sinised Mitu Eesti naist on pälvinud Vabadussõja risti? Üks. Mis kuu on Mihklikuu? September. Mis aastal sai eesti endale esimese presidendi...\nEesti keel ja kirjandus.\nEesti keel ja kultuur Me elame kiiresti muutuvas maailmas, kohas, kus väikeste riikide keelt ning kultuuri on hakanud mõjutama maailmas enim räägitavad keeled, sest neid on töö leidmisel vaja. Eestit on viimastel aastatel mõjutama hakanud inglise keel ning seda kõige rohkem noorte seas, kes peaks just hoolitsema keele säilimise eest. Oma heaolu tagamiseks ei peeta tih...\nEesti keele ajalooks nimetatakse ka seda uurivat teadusharu.Eesti keel kujunes välja ligikaudu muinasaja lõpul kahe või kolme läänemeresoome hõimumurde lähenemise tulemusena. Teistest läänemeresoome algkeele murretest olid need arvatavasti eristuma hakanud ajaarvamise vahetuse paiku. Neile hõimumurretele vastavad ee...\nNt sõna puuri võib tähistada nii linnupuurina kui ka tööriistana. Homonüümid võivad kokku langeda kõigis käändevormis. Tegusõna ehk verb. Tegusõnad tähistavad lauses: Tegevust Liikumist Protsessi või seisundit Tundeid Tegusõnad vastavad mitmesugustele küsimustele nt: Hüples- mida tegi? Liuglevad- mida teev...\nEesti keel ( referaat)\n1 Sissejuhatus................................................................................................................................ 2 Eesti keele kõnelejad...\nLISAND TÄIEND Ehk alus Aluse kirjeldus Toomas Hendrik Ilves, EV president, ....... Mitu iseloomustavat sõna -> Pikk kollane rüüsidega seelik...


12 asja, mida pole mõistlik toidupoest osta – valmista need parem ise või leia mujalt soodsamalt - Anne & Stiil\n12 asja, mida pole mõistlik toidupoest osta – valmista need parem ise või leia mujalt soodsamalt\nToidupood on koht, mida paratamatult kõik meist aeg-ajalt külastama peavad, kuid on asju, mis lisaks tõeliselt vajalikele tarbeesemetele ja toiduainetele ei peaks seal sinu ostukorvi jõudma. Seda nii su tervise kui rahakoti nimel.\n1. Valmistoit. Soe valmistoit võib näida elupäästjana kiire tööpäeva keskel, kuid tegelikult võid leida sama hinna eest ka lõunapakkumise mõnes lähedal asuvas söögikohas. Kindlasti ei tasuks sooja valmistoitu osta koju ja oma perele, sest ka see läheb kena summa maksma. Suure tõenäosusega saad kõik koostisosad ise vähema või sama raha eest, lisandub vaid ajakulu. Rääkimata sellest, et sooja toidu letist käib päeva jooksul läbi sadu pesemata kätega inimesi...\n2. Müsli- ja proteiinibatoonid. Esiteks maksavad need palju ja teiseks on need suhkrut täis. Need tervislikumad, mis pole suhkrut punnis, maksavad veel rohkem. Edukalt saad ahjus teha ise enda tervislikud müslibatoonid ja need siis nädala jooksul iga päev kotti kaasa pista.\n3. Küpsetussegud. Muffinite, keekside, pitsapõhjade, plaadikoogi ja veel mitme küpsetise tegemiseks saad mugavalt haarata kaasa valmis segu... Aga on see tõesti vajalik? Jahu, muna, küpsetuspulbri, või ja muude koostisosade ise kokku miksimine ei ole eriline tuumateadus, samuti saad nii ise reguleerida suhkru kogust.\n4. Valmis võileivad. Kolm eurot selle eest, et keegi on kahe saia vahele pannud ühe singiviilu, ühe juustuviilu ja ühe närtsinud salatilehe? Selle kohta öeldakse, et rumalatelt tulebki raha ära võtta.\n5. Peotarbed. Mugav on osta kõik ühest kohast ja kui nädalavahetusel on pidu tulemas, tahavad õhupallid ja tordiküünlad iseenesest korvi hüpata, aga igasuguseid peotarbeid on mõttekam osta spetsiaalsetest kauplustest, kus on esiteks valik laiem ja teiseks hinnad sõbralikumad. Toidupood teab, et kiirustad ja oled meeleheitel... ja maksad selle eest rohkem.\n6. Eellõigatud ja pakendatud puu- ja juurviljad. Tee teene enda rahakotile ja meie planeedile ja ära maksa mitmekordset hinda selle eest, et keegi on sinu eest arbuusi ja kartuleid tükeldanud ja selle plastmassi ja kile sisse pakkinud.\n7. Salatikastmed. On pööraselt palju vastupandamatult häid salatikastme retsepte ning sul pole mingit vajadust osta lisaainete- ja kalorirohkeid kastmeid toidupoest, lihtsalt selleks, et need pärast üht kasutuskorda su külmiku uksetaskus ruumi võtaksid.\n8. Eellõigatud vorst ja liha. Jällegi, su ajakulu on väike võrreldes sellega, kui palju maksad rohkem selle eest, et keegi on töö juba ära teinud. Viis singiviilu plastpakendis ei ole väärt hinda, mida selle eest küsitakse.\n9. Pudelivesi. Kas keegi tõesti ostab 2020. aastal veel pudelivett? Miks ometi? Pudelivesi võib maksta kuni 1000 korda rohkem kui täoiesti puhas ja joodav kraanivesi, rääkimata plastiku raiskamisest. Osta endale taaskasutatav pudel, täida see enne kodist lahkumist ja võta kaasa.\n10. Mittehooajalised viljad. See, et detsembris müüakse maasikaid, ei tähenda, et peaksid neid siis ostma. Püüa alati osta hooajalist ja kohalikku kaupla, et saada oma raha eest nii õige maitse kui hulgaliselt vitamiine.\n11. Sünnipäevakaardid ja kinkekotid. Mõlemad maksavad toidupoes keskmiselt 2-3 eurot, mis on kokku kuni 6 eurot ja kui käid kuus näiteks kolmel sünnipäeval, võid arvutused juba ise teha. Proovi kasutada kodus pakkepaberit ja teha kaardid ise ning kui selleks tõesti mahti pole, leiad oluliselt soodsamaid peotarvete ja pudi-padikauplustest.\n12. Patareid. Esiteks oleks mõistlikum kasutada taaslaetavaid akusid, teiseks leiad laiema valiku näiteks ehituspoest.


Moodulõpe: Joonestamise baaskursus (tehniline joonestamine ja AutoCad 2015)\nToimumise koht: Pärnumaa KHK, Niidupargi tn. 12, Pärnu\nSihtrühm: Puuduva või aegunud kvalifikatsiooniga puidu – ja metallivaldkonnas töötavad ning täiendõpet vajavad inimesed.\nKoolitusele on oodatud kõik, kes soovivad omandada teadmisi ja praktilisi oskusi tehnilise joonestamise alustest ning saada õpetust vektorgraafilise projekteerimistarkvara AutoCad Classic edukaks kasutamiseks.\nMaht: 76 tundi\nAeg: 30.01-22.06.2018. Koolitus toimub päevasel ajal, ajavahemikus 08.30-15.35\nEsimene tund toimub 30.01.18 kell 10.20-13.55 (kokku 4 ak. tundi)\nPerioodil 05.02-11.03 toimub kokku 18 tundi. Koolituspäev teisipäev. Suure tõenäosusega iga kord 3-4 tundi. Tunnid jäävad ajavahemikku kell 08.30-15.35.\nPerioodil 12.03-15.04 toimub kokku 35 tundi. Koolituspäev teisipäev. Suure tõenäosusega iga kord 7 tundi. Tunnid jäävad ajavahemikku kell 08.30-15.35.\nPerioodil 21.05-22.06 toimub kokku 19 tundi. Koolituspäev teisipäev. Suure tõenäosusega iga kord 3-4 tundi. Tunnid jäävad ajavahemikku kell 08.30-15.35.\nTöövorm: Loeng, praktiline töö\nEesmärk: Õpetusega taotletakse, et õppija omandab teadmised detailide ja koostude kujutamisest ning oskused lugeda tehnilist joonist, joonestada lihtsamate detailide ja koostude eskiise. Anda teadmised, kuidas koostada masinprojekteerimistarkvara abil vormistada ja joonestada kahe- ja kolmemõõtmelisi jooniseid AutoCAD Classic joonestusprogrammis.\n• tööjooniste tingmärke ja sümboleid;\n• kujutiste liike ja kujutamise põhimõtteid;\n• mõõtmestamise põhimõtteid ja mõõtarvude kandmist joonistele;\n• keermete kujutamist;\n• masinaelementide kujutamist;\n• selgitavate andmete ja märkuste märkimist joonisele.\n• erinevaid masinjoonestamisprogramme.\n• joonestada ja lugeda tehnilist joonist;\n• joonestada ja lugeda lihtsamate detailide ja koostude eskiise.\n• joonestada ja vormistada kahe – ja kolmemmõõtmelisi jooniseid masinjoonestamise programmis AutoCAD Classic.\nKujutamise üldpõhimõtted. Kujutiste liigid: vaated, lõiked, ristlõiked, väljatoodud elemendid. Lihtsustused ja tinglikkused joonisel.\nMõõtmestamise põhimõtted. Baasi mõiste mõõtmisel. Mõõtmestamiselemendid. Mõõtarvude kandmine joonisele.\nKeermete kujutamine ja tähistamine joonisel.\nLahtivõetavad ja kinnisliited. Polt- ja tikkpoltliide. Keevisliide. Keevisõmblus. Hammasliide. Hammasülekanded. Vedrud.\nSELGITAVATE ANDMETE MÄRKIMINE JOONISELE.\nErinevate materjalide kujutamine ja tähistamine joonisel. Pinnakaredus, selle märkimine joonisele. Termilise töötlemise märkimine joonisele. Tolerantsid ja istud joonisel. Pindade kuju- ja asendihälvete märkimine joonisele. Selgitavad märkused joonisel.\nMASINPROJEKTEERIMISEKS KASUTATAV TARKVARA.\nMasinprojekteerimiseks kasutatav tarkvara, levinumad lahendused. Masinprojekteerimise tarkvaras kasutatavad põhimõisted, käskude valik ja sisestamine.\nJOONISTE KOOSTAMISE ALUSED.\nPeamised jooniste koostamiseks kasutatavad objektid ja nende parameetrid. Objektide moodustamine hiire abil ja koordinaatide sisestamisega klaviatuurilt.\nOBJEKTIDEGA MANIPULEERIMINE JOONISEL.\nObjektide parameetrite muutmine, objektide sidumine teiste objektidega. Kihtide kasutamine joonisel.\nGraafikaelementide (faasid, polyline ja tekst) kasutamine, graafikaelementide omaduste muutmine eri kihtideks.\nJoonise elementide mõõtmed, nende lisamine. Mõõtmete omaduste ja paigutuse valik. Mõõtmete, tolerantside ja kuju täpsusnõuete tähistamine joonisel\nGeomeetriliste elementide grupiviisiline joonestamine, objektide massiivid, nende loomine ja kasutamine.\n3D PROJEKTEERIMISE PÕHIMÕTTED.\nKolmemõõtmelised joonised ja nende koostamine. Jooniste vormistamine.\nKursuse hind: 385€/ in. (sisaldab koolitust ning õppematerjale)\nLäbiviija: Lembit Miil, kutseõpetaja V (EKR 7), täiskasvanute koolitaja 6. Koolitamiskogemus 4 aastat Pärnumaa Kutsehariduskeskuses.


X vana kirjakeele päev | Tartu Ülikool\n12.11.2010 - 10:00 kuni 18:00\nReedel, 12. novembril kogunevad Tartu Ülikooli Eesti, Soome, Rootsi ja Ungari vana kirjakeele uurijad. Ettekannetes võrdlevad teadlased muuhulgas ka uurimismeetodeid, mis tänu materjali digiteerimisele võimaldavad kõrvutada tekste ja teha oletusi säilinud tekstide eelse olukorra kohta.\nX vana kirjakeele päeva korraldaja, TÜ eesti keele dotsendi Külli Habichti sõnul võimaldab elektrooniliste vahendite kiire areng vanu tekste omavahel senisest hõlpsamalt võrrelda ning teha neis esinevate ühisjoonte põhjal oletusi isegi säilinud tekstide eelse aja kohta. "Teisalt on viimasel ajal aktiveerunud töö allikatega ning uute tekstide või seni tähelepanuta jäänud seisukohtade ilmsikstulek aitab samuti vana kirjakeele uurimist edendada," lisas Habicht.\nVana kirjakeele päeval peetakse 14 teadusettekannet, mis käsitlevad eesti, soome ja ungari vana kirjakeele olulisi arenguetappe ja allikaid, nende sõnavara ja grammatikat. Väliskolleegidega jagatakse sõnaraamatute ja tekstikorpuste koostamise kogemusi. Esinejate hulgas astuvad üles professor Kaisa Häkkinen Turu ülikoolist, professor Raimo Raag Uppsala ülikoolist, dr Péter Pomozi Budapesti ülikoolist, dr Riitta Palkki Helsingi kodumaa keelte uurimiskeskusest, vanemteadur Kristiina Ross eesti keele instituudist jpt.\nKonverentsile eelneval päeval, 11. novembril tähistatakse teeneka eesti vanema kirjakeele uurija emeriitdotsent Valve-Liivi Kingisepa 75. sünnipäeva, mille puhul tutvustatakse Valve-Liivi Kingisepa, Kristel Ressi ja Kai Tafenau koostatud raamatut "Heinrich Gösekeni grammatika ja sõnastik 350".\nVana kirjakeele päeva korraldab TÜ eesti ja üldkeeleteaduse instituut. Kõik huvilised on oodatud.


Saadetud kiri: Viljandi mnt 67 krundi detailplaneeringu kehtestamise otsuse tühistamine\nTeema: Viljandi mnt 67 krundi detailplaneeringu kehtestamise otsuse tühistamine\nFailid: Linnaplaneerimise_ja_maakorralduse_osakond_Kiri_20160902_DP-12-006.bdoc ( 29 kb )\nMeie 02.09.2016 nr 9-3.2/DP-12-006\nViljandi mnt 67 krundi detailplaneeringu kehtestamise otsuse tühistamine\nTartu Linnavalitsuse 30.08.2016. a korraldusega nr 866 kehtestati Viljandi mnt 67 krundi detailplaneering.\nPeale otsuse vastuvõtmist on ilmnenud, et detailplaneeringu avaliku väljapaneku ajal olid isikud vastuväiteid siiski esitanud. Tehniliste probleemide tõttu jäi see aga osakonnale teadmata ja otsustamisel ei saanud sellest lähtuda.\nAnname teada, et Tartu Linnavalitsuse 30.08.2016. a korraldus nr 866 "Viljandi mnt 67 krundi detailplaneeringu kehtestamine" kuulub uuesti läbivaatamisele ja osakond valmistab ette selle korralduse tühistamise eelnõu.\nAvalikul väljapanekul esitatud vastuväidete osas kujundatakse seisukohad ja korraldatakse avalik arutelu.


Kolumn: militaarne torm veeklaasis • Objektiiv\nArvamus » Kolumn: militaarne torm veeklaasis\nUSA sõdur Tartu raekoja platsil toimunud rahvaüritusel. Foto: Margus Ansu, Postimees/Scanpix\nMiks mulle tundub, et seda vaest eesti rahvast praegu lihtsalt vägistatakse? Igast kandist. Euroopast, Toompealt, USA-st. Ja aina nõutakse, et me armastaksime oma vägistajaid? Niisamuti, nagu kogu aeg ajaloos, ainult et nüüd on agressorid häbematumad, alatumad, valelikumad. Sõnades teevad nad kõik meie heaks. Ennastohverdavalt. Aga tegudes hävitavad meie elu, meie traditsioone, meie kultuuri, meie ühiskondlikku kliimat.\nSee on meil nagu uus kohustuslik religioon. Ja kartellimeedia kantslitest kuuleme aina raskeid süüdistus- ja ähvardusjutlusi.\nNüüd oli siis Viljandis intsident, millest pahameelne artikkel kirjutati. Et eestlane on jälle “rassist” olnud ja musta meest tänaval “tülitanud”. Kas ühe (põhjendatud) küsimuse esitamine on tülitamine?\nRassist ja ahistaja on siin tegelikult see “tumedanahaline viljandlane”, keda valge mees tänaval isegi VIISAKALT kõnetada ei tohi. Rumal on ta pealegi, sest ta ei näe ega taipa, mis maailmas toimub! Iga normaalne immigrant oleks rõõmus, et teda kõnetab volikogu liige, inimesed suhtlevad omavahel, meil on see niimoodi kombeks, kurb, kui “tumedanahaline viljandlane” on siin elanud mitu aastat ja ei tea seda.\nParaku kõik sellised juhtumid näitavad ilmekalt, et EI OLE need tumedanahalised immigrandid nii kangesti arukad ja viisakad ja heatahtlikud midagi. Õelad, isekad, agressiivsed, rumalad, ja SELLEPÄRAST ei taha me neid siia, nende tumeda naha vastu ei ole meil midagi. Rassistid on NEMAD, mitte meie.\nRumal on muidugi ka ajakirjanik, kes sellest suure mulli tegi.\nKui see kõnetaja oleks olnud samuti “tumedanahaline”, siis ei oleks ta sellest ju ajakirjanikule kaebama läinud. Kuna oli valge, siis nägi ta võimalust kedagi avalikult ja kõva häälega “rassistiks” sõimata, ja enda tähtsust kergitada. Ju tal siis selleks muid võimeid ei ole.\nMõni aeg tagasi oli päris suur skandaal samal teemal, sest väidetavalt oli keegi NATO mustanahalist sõdalast solvanud. Meie kiireltmuutuvas sotsiaalstsenaariumis on tervislik aeg-ajalt vanu asju meelde tuletada. Sest kodusõda ju aina kogub hoogu.\nKantsleri nõunik Wiren ähvardas meid toona: “Kõigile neile inimestele, kes nimetavad end isamaaliseks ning samal ajal ütlevad, et “kui on must, siis näita ust”, lubage ma tuletan teile meelde, Eesti riigi julgeoleku õõnestamine ei ole isamaaline tegevus. Selline tegevus teenib vaid Vene Föderatsiooni poliitilisi huve, kes soovib näha Euroopa Liidu ja NATO liikmesriikide suhete lõhestumist.”\nKummaline on see üheainsa kaardiga pokkerilaua taga istumine meie ideologistide poolt. Ikka “kui on must”… Kas nad ei oska rohkem lugeda? See on rahva targema osa viinud ilmselt soovini näidata otsustavalt ust nendele, kes aina seda fraasi kordavad… Selliste tsitaatide alusel on aga õnneks võimalik ära tunda propagandistlikku “retoorikat”, järelikult ei saa seda kirjutist tõsiselt võtta.\nOmeti hea, et nõunik hetkeks ka kahtlema lõi, ta küsis: “Kas see jutt tundub liigne hüsteeria ja utreerimine?”\nVastan: jah, mitte ei tundu, vaid seda ta ju on. (Selles lauses olekski grammatiliselt õige kasutada sõna “tundub” asemel “on”.)\nSellist juttu nimetatakse demagoogiliseks liialduseks. Pealegi on siin lisaks veel laimamine. Mis on tegelikult hullem kui solvamine nahavärvi tõttu. Sest nahavärv ei ole ju mingi puue ega häbiasi. Normaalne inimene on rahul oma nahavärviga, ei tunne selle pärast mingit alaväärsuskompleksi. Mustanahalistel NATO sõduritel pole mingit põhjust oma nahavärvi häbeneda. Sõjaväelasi peaks ometi olema võimalik võõrutada sellest ülihellusest, sellest mitutpidi rassismi seljas sõitmisest… Või kuidas? Ka peaks olema endastmõistetav, et NATO sõduritele tutvustatakse maad, kuhu nad missioonile saadetakse, selgitatakse, missugune on sealne kliima, nii looduslik kui ka ühiskondlik.\nMuide, kunagi oli riigikogus arutusel laimamise lisamine karistatavate väärtegude hulka. See eelnõu lükati tagasi. Huvitav, miks? Kas karistamatu laimamine on poliitikutele (ja meediale) liialt vajalik töövahend, millest naljalt ei taheta loobuda?\nNormaalses riigis, normaalses ühiskonnas on võimalik kõiki probleeme rahumeelselt ja viisakalt lahendada. Kui ühiskond on kreeni aetud, siis on rahvas muidugi plahvatusohtlik. Aga siis peaks valitsus peeglisse vaatama, mitte lõpmatult rahvast süüdistama. Sellega valatakse vaid õli tulle.\nMiks meie õhujõudude ülem NATO lennuväelasi niimoodi terve eesti rahva ees mõnitas ja häbistas, justnagu oleksid nad mingid hellikud, või alaväärsuskompleksi küüsis oma nahavärvi pärast, ja kardaksid igat ebasõbralikku pilku või märkust… Kas mitte need ülemad ja nõunikud ise pole hoopis süüdi nendes intsidentides?\nSest ilmselt ei tutvustanud nad sõjameestele kohalikke olusid. Mis te kaebate ja süüdistate, minge seletage neile sõduritele ära, milles on asi.\nSee on endiselt väga aktuaalne probleem, sest sõdureid tuuakse aina juurde, ja kindlasti on nende seas nii musta- kui pruuninahalisi. Õpetage neile ometi, kuidas selliseid juhtumeid viisakalt pareerida. On ju võimalik selgitada ka sõimajatele, sealsamas kohapeal, et tegemist ei ole illegaalsete immigrantidega, keda meie valitsus siia rahva teadmata sisse smugeldab. Ilma hüsteeriata, rahulikult! Eestlane on ju oma põhiolemuselt rahumeelne, ega ta ei taha nii väga kakelda.\nEnt kui ka NATO väed valivad poole, ja selle asemel, et kaitsta eesti rahvast, sekkuvad hoopis ideoloogilisse sõtta kohaliku rahva vastu, siis on ju põhjustki ka nendesse lenduritesse pahatahtlikult suhtuda. Siis tuleb see lihtsalt alla neelata, ja mitte nõuda kohaliku rahva suukorvistamist. Siis ju suhtutakse rahvasse kui vaenlasse… Ja veider on vaenlaselt hellust või isegi viisakust nõuda?\nNeile võib selgituseks tuua paralleelnäitena aja, mil USAs halvustati ja laimati neegreid, nii nagu siin praegu halvustatakse ja laimatakse eestlasi, ja selgitada, et meil on valla päästetud kodusõda, rahvas on tasakaalust väljas, sellepärast plahvatusohtlik…\nTsiteerin veel: “Eesti riigikaitse tugineb kahele sambale, meie enda iseseisev kaitsevõimekus ning NATO kollektiivkaitse. Kui üks neist kahest enam ei tööta, siis lakkab ka meie riigi efektiivne kaitsevõime.”\nJah, aga meie enda kaitsevõimekuse alla kuulub väga suure osana ka rahva riigitruudus. Miks peaks rahvas olema truu “riigile”, mille valitsus teda juba pikemat aega AINULT sõimab ja laimab ja halvustab, koguni avalikult, kuulutades tervele maailmale, et see rahvas on vastik, haige, loll, kõiki vihkav, mahajäänud, tagurlik, räpane, harimatu ja nii edasi, lõpmatuseni. Kuni väljamõeldud siltideni välja: “rassistlik”, “võõravihkaja”.\nSee kurikuulus “rassism” meie tingimustes on ju vaid üks väljamõeldud propagandakaigas. Sellel ei ole katet. Ja kui on, siis on rassistid just need, kes inimeses midagi muud ei märka peale nahavärvi, kes jagavad inimesed mustadeks ja valgeteks. Kes OMA rahvast ja valget rassi põlgavad ja häbenevad.\nKas tõesti on NATO hästitreenitud sõjaväelased nii õrnakesed, et neile ei tohi tänavalgi midagi öelda? Kas neid pole õpetatud, kuidas sellistel puhkudel viisakaks jäädes käituda, kuidas sellistest olukordadest välja tulla? Siis ei tohiks neid üldse rahva hulka lasta, nad peaksid püsima ainult oma garnisonides ja sõjaväljal.\nKas ei peaks kuuluma kaitseministri ülesannete hulka, et sellele NATOle oleks selgitatud, mida kujutab endast Eestimaa ja selle rahvas, ja missugustes oludes me praegu elame. Kas tõesti ei peeta oluliseks, et meid kaitsma tulnud sõjavägi seda kõike teaks? Kuni kõige madalama auastmeni välja. Kuidas muidu on võimalik kohaliku rahva hulgas väärikaks jääda? Kuidas muidu on võimalik seda rahvast kaitsta? Nad on ju siin selleks, et meid kaitsta, mitte selleks, et meid rünnata? Või ma eksin?\nMiks hakkavad juhid, kes on oma töö tegemata jätnud, avalikult, läbi meedia pahandama mõne mõistmatu peale, kes on paari sõdurit kurja pilguga vaadanud? Ja süüdistavad selles tervet rahvast, ja ainsat erakonda, kes on siiralt Eesti elu tegeliku ülesehitamise endale südameasjaks võtnud?\nMillal ometi meie valitud ja kutsutud ja seatud juhid hakkavad OMA TÖÖD tegema ja lõpetavad teiste süüdistamise oma töö tegematajätmises?\nSildid Eesti mustanahaline NATO rassism sõdur