Söömine 20. sajandi lõpul - Rahvalood\nSöömine 20. sajandi lõpul\nBanaanid lauale: uue aja söögirõõmud\tLisatud: 17.08.2017\nAutor: Hilja - 1934\n20nda sajandi lõpul, enne kui sini-must-valge lipp uuesti lubati ametlikuks Eestimaa lipuks, olin mina juba vanaduspensionär. Kuid töid ja tegemisi jagus vist rohkemgi kui mõned aastad varem – pensionieelikuna.\nEnamasti suhtlesin pensionäridega ja on meeles vanema põlvkonna söömine-joomine. Juba nõukaajast pihta “ründasin” vabadel päevadel (nädalavahetused, sobiv puhkuse aeg) suvest hilja sügiseni Põlvamaal seene ja marjametsi, et söödavate metsaandidega mitmekesistada toidulauda. Sama tegevus jätkus mul ka noore pensionärina. Tartlasena ka talvekartul sai enamasti varutud nii, et käisin maal mõnel kolhoosnikul abiks saagikoristusel ja palk oli enamasti nii: 50 kg kartuleid päevatöö eest ja selle päeva prii söök loomuliku lisana.\nNoore pensionärina “metsatöö” mul jätkus, osalt ka Harjumaal, külas kus sündisin, sest kevadest hilja sügiseni elasin enamasti eaka ema juures, tema majas. Sel aja hakkasid tekkima sealse kolhoosi (vist oli juba kolhoosist saanud ühistu?) maadele uustalunikud. Neilt sai piima osta, ka muid toiduaineid. Kui raha maksmiseks ei jatkunud, siis tasusin tööga: kõplamine talupidaja kapsamaal ja saagi koristamisel oli linnarahva abi väga vajalik. Enne talusid ühistu varustas kolhoosnikke piimaga ja kogunisti lihakraamiga.\nNii et NÄLJAST oli elu kaugel selle uue vabariigi alguses.\nSügisel käisid pealinna vurled ühistus abiks kartuleid võtmas ja mina ka nende seas. Palgaks kartul. Peale rahareformi sooviti rohkem sularaha, mis kassast samal päeval välja maksti. Kes oskas, see varastas lisaks veel kartuleid ka. Sealne raamatupidaja õpetas mulle tuludeklaratsiooni tegema, sest tulumaksu ei saanud ju muidu tagasi. Pisike see küll oli, aga küllalt suur, et polnud mõtet neist kroonidest ilma jääda.\nÜhel sügisel minu pealinna sõbranna üllatas mind oma ettenägelikkusega. Ta soovitas varuda KINDLASTI selleks talveks KARTUL ja muu söödav kraam… et muidu? Elu kiskuvat kitsikuse poole. See oli vist 1992, peale rahareformi. Pensionäride toetusraha oli lihtsalt nii väike, et kõige ostmiseks ei jätkunud kroone. Mul vedas: keegi tuli autoga Harjumaalt Lõuna-Eestisse oma sugulasi varustama, tõi Tartusse koju kätte ka minu mugulad-juurikad, mõned moosipurgid…\nKa sõbrannat sain varustada. Ja talvel taipasin, et ettevõtmised olid vajalikud.\nHarjumaal elasin üle ka nn. “sukrukriisi” – sukrutalongid aitasid vähe. Aga ühistus lubati liikmetel (ema oli ju liige) suhkrupeeti kasvatada ja mina ka astusin kampa. Sügisel korralikud juurikad viidi Soome ja enamasti umbes 50 kg sai vähegi hoolas maaharija seda valget “mürki”, millega tänapäeval liiga palju magustatud toite on müügil.\nSellel 25 aasta tagusel suhkrupeedi põllul elasin üle ka kadeduse, et Tartu linnast vurle oskab ema arvel tööd teha ja midagi saada (aga peale minu oli veelgi peedipõllul kombineerijaid, mis oli mulle veidi lohutuseks).\nMulle kingiti uue vabariigi alguses lihatoitude kokaraamat, tõlge välismaalt. Sirvisin: igal toidul pea 10 maitseainet!? Keegi oli ka maitseaineid nii palju lisanud ja saanud mittesöödava kraami. Kinkisin raamatu edasi. Mulle kõlbab pisut soola; pipar, loorber värske lihaga juba pidusöök.\nOlen kasvanud peres, kus polnud kombeks pidusid pidada. Ei oska võrrelda suuri pidusid.\nKuulsin ütlemisi, et kui raha napib peo pidamiseks, siis vähemalt on kombekas kodust välja läinud täiskasvanud lastel näiteks sünnipäeval kas kodus või kohvikus koos istuda, juttu vesta… kohvi raha ikka jätkuvat.\nMul oli võimalus laevaga Rootsi sõites keha kinnitada rootsi lauas lõuna ajal. No see oli küll suur ime! Nii palju sööke?! Elus ilmaski polnud seda näinud. Ega meelde võõrad toidud jäänudki. Ja vanem põlvkond kõike uut ei ihkagi.\nSelle aasta jaanipäeva veetsin kooliõe peres. Noorem põlvkond ikka kiitis vanaema sülti ja kartulisalatit. Noored küll aias grillisid, aga ausalt: ahjus hautatud liha hapu kapsaga maitseb paremini.\nEks poodidesse hakkas eesti krooniga tulema kaupa, järjest enam, tuleb siiani… Välismaa kirjad peal, luubiga saab pisut sotti. Silma hakkavad kõigepealt võõrad puuviljad (Eestit on nimetatud ka banaani vabariigiks). Aga kas see ikka peab nii olema?\nOlen kuulnud koolitatud kodanikelt, et siin Eestimaal, kus me oleme elanud, on kõige tervislikum see toit, mille materjal on just siin maal ka kasvatatud, toodetud. Vot sedasi


EPKK ja Eesti Töötukassa veebiseminar "Karjääripeatus: MAAELU"\n22. veebruar 2022 kell 16.30 - 18.00 toimub EPKK ja Eesti Töötukassa veebiseminar "Karjääripeatus: MAAELU".\nSündmus toimub LIVE ülekandena Karjäärikeskuse Facebooki lehel ning on ka järelvaadatav.\nEesti Töötukassa on koostöös Põllumajandus-Kaubanduskojaga sel korral kutsunud Karjääripeatusesse põllumehed ja -naised.\nKoja tegevuse olulisteks alustaladeks on Eesti toidu, põllumajandus- ja metsandussaaduste kvaliteedi tõstmine ning maine ja tuntuse parandamine nii kodu- kui välisturul ning põllumajandusvaldkonna kutse andjana annab koda oma panuse ka maamajandusvaldkonna hariduse edendamiseks.\nSellest kõigest me vestlusringis ka räägime! Kuidas jõudsid meie esinejad põllumajanduse juurde? Kust tuleb põllumehe kirg? Kas maa külge kasvatakse varakult ja kuidas on linnalapsel võimalik maatööd enda tuleviku karjääriga siduda? Mis on selle töö juures rõõmu pakkuvat ja milliste muredega tuleb vahel rinda pista? Räägime tööturu vaatest, kui raske on maamajandusel võidelda töökohtade nimel uute erialade (IT, tehnoloogia) pealetungi tõttu ja uurime karjäärivõimalusi nii suur- kui väiketootmistes. Ning küsime kas ütlus „Põllumees põline rikas“ on pigem müüt või võimalus?\nKAJA PIIRFELD, Remmelgamaa talu perenaine, Järvamaa Kutsehariduskeskuse õppejõud.\nRANET ROOSITALU, Joosepi talu noorperemees ja Aasta Rahvapõllumees 2021\nANDRES VAAN, lihaveise- ja teraviljakasvataja, tõukarjaaretaja ja Aasta Põllumees 2021.\nVestlust veab KRISTEL AINSALU, Tallinna ja Harjumaa Karjäärikeskuse juhtivkarjäärispetsialist\nKaja on piimakarjakasvataja, loomakasvatuse kutseõpetaja ja maamajanduse konsulent. Juhib MTÜ- d Eesti Noortalunikud, mis koondab maaeluhuvilisi noori ettevõtjaid ning on mitmete sektori töögruppide tegevliige.\nRanet töötab Joosepi talus nii agronoomi kui ka turundus- ja müügijuhina. Ettevõtte peamine tegevusala on maasikakasvatus, lisaks köögiviljakasvatus ning hetkel on nad Eesti üks suurimaid maasikakasvatajaid. Aasta põllumees 2021 nominent. Aasta Rahvapõllumees 2021 tiitli omanik. Ranet omandas 2017 aastal Eesti Maaülikooli magistrikraadi põllumajandussaaduste tootmine ja turustamine.\nAndres on sündinud Tallinnas ja õppinud erinevates koolides nii maal kui linnas. Lõpetanud magistriõpinguid Eesti Maaülikoolis põllumajanduse tootmise ja turustamise erialal. Peale gümnaasiumi lõpetamist oli ta mitmete valikute ees, huvi pakkusid nii õigusteadus, loodusteadused kui põllumajandus. Täna on ta oma valitud erialaga väga rahul, kuna saab iga päev oma töös käega katsutavat tulemust näha ja pakkuda tarbijale kohalikku kvaliteetset toodangut. Andres omab pereettevõtet põllumajanduses, mis tegeleb lihaveise- ja teraviljakasvatusega.\nTule kuula, räägi kaasa ja jaga infot ka sõpradega!\nLiina Lilleniit, Tallinna ja Harjumaa Karjäärikeskuse programmijuht\nTel 5699 2025\nE-kiri liina.lilleniit [at] tootukassa.ee


rohelisemrohi: Tõime jõulud tuppa\nTõime jõulud tuppa\nMinu jaoks on jõuludel väga kindel lõhn ja vorm. Näiteks ei saa olla "õigeid" jõule ilma kuuselõhna ja koduste piparkookideta. Sel aastal võtame empsiga piparkookide valmistamise ette küll alles siis, kui jõulud ametlikult juba möödas on, kuid minu jaoks pole tegelikult vahet, kas tähistada jõule kaks päeva varem või kolm päeva hiljem.\nOlen tähele pannud, et sageli räägitakse jõuludest kui lastele mõeldud pühast. Noh, et pole ju mõtet seda kuuske tuppa tassida, kui lapsed juba suured on. Mäletan, kuidas emmgi tahtis ühel hetkel mulle selgeks teha. et võiksime kuuse asemel vaasi pandud kuuseoksadega leppida, aga sellele ideele järgnes nii võimatu jonn, et minu tahtmine jäi ikka peale. Sest jõulupuu p e a b olema ja olgu ta siis kas kuusk või nulg, peaasi et on päris. Igihalja puu oksad on elu ja taassünni sümboliks, mistõttu tehismaterjalist kuusk lihtsalt ei sobi sama ülesannet täitma. Mitte et kunstkuusk poleks praktilisem ja keskkonnasõbralikum, aga sellest põhimõttest lähtudes jätaksin puu üldse toomata. See on minu arvamus ja mind üldse ei häiri, et väga paljud kunstkuuse kasuks otsustavad. Igaühele oma.\nMäletan, et kui veel Eestis elasin ja hilissügisel Soomes käisin, naersin selle üle, et inimesed siin juba oktoobri lõpus ja novembri alguses jõulutuled üles panevad. Põhjamaalased on jõule aga juba ammusest aegadest valguse pühadeks kutsunud ning olles siin üle kahe aasta elanud, saan väga hästi aru, miks.\nVäljas on viis kihti pimedust, eriti nüüd, kui vägagi tõenäoliselt ootavad meid ees mustad jõulud. Tõin vist Oksalasse Eesti jõuluilma kaasa, sest varasemalt oli siin 18 aastat järjest jõululaupäeval lumi maas olnud. Minu esimesed jõulud Oksalas olid aga porised.\nEnam ei näe ma neid varaseid tulukesi liigse jõuluvaimustuse sümptomina, vaid lihtsalt ilusate valgusallikatena. Kordan veel, et päike näitas ennast siin terve novembrikuu jooksul täpselt kahel korral, mis tähendas, et isegi keskpäeval oli hämar. Nüüd maal elades panen seda pimedust ikka hoopis teistmoodi tähele. Iga päev on raske ärgata, sest tundub, et hommik pole hommik.\nIgatahes otsustasime sel nädalavahetusel jõulutunde kas või vägisi üles leida. Kuna lähme juba 25. detsembril Eestisse, tõime ka kuuse märksa varem tuppa. Tavaliselt teeme seda alles jõululaupäeva hommikul või eelneval õhtul.\nVõtsime sae, istusime ATV peale ja sõitsime metsa. Sobiv puu välja valitud, hakkasime saagima. Esimest korda proovisin minagi seejuures abiks olla, aga kuna mul edenes see töö nii aeglaselt, jäi minu panus üsna tagasihoidlikuks.\nKuusk tekitas ka loomaperes suurt huvi – nii kassid kui ka koerad käisid nuusutamas, uurimas ja käpaga katsumas.\nKahjuks mul ehitud kuusest veel korraliku fotot pole, kuid natuke jõuluhõngulisi pilte õnnestus teha küll. Kusjuures Oksala talu sai jõuluehteis hoopis uue hingamise, sest enne kaunistamist tuli ju kõik ära koristada.\nKuuse ehtimine on alati rohkem minu töö ja rõõm, abikaasa on see inimene, kes paneb tuled üles, sätib kuuse paika jne. Sel aastal riputasime ühed tuled ka õue ning ukse taga ootav pimedus ei tundugi enam nii sünge.\nJäin tulemusega väga rahule ning üle pika aja tundub Oksala kuidagi eriliselt hubane ja mõnus.


Kommentaarid: LAPSEVANEMAD NÖRDINUD: üks laps nuttis „Sipsiku“ filmi vaadates lohutamatult! Filmi autorid: äratasime Sipsiku ellu\nAndra Nõlvak, Katharina Toomemets, 17. veebruar 2020 19:44\nVits/ 19. veebruar 2020 09:33\nOleks võinud ikka veidi ajakohastada ning panna sipsik ikka mingisse kärgperesse või muidu tüüpilisse katkisse perekonda. Aga tehti ikka mingi nostalgiline soovunelm millel ei ole Eesti kultuuriga midagi pistmist.\n70aastane/ 18. veebruar 2020 10:21\nTahtsin nukuetenduselt koju sest hetkest kui rebane hakkas põrsakese torkamiseks nuga ihuma, sest kartsin edasist. Hottabõtši filmi suutsin alles 3. korral ära vaadata ja sedagi telest, sest 1. ja 2. klassis kinos käies ajas hirmu nahka pudelist välja hakkama tulev džinn. Kurvad ja südamlikud stseenid olid väga kaua aega ebamugavad. Ega tänanapäeva kõik lapsedki pole kivist iseloomuga.\nkahjuks/ 18. veebruar 2020 02:14\nMaailm ja elu ei olegi magus roosamannakreem.


CV Keskus tööpakkumine Biotöötluskeskuse juht, Eesti\nTööpakkumise number #673446\nkeskuse meeskonna juhtimine\narendusprojektide täitmine ja raporteerimine\ntehnoloogia valdkonna arenduste/publikatsioonide jälgimine\ntihe koostöö oma ala tippteadlastega nii Eestist kui muust maailmast\ntihe koostöö koostööpartneritega\ntöökoht kas Tallinnas või Tartus\nvähemalt loodusteaduste magistrikraad mikrobioloogia, geenitehnoloogia, biokeemia, toiduainekeemia, keemiainseneri erialal; doktorikraad on suur pluss\nteadmised pärmi- ja/või biogaasitööstustest\nteadmised orgaanilises ja anorgaanilises keemias\nteadmised tehnoloogia arendusetappidest\nvähemalt 8 a pikkune inimeste juhtimise kogemus\nvähemalt ühe EL poolse toetusega projekti elluviimise kogemus\nväga head suhtlusoskus ja esinemisoskus\nheal tasemel inglise ja eesti keele oskus nii kõnes kui kirjas, vene keele oskus on pluss\ntäpsus, korrektsust ja entusiasm\nkoolitust Tartu Ülikool teadlastelt\nerialaste teadmiste rakendamist ja põnevaid väljakutseid uudsete lahenduste väljanuputamisel\nuue keskuse loomise võlu ja valu\nBrutopalk: Alates 3470 €/kuus\nBiotaTec OÜ on 10 aastat järjepidevalt tegutsenud uudsete biotöötluste (nn „biomining/bioleaching“) arendamisega erinevate toormete ja jäätmete väärindamiseks. Ettevõttest pea pool kuulub SA KredEx allüksusele Tera Ventures Usaldusühing, mis valiti 2017.aastal EIB ekspertide poolt juhtima Eesti riigi otseinvesteeringut.\nSeoses biotöötluste keskuse loomisega ja projekti BiotaMet käivitamisega otsib ettevõte usaldusväärseid kogemustega spetsialiste. Projekti BiotaMet rahastab Euroopa Innovatsiooninõukogu, mis suvel 2020 valis rohepöörde kutsungis BiotaTec OÜ 2071st taotlejast nende 2,3%, kes saavad viidatud toetuse.\nEttevõtte põhiväärtusteks on koostöö, uuenduslikkus, usaldusväärsus ja vastutustundlikkus.


Kallimaks kui kullakoormad...\n...tuleb pallaadiumi tunnistada. Teisipäeval tõusis pallaadiumi hind esmakordselt inimkonna ajaloos kullast kõrgemale. Pärastlõunal fikseeriti pallaadiumi hinnaks Londonis 318,00 dollarit unts, mis on 11% kõrgem eelmiseõhtusest hinnast ning on viimase 18 aasta kõrgeim fiksing. Kolmapäeval jätkus pallaadiumi tormiline tõus edasi ning vahetult pärast kauplemise algust Euroopas tõusis selle hind Hongkongis kõigi aegade kõrgeimale tasemele (351 USD/oz).\nPallaadiumi hind, mis aasta algusest on tõusnud üle 50 protsendi, sattus surve alla juba teist aastat järjest seoses ebakindlusega Venemaa tarnete suhtes. Venemaa tarnib umbes 60 protsenti kogu maailmas vajaolevast pallaadiumikogusest, ning senini ei ole monopoolsele plaatinarühma väärismetallide ekspordiorganisatsioonile Almazjuvelirekspordile kinnitatud ekspordikvoote. President Jeltsin kirjutas aprilli algul alla sellekohasele dekreedile, kuid ekspordi alustamiseks on vajalik ka valitsuse kinnitus. Kolmapäeval, pärast pallaadiumi hinna rekordi püstitamist, tuli teade dokumendi allkirjastamisest peaministri kohusetäitja Sergei Kirijenko poolt. Metallitarnete kiire taastumise suhtes on analüütikud aga siiski pessimistid. Kuulduste põhjal pretendeerivad väärismetallide ekspordilitsensile lisaks Almazjuvelirekspordile, kellel seni on olnud väärismetallide ekspordi monopol, Norilsk Nikkel, kes on maailma suurim pallaadiumitootja, ja Venemaa keskpank.\nPlaatina hinna drastiline tõus maailmaturul ning tarnete ebastabiilsus on sundinud väärismetalli tarbijaid otsima sellele asendajaid. Pallaadiumi kasutatakse kõige enam autotööstuses katalüsaatorites, elektroonikatööstuses mikroskeemide valmistamisel, proteeside valmistamisel ning legeeriva komponendina juveelitoodetes. Mitmed Jaapani elektroonikatööstuse ettevõtted alustasid juba paar aastat tagasi uuringutega nikli ja vase kasutamise kohta mikroskeemide valmistamisel. Nissan Motor Co teatas aasta algul, et nad taastavad traditsiooniliste plaatina-roodium-katalüsaatorite kasutamise pallaadiumi liiga kõrge hinna tõttu. Odavamate materjalide kasutuselevõtu võimalusi uurivad ka Saksa tööstusettevõtted.


Vaasililled - lillepood - Lilled - 2022\nLill on taime paljunemisorgan, selle osa silmatorkavam ja värvilisem kui see, mis suudab tähelepanu äratada, luues märkimisväärse visuaalse efektiga kromaatilisi efekte. Maja rõdul, terrassil või aia sees kasvatatud potitaimed koos tuhandevärviliste kevadlillede ja parfüümidega suudavad anda ilu ja elujõudu. Mõnikord piisab lillevaasist, et kaunistada keskkonda kõige pimedamalt ja kui mõned liigid, näiteks pelargoonid, petuuniad ja fuksiad, on praeguseks juba suurt tuntust kogunud, on hea teada, et turul on saadaval palju alternatiive, mis isikupärastavad, pakkudes puudutust värvi ja originaalsuse, maja ja aia igas nurgas. Dekoratiivsed potitaimed vajavad erilist hoolt, nende muld kaob kiiresti, jättes ilma ellujäämiseks vajalike toitainetega. Seetõttu on soovitatav taime tugevdamine perioodiliselt läbi viia, mis seisneb juurtele värske mulla lisamises nende arengu hõlbustamiseks. taime sissetungimist või läbipääsu suuremasse kasvu kasvu võimaldamiseks ei tohiks seevastu kunagi teha taimede õitsemise ajal, kuna mõned liigid, eriti õrnemad, ei pruugi sellise muutuse väsimust taluda ja järelikult närtsivad . On taimi, mis õitsevad teatud keskkonna- ja kliimatingimustes, ja teisi, mille arendamiseks on vaja ruumi ja piisavalt maad ning valgust; seetõttu on soovitatav valida oma ilutaimed nii, et need vohaksid optimaalsetes tingimustes, andes ilu ja elujõudu igasuguse kuju ja värvi lilledega.\nGeraniaceae perekonda kuuluv geranium on Lõuna-Aafrikas levinud väga dekoratiivne taim, mida kasvatatakse peamiselt dekoratiivsetel eesmärkidel. Tänu oma lillede ilule, mis sõltuvalt sordist võivad olla punased, roosad, oranžid, lillad või valged, ja lihtsus, mille abil geraaniat saab vaasis või lillepeenras kasvatada, on nüüd rõdude kõige levinum õuetaim aedades kogu Itaalias. See eelistab sooja ilma ja valgustatud keskkondi, isegi kui liigne tugeva päikese käes või intensiivne külm võib seda kergesti kahjustada. Lõhnavad lilled ja väga erksad värvid püsivad üldiselt kogu suve, ehkki leidub ka talvise õitsemisega geraniumisorte. Kõige levinum sort on tsooniline geranium, millel on punased või roosad õied ning iseloomulikud laiad ja tumedamad lehed sees; võrdselt levinud on grandiflorumi sordid, väga lõhnavad Graveolenid, pelargoon Capitatum, millest geramioõli saadakse, Edera geranium ja imperatiivne geranium õrnate ja lõhnavate valgete ja lillade õitega.\nSee on Lõuna-Ameerikast pärit Solanaceae perekonda kuuluvate taimede perekond. Sellel on õhuke ja habras hargnenud vars ning ovaalsed lehed on kaetud kerge tulega ja annavad intensiivse lõhna. Petunia on pottides kasvatamiseks kõige sobivam dekoratiivtaim, see kasvab väga hästi soojas ja päikeselises keskkonnas, samas ei talu külma ja tuult. See on külvatud talve lõpus ja õitseb rikkalikult suvel; suurendatud lehtrikujulise korollaga torukujuline lill sarnaneb tubakatoote õitega. Petun on tegelikult arhailine termin, mida mõned Brasiilia põliselanikud kasutavad tubaka tähistamiseks. Petunia õied võivad sõltuvalt sordist saada erinevat värvi, mis on üldiselt väga erksad ja varieeruvad valgest lilla kuni violetseni. Kõige levinumad liigid on Petunia violacea ja Petunia nyctoginiflora, millest on saadud kõik muud dekoratiivsed sordid.\nViola kuulub violetsesse perekonda ja on levinud Euroopa ja Ameerika troopilistel aladel, kus ta kasvab iseeneslikult. See on väga väike taim ja seda saab kasvatada ka väikestes pottides. Pansy ehk Viola Tricolor on meie piirkonnas kõige levinum liik. Maksimaalne kõrgus võib ulatuda 15 sentimeetrini ja maist septembrini saadakse iseloomuliku trikoloorkorokaga lilli, milles on kollast, valget ja lillat värvi. Siiski on arvukalt hübriidsorte, mille õied võivad olla erineva suuruse ja värviga (kollane, valge, punane, lilla, sinine, indigo, pruun jne). Dekoratiivseimate sortide hulgas on veebruarist aprillini violetsed lillade, roosade, lillade, kollaste või valgete lilledega lillad, Parma sordi odorata või vioola sordid annavad aga sügavlilla värvusega topeltlilli, väga kauneid ja lõhnavaid. Eriti erilised on sarvedega violetse õied, mis varre külge on kinnitatud väikese sarvega. Sarvedega lilla võib ületada 25 sentimeetrit, lilled märtsist juulini annavad violetse, lilla, lavendli ja valge lilli.\nMiks begoonia lehed lokkivad ja mida tuleks teha?\nRavimiomadused ja viina küüslaugu tinktuuri parimad retseptid\nCopyright 2022 \_ Potililled...


Selle aasta 5 tehnoloogiatrendi\nPille Ivask • 27. jaanuar 2018 kell 7:00\nStarship Technologiesi robotkuller Foto: EPA\nUus aasta on täie hooga käima läinud ning ikka ja jälle räägitakse, mida kiirel tehnoloogiaajastul tänavu oodata on.\nCNN on kirja pannud viis tehnoloogiatrendi, millest tänavu varasemaga võrreldes hoopis enam räägitakse.\nLiitreaalsus jõuab taskusse. Kui virtuaalreaalsusest on palju räägitud, siis ilmselt polnud just kõigile meeldiv üllatus, et selle kogemiseks on tarvis osta eraldi prillid. CNNi tehnoloogiaportaal ennustab, et tänavu võtavad asjad hoopis kasutajasõbralikuma pöörde ehk igaüks, kel nutitelefon taskus, saab liitreaalsust kogeda. Liitreaalsus töötab nutitelefonides kui süsteem, mis paneb kokku suurel hulgal pilte ning nii-öelda sulandab need pärismaailmaks kokku.\nCNNi andmeil pole praegu küll ühtegi mobiiliäppi, mida võiks pidada liitreaalsuse lipulaevaks, ent tõenäosus seesuguste tulekuks just 2018. aastal on väga suur. Sealjuures usutakse, et niisuguseid äppe saab eeskätt ära kasutada kaubanduses.\nRobotklienditeenindajad. Tänavu peaks hakkama maailm üsna palju rääkima ka nii-öelda robotklienditeenindajatest, keda võib ilmselt nägema hakata suurtes kaubanduskeskustes ja hotellides. Seesugustele robotitele on külge pandud sensorid, GPS-süsteem ning kaamerad, mis peaksid tagama selle, et robot liigub oma trajektoori mööda.\nKüll aga on robotid tekitanud juba üksjagu segadust. Kui meil Eestiski on räägitud liiklusõnnetusse sattunud pakirobotitest, siis sarnaseid juhtumeid leiab ka ookeani tagant. Nii on ameeriklasedki lükanud tänavatel vuravaid roboteid ümber ning näiteks San Francisco on jõudnud vastu võtta regulatsiooni, mille alusel piiratakse tänavatel liiklevate robotite arvu.\nNutikodu, mis laseb võõrad sisse. CNNi andmeil võib tänavu kuulda ka kodudest, mis on lasknud endale paigaldada nutiluku, tänu millele jõuavad näiteks Amazoni pakid koju ka siis, kui kedagi kodus polegi. Selleks kasutatakse spetsiaalset lukuäppi, mis lubab kulleri uksest sisse.\nHäälassistent jõuab kõikjale. Alexa on tehnoloogiahuviliste seas üsna hästi vastu võetud, mistõttu võib eeldada, et Amazoni konkurendid ei taha trendist maha jääda. Häälassistendid jõuavad seetõttu ilmselt nii nutikõlaritesse, autodesse kui ka mänguasjadesse.\nNutitelefoniga tehtud fotod muutuvad kvaliteetsemaks ja edevamaks. Nutitelefonide tootjad püüavad välja tulla aina uuemate ja paremate lahendustega, et tehtud klõps oleks kvaliteetne ega jääks väga palju alla professionaalse fotoaparaadiga tehtule. Ja kuna sellest veel ei piisa, võib oodata tänavu suurt fotoäppide lainet, mis võimaldab juba niigi head pilti veel paremaks teha. Näiteks saab äpis juurde “keerata” foto taustaudusust (bokeh) ja vähendada pimedas tehtud fotode mürasust.


Minu elu Jaan Krossiga - LoomingLooming\nMinu elu Jaan Krossiga\nHuvi Eesti vastu tekkis mul pärast 1975. aasta novembris toimunud esimest Eesti-külastust. Olin noor üliõpilane, kelle ilmavaade kaldus tolle aja vaimus vasakule, mind huvitasid ühiskonna asjad, sotsialism ja muidugi Nõukogude Liit kui selle kehastus. Käisin üliõpilaste turismigrupiga mitu korda Nõukogude Liidus ja need olid põnevad reisid — ühiskondlikud ja kultuurilised erinevused olid silmaga näha.\nMinu esimene reis Tallinna ja Tartusse toimus Helsingi ülikooli usuteaduse üliõpilaste rühmaga. Meid võtsid vastu Eesti tuntud kultuuritegelased, professor Paul Ariste Tartus ja peapiiskop Alfred Tooming Toompeal. Esimesel päeval oli meil Sakala keskuse pidusaalis sõprusõhtu rahvakunstiansambliga „Leigarid”. Paar päeva hiljem käisin ansambli juhil Kristjan Toropil kodus külas. Mingil hetkel küsis Kristjan, kas ma armastan muusikat. Mina vastasin, et jah, ega jätnud kiitlemata, et mul oli just õnnestunud Tartus osta Mussorgski ooperi „Hovanštšina” tervikesitusega plaadikomplekt. Pärast seda kinkis Kristjan mulle silmagi pilgutamata ansambli „Leigarid” tagasihoidliku singli. Oma tolleaegsest teadmatusest hoolimata taipasin küll häbeneda, kuigi toimunu sümboolsed varjundid jäid mul sel hetkel kindlasti mõistmata. Kadunud Kristjan Torop oli mees, kes oma vaikse ja sihikindla leivatööga eesti keele põllul ja kangekaelse rahvatantsuharrastusega pidas lahingut rahvusliku olemasolu eest. Selle lahingu olemasolu hakkasin ka mina varsti nägema.\nMu ühiskondlik ärkamine ja värsked pahempoolsed ideaalid tekitasid niisiis huvi Nõukogude Liidu vastu, aga ega venelased ja vene kultuur ei olnud Karjala poisile ka muidu võõrad. Käisin Venemaal esimest korda 1973. aastal Leningradis ja pärast seda oli Nõukogudemaa reise õige tihedasti. Tollal kurameerisin Pohjanmaalt pärit tüdrukuga, kes õppis ülikoolis vene keelt, ja nõnda sõitsin Venemaal ja Baltimaades rohkemgi ringi. Juba enne esimest Tallinnas käiku olin märganud, et Nõukogudemaa ei vasta sotsialismi ideaalile ja isegi mitte sellele pildile, mida pakkusid meile „Inturisti” turismibüroo giidid.\nAga siis hakkasin kord ühel Moskva reisil 1976. aasta jaanuaris „Inturisti” bussis giidi selgitusi väheke hoolikamalt kuulama. Selgus, et giid on eestlane. Ja bussist välja astudes oli mul selge, et see giid näeb maailma läbi samasuguste prillide kui mina.\nToo pikk ja sale naine, kes soomlaste giidina palgalisa teenis, oli raadioajakirjanik Kulle Raig Tallinnast. Juba tollel Moskva reisil ajasime temaga pikalt juttu, ja tänu sellele ja hilisematele vestlustele loksusid paljud asjad paika. Erinevalt Venemaa nõukogude kodanikest, kellega olin kohtunud, pidas Kulle end üleval samamoodi nagu tavaline soomlane, ilma et oleks rääkides häält summutanud või üle õla vahtinud. Kui hakkasin aeg-ajalt Tallinnas käima, sest olin end Soome reisibüroosse reisisaatjaks kaubelnud, liitusin vabal ajal Kulle sõpruskonnaga. Sellesse kuulusid Eesti Raadio soomekeelse toimetuse töötajad ja Kulle õpingukaaslased Tartu ülikoolist, kõik rääkisid vabalt soome keelt.\nKokkuvõtteks: ma õppisin, et kuigi eestlased elasid sootuks teistsugustes ühiskondlikes oludes kui meie, soomlased, mõistsid nad maailma samal moel kui meie ja nende mõtteviis oli läänelik. See vastuolu vapustas mu mõtteilma, süvendas mu huvi Eesti vastu ja pakkus põnevust.\nKuidas ja millal Jaan Kross mu ellu astus? Teadlikult mäletan, et kuulsin tema nime esimest korda uusaastaööl 1979, kui üht võluvat eesti tüdrukut vastu hommikut Tallinna Kunstihoone uusaastapeolt koju saatsin. Tagaplaanil kerkisid Toompea tornid, koht oli ehk Pika Jala „kand” all-linnas, lumi andis tuhmide tänavalaternate tuledele jõudu juurde. Tütarlaps jutustas võimsast lugemiselamusest: täiesti erilisest äsja ilmunud raamatust, mis oli pannud ta südame põksuma. See raamat oli „Keisri hull”. Saatsin tüdruku koduuksele, ta lahkus mu elust, aga sinna jäi — Jaan Kross. Kirjaniku nimi ja ka raamatu pealkiri ei olnud mulle siiski päris tundmatud, küllap oli nendest Kulle sõpruskonnas juttu olnud. Kuna ma tollal eesti keelt ei osanud, ei saanud ma ise Krossi loominguga tutvuda. Teda ei olnud veel soomendatud, kui mõni luuletus välja arvata.\n1980. aastal teenisin aega Soome kroonus ja põdesin Eesti-igatsust. Sel aastal korraldati Tallinnas Moskva olümpiamängude purjeregatt ja Helsingi liinil hakkas sõitma laev nimega „Georg Ots”. Armeeteenistuse ajal otsustasin, et kui tahan Eesti-teed edasi käia, siis pean õppima eesti keelt. 1981. aastal, kui algas minu teine Eesti-periood, hakkasin Eestis kõnelema ainult eesti keeles.\nEsimese perioodi tähtsaim kanderakett oli olnud Kulle Raig. Kui algas teine periood, kukkus kanderakett küljest, ma ei sõltunud enam Kullest ja tema sõpruskonnast. Keeleoskus avardas mu kontakte ja eesti kirjandus avanes minu ees hoopis teisiti kui siis, kui lugesin ainult soomekeelseid tõlkeid. Raamatud ja kirjandus on mulle alati olnud tähtsad. Mind ei ole köitnud akadeemiline kirjandusuurimus, aga tõlkimise vastu hakkasin huvi tundma juba gümnaasiumiõpilasena.\nJaan Krossiga tutvusin 1981. aasta keskel, kõige varasem pühendus temalt saadud raamatus on selle aasta augustist. Häbiasi, et ma seda sündmust täpsemalt ei mäleta, aga küllap see Harju tänava korteris toimus. Kross ja tema abikaasa Ellen Niit olid alati väga vahetud ega tõstnud ennast iial esile, nii et nendega oli kerge suhelda. Jaan ise kirjeldab oma hoiakut novellis „Järelehüüd Kuusiku peremehele”. Siin rõhutab peategelane, kirjaniku alter ego Mirk, et tema on alati püüdnud kohelda kõiki inimesi kui võrdseid. Sündmuskohaks on Patarei vangla.\nKuni — Kuusiku peremees ütles:\n„See Mirk on üks imelik mees. Või ju veel poiss, minuga võrreldes. Kas sa oled tähele pannud, mismoodi ta inimestega räägib? Sinuga, minuga, Palloga, kes on ju veel päris laps, ja prohvessor Tarveliga? Ta räägib kõigi inimestega täiesti ühtemoodi. Ei mitte mingisugust vahet.”\nJa mina pigistan hambad kokku — et mitte hakata ühekorraga naerma ja nutma. Sest, issand jumal, ma olin ju kunagi aastate eest, lapsepõlvest lahkumise lävel, tõesti leidnud, et sellise kõigisse võrdselt suhtumise poole tuleks püüda. Aga polnud hiljem selle peale kunagi mõtelnud. Sest polnud kunagi registreerinud, kunagi häbenenud selle püüu vastu eksimise juhtumeid. Aga neid pidi ju olema esinenud küll ja küll ja küll.\nSeda siiski mäletan, kuidas Kross minuga sina peale üle läks, „see on ju Soomes kombeks”, nagu ta ütles, ja muidugi Ellen niisamuti. Nad olid „Georg Otsaga” tagasiteel Helsingist Tallinna, ka mina olin laeval ja me istusime ja ajasime juttu. Küllap toimus see sellesama 1981. aasta sügisel, sest järgmisesse, 1982. aasta jaanuaris kingitud raamatusse on Jaan kirjutanud ainult mu eesnime.\nVõib tunduda kummaline, et kolmekümnele lähenev, märkimisväärse taustata noor mees käib äkki, lihtsalt niisama läbi Eesti silmapaistvaima kirjandusliku perekonnaga. Millega oli õieti tegu? Tegu oli luuleliselt öeldes Soome sillaga, ehk võiks koguni öelda operatsiooniga „Soome sild”, sellega, kuidas Soomest abistati nii eesti kultuuritegelasi kui ka täiesti harilikke inimesi. Teistpidi töötas see Eesti ühenduskanalina Soome ja sealtkaudu ka mujale maailma. Tavaliselt oli see loomulik ühendusepidamine ja vajalike asjade muretsemine, kuid muidugi võis suhtlemise põhjus olla ka delikaatsem või poliitiliselt lausa ohtlik. Mitteametliku kanali käigushoidjateks ja kulleriteks olid peaaegu kõik Eestist huvitatud reisisaatjad, igaüks oma suunitluse järgi. Väga võimalik, et Soome silla tähtsaim ühendusisik Soomes, tolleaegne reisibüroo ametnik ja soomendaja Eva Lille oli läkitanud mu Krosside juurde mingit ülesannet täitma. Näiteks Espoo rahvaülikooli juhataja ja Tuglase soomendaja Raili Kilpi võis oma sõpradele midagi minu kaudu saata.\nTänapäeval kipub ununema, kuidas veel kolmkümmend aastat tagasi tuli Tallinna sõitmiseks osta reisipakett koos hotelli ja täiskostiga. See läks muidugi kalliks, kui tahtsid sageli Eestis käia. Nii püüdsid paljud inimesed, keda Tallinn ühel või teisel põhjusel tõmbas, saada tööd Soome reisibüroo reisisaatjana, kes rühma sihtpunkti viis. Nõukogude ametivõimud nõudsid niisuguse isiku olemasolu. Teisalt ei olnud reisisaatjatel pärast päralejõudmist eriti midagi teha, sest nemad kui valeusulised ei tohtinud päriselt giiditööga tegelda, see ülesanne oli kohaliku giidi pärusmaa. Paljud Eesti-entusiastid haarasid 1970. ja 1980. aastatel niisugusest võimalusest kinni. Ja reisisaatjatele sugenes ajapikku kõikvõimalikke ebaametlikke kõrvalülesandeid, mis avasid palju huvitavaid uksi, tuli vaid ise agar olla. Selles kõiges oli omajagu põnevust ning ma ei eita sugugi seikluse ja teiste lisamotiivide võlu.\nJa olgu nüüd selguse mõttes öeldud, et alates 1984. aastast oli mul Tallinnas laulatatud naine ja aastakümne lõpus, kui reisisaatja töö oli juba asendunud muuga, ka kaks Tallinnas sündinud tütart.\nLugesin Krossi proosaloomingut õhinal. Ka „Keisri hullu” jõudsin läbi lugeda enne, kui see soome keelde tõlgiti. Mulle oli Kross väga paeluv ja lähedane kirjanik ning on seda tänini.\nKohe teise Eesti-perioodi algusest peale tahtsin innukalt tõlkima hakata, päris kirjandust ja päris kirjastajatele. Algus oli konarlik, aga vähehaaval hakkasin saama väikesi ülesandeid. Tuli ka tagasilööke. Olulisim toetaja ja juhendaja tõlkimise tööpõllul, ja mitte ainult minule, vaid ka paljudele teistele algajatele tõlkijatele, oli Eva Lille. Mu suurim unistus oli muidugi tõlkida Krossi, aga see tundus peaaegu võimatu, sest mina ei olnud hoopiski mitte ainus, keda Kross vaimustas. Tunnustatud kirjandusmees ja soomendaja Juhani Salokannel armastas Krossi igatahes niisama palavalt kui mina ja minul kui algajal ei olnud mingit võimalust võistelda Juhaniga, kes liikus kirjastusmaailmas just nagu omas kodus. Peale „Keisri hullu” („Keisarin hullu”, 1982) oli Juhani tõlkinud „Rakvere romaani” („Pietarin tiellä”, 1984), ja ka „Professor Martensi ärasõit” („Professori Martensin lähtö”, 1986) oli tal juba töös.\nÜht-teist tõlkisin siiski juba „päris” kirjastajatele, näiteks ajaloolase ja ajakirjaniku Herbert Vainu 1983. aastal ilmunud teose „Jääraku põhi” („Kuin syvä rotko”), mis käsitleb Soome välispoliitikat Teise maailmasõja aastatel. See järgis muidugi üsna selgelt tendentslikku nõukogude ajaloo kontseptsiooni.\nOlin jälle Eestis käimas ja küllap oli mul Krosside juurde asja, käisin seal enamasti enne lõunasööki ehk kella kahe paiku. Märten Kross on öelnud, et lapsed ei tohtinud hommikupoolikul isa mitte mingil tingimusel segada. Aga mina ei tundnud kordagi, et Jaan oleks olnud närviline või kella vaadanud — et millal see pagana segaja ometi ära läheb. Ja ma usun, et sama lugu oli teiste külalistega. Kuid olen kindel, et vaikse pinna all vahel ka kees. Ükskord juhtusin töötoa kohvilauas mainima, ja oma arust ilma vähimagi kiusliku tagamõtteta — millestki tõsisemast rääkimata —, et olin sattunud nägema Jaani kirjutatud „Laulu Leninist”. Selle peale kähvatas Jaan ootamatu ägedusega, et „sina tõlkisid ju Vainu „Jääraku põhja””. Mõistsin, kui valusat kohta olin riivanud. Jäin vait ja sellega asi lõppes. Õnneks ei hakanud ma vastu väitma, et olin tõlkinud raamatu hea meelega, sest see näitas soomlastele, kui naeruväärne on nõukogude mõtteviis; Jaan ei oleks ju saanud öelda, et ta kirjutas paroodia. See oli ainus kord, kui Jaan minu peale tõesti vihastas.\nJaani koleerilisi vihahooge, mis perekonnatuttavatele väga hästi teada olid, kogesin mina vaid ühel korral ja üsna kergel kujul. See juhtus kohe pärast Niguliste kiriku põlengut 1982. aasta oktoobris. Läksime Harju tänava poolsesse tuppa vaatama kiriku armetult ripakil torni. Kohal olid vist vaid perekonnaliikmed ja me trügisime üksteise võidu akna alla. Ka Jaan oleks tahtnud lähemale pääseda, aga sel hetkel ei läinud tal see korda. Siis haaras ta ettejuhtunud toolist, paiskas selle põrandale kummuli ja läks toast minema.\nMa olin vaimustatud Krossi kogumiku „Klio silma all” neljast ajaloolisest novellist. Mul polnud siiski mõtet minna neid pakkuma Krossi alalisele kirjastajale WSOY-le, sest seal oleks mind huvi eest tänatud ja ülesanne oleks kellelegi teisele antud. Aga Tuglase juubeliaasta peol „Kappeli” restoranis sain jutule Oulu ajalehele „Kaleva” kuuluva kirjastuse „Pohjoinen” tegevdirektoriga ja rääkisin oma tõlkemõttest talle. Mees võttis kohe tuld, sest „Pohjoisel” oli auahne plaan omale nime teha ja ta oli juba paari aasta eest avaldanud ühe Jaan Krossi teose, lühiromaani „Kolmandad mäed” („Kolmannet vuoret”, 1985). „Pohjoinen” palus WSOY-lt viisakalt avaldamisluba ja WSOY selle pikemata ka andis, küllap mõeldes, et tühja neist mõnest novellist — novellid olid üldiselt kirjastajatele soovimatu ballast. Ent kolm selle kogumiku novelli olid juhtumisi Krossi loomingu pärlid, nii et minu „krossindaja” karjäär algas niisama suurepäraste teostega nagu Krossil endal proosakirjanikuna. Raamatu esitlus toimus ajalehe „Kaleva” ruumides Oulus, kuhu Jaan, Ellen ja mina lendasime Helsingist ajalehe direktori ja kultuurimetseeni Aaro Korkeakivi kulul. Kohal oli kogu „Kaleva” ümber koondunud kultuuri koorekiht.\nKõrvalmärkusena olgu öeldud: sel koosviibimisel tegin Aaro Korkeakivile ettepaneku, et võiksin hakata „Kalevale” Eesti teemal kolumne kirjutama. Aaro oli otsekohe nõus, mul oli vist esimene lugugi kaasas, ja nii kirjutasin ma „Kalevasse” kolm aastat korrapäraselt perestroikaaja Eesti sündmustest. Pseudonüümi laenasin Krossilt. Jaan oli 1963. aastal avaldanud poeemi ennast kõrgelt hindavast tuulelipust Tuule-Jukust, ja mina võtsin selle nime kasutusse. Ma küll ei maininud seda Jaanile ega ka kellelegi teisele, sest ajad olid siiski sellised. Ja hiljem unustasin üldse kogu loo. Vale-eestlane Tuule-Juku oli siiski Eesti kolumnistide eelkäija Soome ajakirjanduses — õige varsti oli neid peaaegu kõikides maakonnalehtedes, sest vabamates oludes hakkasid eesti ajakirjanikud ise Eesti sündmusi valgustama ja — mis seal häbeneda — välisvaluutat teenima.\nPärast „Klio” („Kleion silmien alla”, 1987) ilmumist hakkasin muidugi vaatama järgmise teose järele. Jaan oli alustanud esimest tema oma aega ja meheaastaid kujutavat romaani. See kirjeldas Siberist tagasi tulnud mehe kohanemist 1950. aastate Eestis. Käsikiri oli poole peal, kui tekkis mõte avaldada see Soomes. Eesti kirjastamisolud olid tollal, 1980. aastate lõpul, üsna kaootilised, riiklik kirjastamise monopol oli murenenud ja hakkasid sündima esimesed omaalgatuslikud kirjastused. Rühm kirjanikke, kellega oli ühinenud ka Jaan, oli asutanud kooperatiivi tüüpi kirjastuse nimega „Kupar”. Jaan ei tahtnud enam tegemist teha riikliku kirjastusega „Eesti Raamat”, aga ta ei olnud rahul ka „Kupra” tegevusega, ja selle aferistlikku direktorit ta lausa põlgas. Seetõttu kaalus Jaan käsikirja andmist otse soomlastele, ja nii ta lõpuks ka tegi. Olgu lisatud, et raamat ilmus siiski üsna kiiresti ka eesti keeles „Kupra” hädises köites. Romaani eestikeelne pealkiri oli „Väljakaevamised”, mis võiks soome keeles olla näiteks kaivuut, kaivaukset, esiinkaivaukset. Raamatu peategelane saab tööd arheoloogilistel kaevamistel ja leiab vana üriku. Dokument osutub Taani piiskopi Andreas Sunonise XIII sajandist pärinevaks kirjatükiks, kus ta kahetseb ristisõitjatest vallutajate vägivalda eestlaste kallal.\nRaamatu algus meeldis mulle väga, see oli jõuline, realistlik ajajärgu kujutus, aga kui hiljem sain lugeda lõpuosa, kus leiti mainitud käsikiri, siis pettusin esialgu kaunikesti. Mulle tundus, et see oli väga poisteraamatu moodi lahendus ja ebausutav pööre muidu nii tõepärases jutustuses. Kui Jaan siis oma töötoas küsis, kuidas mulle järg meeldis, ei osanud ma midagi vastata, istusin kohmetult vait. Kross ei hakanud minult muidugi vastust välja pressima ja kogu lugu ei mõjutanud meie koostööd. Hiljem olen küll oma seisukohta leevendanud ja pean romaani tervikuna õnnestunud teoseks. Paistab, et mul on üsna igav kirjanduslik maitse, kus realistliku loo puhul on keskne tähtsus usutavuse kriteeriumil. See on ainus koht kogu Krossi loomingus, kus usutavus lõi lugemishetkel kõikuma. Pisiasju on olnud muidugi ka teisi, aga need on olnud tõesti pisiasjad…\nPöördusin jälle „Pohjoise” poole, kes palus WSOY-lt avaldamisluba. Selleks ajaks oli aga Jaan Krossi alaline kirjastus virgunud, ta ei tahtnud enda kõrvale konkureerivat Krossi väljaandjat, keeldus loast ja otsustas, et annab raamatu ise välja. Aga kuna mina olin ettevõtmisega juba sedavõrd seotud, kiitis WSOY legendaarne tõlkekirjanduse toimetaja Klaus Taubert koos käsikirjaga heaks ka tõlkija, see paistis olevat ju autori tahe. Ta pani raamatule pealkirjaks „Sügavusest” — „Syvyydestä” —, mis minule eriti ei istunud; Oscar Wilde’i de profundis’e assotsiatsioon oli liiga tugev. Aga mul ei olnud ka paremat pakkuda. Raamat ilmus 1989. aastal ja leidis Soomes tähelepanu kui Krossi esimene tänapäevaromaan ja Eesti vabama kirjandusliku õhkkonna kuulutaja. „Väljakaevamised” oli ka Krossi esimene raamat, mida tsensuur ei kontrollinud.\nPärast seda tegin tõlkeproovi Krossi magnum opus’est, 1970-ndatel kümne aasta jooksul valminud romaanitetraloogia „Kolme katku vahel” esimesest osast, selle peatüki, kus peategelane Balthasar Russow käib noore mehena Turus hertsog Johan III-le sõjasõnumit viimas, ja saatsin selle Klaus Taubertile. Aga sinna see tookord jäi, ja kirjastus ei võtnud vedu aastate kestel tehtud meeldetuletustest hoolimata. Neljaosalist romaani oli küllap liiga kulukas välja anda. Pealegi tuli Krossi töökojast pidevalt uusi huvitavaid romaane, mida oli kergem müüa ja mis kujundasid Jaanile Soomes oma, iga tema uut romaani õhinal ootava lugejaskonna.\nPärast „Väljakaevamisi” ilmusid 1990. aastatel WSOY väljaandel „Vastutuule laev” („Vastatuulen laiva”, 1990) Eva Lille tõlkes ning „Tabamatus” („Kuningasajatus”, 1994) ja „Mesmeri ring” („Mesmerin piiri”, 1997) Juhani Salokandle tõlkes.\nMaailm muutus. Nõukogude Liit varises kokku ja Eesti sai iseseisvaks.\nAastatel 1992—1993 oli Jaan Kross poolteist aastat rahvaesindaja, aga poliitika argipäev oli teoinimesele nüristav, ja Jaani teod sündisid kirjutuslaua taga. Pärast „Mesmeri ringi” hakkas Kross kirjutama teost, millest sai tema hilisema perioodi tipp. See oli „Paigallend”. Romaan kirjeldab andeka noore mehe jäämist sõjajärgsesse Eestisse ja sisepagulusse. Esimest korda ilmutas Kross siin teravat meelekibedust selle üle, et lääneriigid jätsid Eesti ja teised Baltimaad raudse eesriide taha. Raamatu lurjused ei ole mitte ainult Stalin ja Hitler, vaid ka Churchill ja Roosevelt. Muuseas, kui kõnelesin Eric Dickensile, kes raamatu hiljem inglise keelde tõlkis, et Kross näitab sõrmega ka Churchilli poole, ärritus Dickens ja võttis omakorda jutuks Soome sõjajärgse vaikimise. Otsekui oleksin ma kahjurõõmsalt Inglismaad süüdistanud, ehkki ütlesin vaid seda, mida Kross oli kirjutanud. Kuid ilmselt on suurte rahvaste esindajad oma riigi au küsimuses õige hellad.\nTähtede seis oli mulle soodne ja ma sain selle mitmekihilise raamatu tõlkimise endale. Pärast kümneaastast pausi pöördusin tõlkijana Krossi juurde tagasi.\nSelles põhihäälestuselt sünges raamatus on siiski kirjanduslikku mängu. Kross toob näitelavale Friedebert Tuglase loodud fiktiivse kirjanikukuju Arthur Valdese, kes olevat Esimese maailmasõja rindel surma saanud. Seda fantaasiamängu Valdesega on pärast Tuglast jätkanud teisedki eesti kirjanikud. „Paigallennus” püüab Valdes keelitada Tuglast asuma vastupanuliikumise juhiks, aga on sunnitud pettununa maalt lahkuma.\n2000. aastal, kui Jaan Kross sai 80-aastaseks, korraldas Eesti Kirjanike Liit kultuuriministeeriumi toetusel tema auks suure seminari, kus oli ka rahvusvahelisi külalisi. Niisugune kollokvium oli muide toimunud ka kümme aastat varem ja see korraldati veel ka viis aastat hiljem. Niisiis ei saa öelda, et kodumaal poleks Krossi austatud ja tema tähtpäevi tähistatud. Sellel 2000. aasta seminaril pidin ka mina üles astuma, ja et ma midagi paremat välja ei mõelnud, siis kirjutasin sünnipäevakingituseks Valdese loole lühikese järje. Nii sai alguse ka valdesiana pisike soome haru — olgu see vihjeks kirjanduslike kuriositeetide harrastajatele.\nPärast „Paigallendu” (1999) koostasin Krossi autobiograafilistest novellidest kogumiku soomekeelse pealkirjaga „Halleluja” (2001). Need täiendasid Juhani Salokandle kümme aastat varem tõlgitud kogu „Silmade avamise päev” („Silmien avaamisen päivä”, 1991) novellide ketti. Tekste sai kokku kümme, ja üks neist oli pisut eriline. Nimelt võttis Kross selle välja lauasahtlist, kus see oli seisnud oma viisteist aastat. Kross ei kirjutanud üldiselt lauasahtlisse, vaid andis enamasti kõik valminu sedamaid avaldamiseks. Aga see novell, mille pealkiri on „Eksam”, oli kirjutatud sügaval nõukogude ajal, arvatavasti Andropovi valitsemisperioodil, kui Eesti vabanemine näis olevat veel mägede taga. Novellis on jälle Krossi moodi mees, kes juurdleb pärast sõja lõppu Tartu ülikoolis rahvusvahelise õiguse küsimuste üle, kui võtab vastu lõpueksami õigusteaduse õpinguid lõpetavalt Smerši rindeohvitserilt. Too kutsub, kui on eksamil läbi saanud, eksamineerija ja veel paar inimest Setumaale oma kõrvalisse isamajja ülikooli lõpetamist tähistama. Öösel aga ründavad maja metsavennad ja pidutsejad peavad end kaitsma. Ka peategelane tulistab aknast umbropsu valangu või kaks. Kui olukord on rahunenud, siis selgub, et tema tulistatud kuul on tapnud ühe metsavenna. Isamaalisele ülikoolimehele on siin tõsine moraaliprobleem.\nKüsisin pärast novelli lugemist Krossilt, kui palju on selles tõde. Ta vastas, et ehk 90 protsenti. See oli vapustav ülestunnistus. Nagu hiljem selgus, ei tähendanud see siiski seda, et igasugusesse sõjalisse tegevusse eitavalt suhtunud Kross oleks mingil hetkel pidanud relva haarama. Kuid novelli muu sisu ja mõttekäik oli see tõene aines, mida ta ilmselt silmas pidas. Ja 1984. aasta ei olnud veel see aeg, kui Nõukogude Eestis oleks võinud avaldada käsitlusi rahvusvahelise õiguse teemal.\nKogumik „Halleluja” ilmus juba uuel aastatuhandel, 2001. aastal. Samal ajal ilmus ka Turu Eesti-sõprade eestvõttel Krossi romaan „Wikmani poisid”, mille soomendas nüüdseks lahkunud Kalervo Mettala.\nLõpuks koitis see suur hetk, kui kirjastus WSOY oli küps avaldama Krossi mahukat peateost, neljaosalist romaani „Kolme katku vahel”. Kirjaniku muu proosalooming oli peaaegu tervenisti soome keeles ilmunud. Kross oli mitmel aastal olnud Nobeli kirjandusauhinna kandidaat ja võib-olla oli ka sellel oma mõju, et kirjastaja soovis avaldada teose veel kirjaniku eluajal. Nii pidigi raamat ühtäkki kiiresti turule jõudma. Minust oli saanud nüüd WSOY Krossi-soomendaja, kuid kirjastaja kahtles, kas ikka suudan üksi selle nõudliku töö soovitud aja jooksul valmis saada. Siis tegin ettepaneku jagada tõlge nii, et minu kolleeg, tõlkija Kaisu Lahikainen, kellega ma olin ka varem koostööd teinud, tõlgiks kaks esimest osa ja mina viimased kaks. Nii me ka kokku leppisime ja töö võis alata.\nTeose eestikeelne pealkiri, kus viidatakse kolmele katkule, oli minu ja ka kirjastaja arvates pisut problemaatiline. Katk tähendas Tallinna vaevanud katkuepideemiaid, aga ka suurriike, kes olid sõdinud Liivimaa pärast. Seda pealkirja kandis tegelikult romaanisarjale eelnenud film, mis hõlmas vaid teose kolmandat osa. Püüdsin mõelda, mis oleks kogu teost ühendav omadus, ja jõudsin järeldusele, et selleks on trots, põikpäisus, kangekaelsus, mida oli peategelases küll ja küll, niisamuti nagu tema kodulinnas Tallinnas ja selle elanikes; raamat oli auavaldus ka neile. „Kroonikale” pakkus õigustuse muidugi Russowi ajalooteos, ja see sobis kronoloogiliselt edenevale romaanile. Kui esitasin toimetuse koosolekul oma ettepaneku „Uppiniskaisuuden kronikka”, haarati sellest õhinal kinni, kuigi ma ise kahtlesin selle sobivuses kaua.\nRomaani „Kolme katku vahel” võib käsitleda lugematutest aspektidest, aga toon siin esile vaid ühe lõbusa, mulle tõlkimisel peavalu põhjustanud seiga. Minu arvates on Kross väga erootiline kirjanik, aga tema väljendusviis on mõnikord nii diskreetne, et ei avanegi pealiskaudsel lugemisel.\nKolmandas osas peab noor Russow paarinädalase abielumehena mõtlema, kas ta on nüüd oma õnne tipul. Olukorda kirjeldatakse nii:\nPisikest nuhtlust selle eest, et Balthasar omas läbematuses oli liha alandavale sosinale järele andnud ja paaripanemata peast Elsbetiga patustanud, pisikest nuhtlust selle eest ei tohtinud ta ju liiaks arvata. Aga suureks ei sündinud seda küll kuidagi nimetada, mis talle osaks lasti saada. Seda, et ta kõige oma püüdmise kiuste alles vaata et kahe nädala pärast sinnamaale sai, kus mees ütelda võib, et tal korda on läinud paradiisipuu ladvaõuna naisele kätte hommata…\nTõsist tõlkeprobleemi siin ei olnud, teksti võis ära tõlkida, ilma et oleks sellest sisuliselt aru saanud, aga selle tähendus jäi mind vaevama. Mis pagana paradiisipuu ja ladvaõun, naine pidi ju õuna mehele ulatama! Ühte heitnud olid nad juba hulga aja eest, niisiis seda ei saanud see tähendada, pealegi pidi ladvaõuna hilinenud ulatamine olema karistus selle eest. Arutasin asja kolme kogenud tõlkijaga — kõik muide naised —, aga ka nemad ei osanud aidata. Lõpuks jahvatas mulle vastuse mu alateadvus ja lajatas selle mu teadvusse: võtmesõna tänapäeva keeles on orgasm! Oli hea mõelda, et XVI sajandi mees Tallinna linnas pidas niisugust asja tähtsaks ja naudingu pakkumist oma naisele lausa kohustuseks. Niisama hea oli mõelda, et sügavalt seksi eitaval nõukogude ajal, kui isegi seksuaalkasvatusse suhtuti tõrksalt, võis peale poliitilise salateksti peita ridade vahele ka seksuaalse rõõmusõnumi. Milline erootika!\nKüsisin hiljem Jaanilt, kas veerandsaja aasta jooksul oli keegi temalt selle lõigu tähendust uurinud. Vastus oli eitav. Jutujätkuks küsisin veel, kas ta oli juba kirjutamise ajal, 1970. aastatel tutvunud kuulsa Kinsey raportiga, ja sain vastuseks jaatava mühatuse. Tahaks uskuda, et see oli tunnistus Soome silla toimimisest.\nKui „Uppiniskaisuus” juba 2003. aastal pärast poolteist aastat kestnud palehigis tõlkimist valmis sai, võeti see eriti soojalt vastu ja pälvis suurt tähelepanu. Tean, et see rõõmustas Jaani väga, ta pidas seda oma peateoseks, ja Jaan ise oli pidulikul esitlusel kohal ning võis tõdeda, et tema loomingut hinnatakse Soomes üha rohkem. Muide, minu arvates on häbiväärne, et „Kolme katku” ei ole tõlgitud rootsi keelde, on see ju meie kõigi ühise Läänemere rannal ilmunud tähtteos, mis pealegi kirjeldab ka Liivimaa Rootsi-aega ja paljusid Rootsi tuntud tegelasi.\n2000. aastal oma viimast romaani „Tahtamaa” kirjutades sai Jaan kerge ajuverejooksu, mida alguses ei pandud tähelegi, sest Jaan, paradoksaalne küll, oli parajasti haiglas uuringutel. Teisisõnu ei olnud lähedal tuttavaid inimesi, kes oleksid märganud, et tema käitumine või kõne on muutunud. Alles Ellen taipas telefonis, et kõik ei ole korras, ja tormas appi. Elleni juhtimisel tehtud range mälutreeningu abil paranes Jaan sellest õnnetusest (nad võtsid koos läbi kogu eesti lüürika), suutis romaani lõpetada ja veel palju enamgi…\nJaan kirjutas mitu novelli, mis avaldati „Loomingus” 2004. aastal, nende tõlked soome keelde on kogumikus „Sattumien summa” (2013). Aga siis tuli vastu võtta suur otsus, kas alustada uut romaani — teema oleks olnud ühe Hiiumaal elanud abielupaari, kommunisti ja kirikuõpetaja tütre lugu nõukogude ajast — või asuda mälestuste kallale. Mälestusi oli Jaanilt palutud ju kes teab kui kaua, aga tema oli vastu punninud kartuses, et kaotab häid kirjanduslikke teemasid.\nLõpuks andis ta järele ja hakkas kirjutama mälestusi, ning paari aasta pärast oli lugejate ees taas krossilik rahn, „Kallid kaasteelised”. Soomlased said oma „Rakkaat kanssavaeltajat” 2005. aastal. Nende esitlusreis oli Jaani lahkumisvisiit Soome. Kevadtalvel 2008, pisut rohkem kui kaks kuud pärast Jaani surma, oli eestlastel käes mälestuste teine, peaaegu niisama paks osa.\nJaan jälestas tehnikat. Kirjutusmasinat ta küll klõbistas, aga kindlasti on ta niisama palju kirjutanud käsitsi. Arvutit ei nõustunud ta kasutama, vaid puhtakskirjutamine jäi Elleni ülesandeks. Aga mälestuste järge ei jaksanud ka Ellen enam puhtaks kirjutada. Nii langes see ülesanne kuidagi nagu iseenesest mulle, sest olin pärast esimese osa soomendamist juba asjas sees. Seega võin kiidelda, et olen mälestuste teise osa kaks korda läbi kirjutanud. Esimesel korral eesti lugejatele Jaani kuni lõpuni selge käekirjaga kirjutatud käsikirjast. Ühtaegu pidin tegema natuke ka toimetajatööd, sest Jaan kirjutas mälu järgi ja nii mõnigi seik vajas kohendamist. Suurem sisuline toimetajavastutus oli Jaani tütre Kristiina Rossi õlgadel.\nMälestuste puhtakskirjutamise ajal käisin Krosside juures õige tihti. Lõunat söödi Harju tänava poolses pisikeses toas, mis oli olnud kunagi Jaani ema Pauline valduses. Pere kahanedes oli sellest saanud söögituba.\nMäletan, kuidas läksin kord lõpuaegadel Krosside juurde ja seisin esikus. Jaan astus töötoa uksele ja tahtis tulla alla hämarasse elutuppa, seal vahel oli paar astet. Ta hüüdis ülemiselt mademelt, tõesti hüüdis: „Kas antakse valgust!” Ma ei saanud midagi parata, et meelde tulid Goethe väidetavad viimased sõnad: „Mehr Licht!” Ja teine assotsiatsioon oli visuaalne: Munchi maal „Karje”.\nMärten Kross on tõdenud, et kirjutamine oli tema isa olemasolu lahutamatu osa. Jaani juhtlause oleks tegelikult võinud olla: kirjutan, sest olen olemas. Ent 2006. aasta suvel Jaan haigestus ja kaotas kirjutamisvõime ega suutnud nägemise nõrgenemise tõttu isegi lugeda, seega oli lõpuaeg talle raske.\nSoomekeelse kogumiku „Halleluja” niminovell „Halleluuja” räägib sellest, kuidas Teise maailmasõja ajal hävinevas Berliinis kingib sakslasest arhivaar doktor Ulrich oma Rootsi diplomaadist sõbrale, kes armastab Händeli muusikat, tema auto tarbeks signaalpasuna, mis mängib Halleluuja-koori algustakte. Nad kihutavad autoga mööda varemeis linna, joovad šampanjat, tuututavad autopasunat. Berliini vallutanud venelased vangistavad varsti arhivaari ja viivad ta Moskvasse. Kui arhivaar Moskva vanglast vangilaagrisse saadetakse ja teda transportiv auto, mille kottpimedas konkus ta istub, teeristil peatub, kuuleb ta, kuidas üks mööduv auto Moskva pakases tema halleluujat tuututab. Doktor Ulrichi tunded on üsna vastuolulised.\nSee oli üks neid lugusid, mis saatus Jaanile kinkis.\nKui 2007. aastal kohe pärast jõulupühi tuli Jaani surmateade, helistas mulle järgmisel hommikul Eva Lille. Eva hüüdis telefoni: „Halleluuja!”\n„No „Halleluuja”, see peab Jaani matustel olema!”\nKui Jaani sarka hakati pärast matusetalituse lõppu mööda kesklöövi Kaarli kirikust välja kandma, kõlasid orelirõdult koori ja orkestri esituses ning Tõnu Kaljuste dirigeerimisel Händeli oratooriumi „Messias” koori „Halleluuja” majesteetlikud helid.\n2008. aasta maipühadel kolisin päriseks Tallinna, tookord Kivimäele Nõmmel. Nõnda ongi olnud eriti meeldiv tõlkida mõningaid Kivimäega seotud lauseid Krossi loomingus. Näiteks võrdleb ta novellis „Minu onupoja jutustus” Vladivostoki uduvihmast ilma Kivimäe männikute hõbedase kastega.\nPostuumselt on Krossilt ilmunud kolm siinkirjutaja tõlget soome keelde, juba nimetatud mälestuste teine osa „Rakkaat kanssavaeltajat II” (2010), romaan „Tahtamaa” (2012) ja novellikogu „Sattumien summa” (2013). Mõlema mälestusteraamatu kohta peab ütlema, et igatahes nende pealkiri on tõepärane: Kross kirjeldab muidugi iseenese elu väliseid sündmusi, aga oma tunnete ja meeleolude peegeldamise asemel räägib ta pigem tema elus tegutsenud või temast möödunud inimestest.\nAasta pärast Krossi surma ilmus ka Juhani Salokandle mahukas, kümne aasta jooksul valminud teos „Sivistystahto. Jaan Kross, hänen teoksensa ja virolaisuus”. See on tänini ainus monograafia Krossist ja kinnitab omakorda väidet, et Eesti väljapaistvatest tegelastest ja lähiajaloost kirjutavad raamatuid peamiselt soomlased. Õnneks ilmus „Sivistystahto” ruttu ka eesti keeles (Piret Saluri tõlkes pealkirjaga „Jaan Kross” 2008. aastal). Kross rõhutaski tihtilugu, et Soome on olnud talle alati tähtis ja armas teine kirjanduslik kodumaa.\nKrossi mälestused ja Salokandle monograafia kirjastas veel WSOY, aga pärast seda ei ole muutustega heitlev kirjastus Krossi enam välja andnud. Õnneks tahtis esmajoones harrastajate käsiraamatuid avaldav kirjastus „Moreeni” ka ilukirjandusega katset teha ja mul õnnestus äratada neis huvi Krossi vastu. Nii jõudis Krossi viimaseks jäänud romaan „Tahtamaa” ka soomlaste lugemislauale. See on Krossi ainus pikem teos, mis paigutub Eesti uude iseseisvusaega ja kujutab kohanemist uute tegutsemistavade ja kultuuriga nn kauboikapitalismis.\nSamal ajal „Tahtamaaga” võisin oma rõõmuks täita oma salasoovi, et „Kleion silmien alla” uuesti välja anda. Seekord ilmus raamat korralikult toimetatuna ja kellegi noore tõlkija lapsused olid ära parandatud. Järelsõnas andsin ülevaate Krossi nelja varajase novelli sünniloost, sest Kross oli 2003. aastal avaldanud oma loomingut, kirjanduslikku arengut ja kujutusvõtteid käsitleva teose „Omaeluloolisus ja alltekst”, ja need neli pikka novelli on seal erilise tähelepanu all.\nJa lõpuks kogusin kõik veel soome keelde tõlkimata üheksa novelli koguks „Sattumien summa”. See kätkeb ka Krossi 2004. aastal avaldatud viimaseid ilukirjanduslikke palu.\nLõpunovell „Härra Järve käsikiri” käsitleb vapside, Eesti 1930. aastate isamaalise liikumise ühe juhi Artur Sirgu saatust. Tõenäoliselt võttis Konstantin Päts riigipöördega Sirgult võimaluse võimule pääseda, aga on ka väidetud, et ta laskis Sirgu koguni mõrvata. Novellis asja üle aru pidav kirjanik Kross satub koos vapside liikumist uurinud vana koolikaaslase Rein Marandiga Metsakalmistule Pätsi hauale. Seal jutustaja võpatab ja ütleb sõbrale:\n„Oota. Midagi siin ju ei klapi. S i n a oled ju — vabanda — surnud. Helina ise ju helistas.”\nJa sina ütlesid, seljaga minu poole seistes:\n„Ning ainult tänu sellele tean ma, mida sa praegu kõige tungivamalt tahaksid, et ma ütleksin — seal —, et nad vabastaksid su kahtlustest selles, mida mina olen alati uskunud. Et Päts e i o l n u d Sirgu surmas süüdi! Aga nad vabastavad su alles siis, kui sina oled ka üle läve.”\nOngi kõik — viimane lause.


Lasteaia eripära seisneb selles, et lasteaias töötab neli erirühma : kaks tasandusrühma, arendusrühm,pervasiivsete arenguhäiretega laste rühm. Lastel on võimalik saada tervist ja arengut toetavaid teenuseid lasteaiasiseselt, vajaduse korral koostatakse individuaalne õppekava. Oma töös järgib lasteaed järgmisi põhimõtteid: erivajadusega lastele võrdsed võimalused erivajadusega laste vanemate toetamine arendamise ja kasvatamise küsimustes erivajadusega lastele nende arenguks tingimuste loomine\nVarane osaline keelekümblus\nKeelekümblus on kakskeelset haridust rikastav õppevorm eesti keele kui teise keele paremaks omandamiseks. Keelekümblust rakendatakse Eestis riikliku programmina Haridus- ja Teadusministeeriumi rahastamisel ja toetusel. Keelekümbluse erisuste rakendamisvõimalus on sätestatud koolieelse lasteasutuse ja põhikooli riiklikes õppekavades. Eesmärgid: Tekitada lastes huvi eesti keele vastu ja tagada huvi säilimine, arendada suhtlusoskust, kaasata lastevanemaid neile asjakohast teavet andes,süvendada huvi keeleõpingute vastu. Võimaldada lastel […]\nmai 3, 2022 Elena\nLAK-õppe päev «Otsime kevadet»\naprill 25, 2022 Elena\nJalutuskäik lasteaia territooriumil, töölehtede täitmine. Lapsed imetlevad loodust ja otsivad kevadet (esimesed lilled, pungad, linnude laulud, jne).\nPilootprojekt „Professionaalne eestikeelne õpetaja vene õppekeelega rühmas”\noktoober 26, 2021 Elena\nAlates 2021.a. Projekti alusel töötavab 1 rühm Rukkilill Haridus- ja Teadusministeeriumi pilootprojekt“ Professionaalne eestikeelne rühmaõpetaja vene õppekeelega rühmas”. Iga päev korraldab õpetaja tegevusi eesti keeles koostöös venekeelste kolleegidega.\nSelle projekti raames kolmandana õpetajana aiarühmas töötab eestikeele õpetaja, kes aitab mitte-eesti kodukeelega lastele omandada eesti keelt ja kultuuri kooliminekuks. Eestikeelse õpetaja korraldab vaatlusi, mängib, suhtleb lastega ainult eesti keeles. Kasutades lastega arusaadavaid võtteid (miimika, žestid, kehakeel, joonistamine, liikumine jne).\nPilootprojekti peamine eesmärk:\nÄratada lapses huvi eesti keele ja kultuuri vastu, motiveerida eesti keele õppimist ning tagada mitte-eesti kodukeelega lapsele eesti keele omandamist kooliminekuks.\nlapse arengu toetamine läbi keeleõppe;\nlapsest lähtuv õppe- ja kasvatustegevus;\nsuhtlemine on ainult eesti keeles;\nmeeskonnatöö venekeelsete õpetajatega;\nkvaliteetne õppe- ja kasvukeskkond;\nÕppe -ja kasvatustegevuse kavandamine ning korraldamine\nKavandamine. Pilootprojekti „Professionaalne eestikeelne rühmaõpetaja vene õppekeelega rühmas“ eestikeelsed rühmaõpetajad kavandavad õppe- ja kasvatustegevused koostöös venekeelsete rühmaõpetajatega. Õppeaasta alguseks koostatakse eestikeelsete tegevuste õppeaasta tegevuskava lähtudes rühma ühisest temaatilisest tegevuskavast. Tegevuskavas on püstitatud õppeaasta eesmärgid ja eeldatavad tulemused eesti keele omandamises. Kavandamise perioodiks on üks kuu, kusjuures ühte teemast käsitletakse kahe nädala jooksul.\nEestikeelseid tegevusi kavandatakse lihtsamas vormis vastavalt laste potentsiaalile.\nKorraldamine. Pilootprojekti „Professionaalne eestikeelne rühmaõpetaja vene õppekeelega rühmas“ mudelit rakendatavas rühmas esimeses vahetuses töötavad üheaegselt kaks õpetajat: üks õpetaja suhtleb ja viib läbi õppe- ja kasvatustegevuse vene keeles ja teine eesti keeles. Hommikuvõimlemine võib toimuda nii eesti kui ka vene keeles. Eestikeelne rühma õpetaja juhendab ja viib läbi rutiinseid tegevusi ja õppetööd eesti keeles paralleelselt venekeelse õpetajaga , jagades lapsed väiksemates alarühmadeks. Jalutuskäigu ajal eesti keelne õpetaja viib läbi õueõpet, õpetab ümbritseva looduse ja inimtegevusega (nt transport, liiklus) seonduvat sõnavara. Eestikeelse õpetaja poolt korraldatavad vaatlused, mängud ning suhtlemine käib ainult eesti keeles, kasutades lapsele arusaadavaid võtteid (miimika, žestid, kehakeel, joonistamine, liikumine jne)\nÕppe- ja kasvatustegevuse tulemused 6-7aastane laps:\nhindab ja austab eesti kultuuri ja eesti keelt kui oma kodumaa keelt;\nmeeldib rääkida eesti keeles ja tahab rohkem õppida;\nmõistab eesti keelse lihtsamaid vestluse teemasid;\nmõistab antud juhendeid ja täidab neid;\nreageerib adekvaatselt eesti keeles antud korraldusele;\nmõistab etteloetud ja jutustatud eakohase eestikeelse teksti põhisisu;\ntunneb ära õpitud/ omandatud sõnad ja väljendid ning mõistab neid, kasutab oma kõnes;\nkasutab elementaarseid viisakusväljendeid erinevates situatsioonides;\noskab alustada ja lõpetada tavalist vestlust; vastab küsimustele, esitab küsimusi;\nteab peast eestikeelsed luuletused ja laule;\ntunneb eesti keele tähti; oskab kirjutada tähti ja lühikesi sõnu;\noskab kirjutada oma nime trükitähtedega; loeb lühikesi sõnu;\ntunneb ja nimetab Eesti rahvussümboleid;\nnimetab eesti rahvustoitu;\nselgelt tunneb riigi nimetust ja pealinna; tunneb ja oskab nimetada Eesti linnasid, näitab kaardilt; oskab nimetada mõnda Eesti kohanimetust; oskab nimetada Eesti tuntumaid inimesi.\naugu 13, 2021 Администрация\nmärts 3, 2021 Elena\nKutsun üles piirangute eirajaid mõtlema, mis olukorda oleme jõudnud ja\nkuhu liigume. Haiglaravi vajavate COVID-19 patsientide arv ületab peagi\n600 piiri. Plaanilist ravi on juba piiratud ja see mõjutab ka\nerakorralise abi andmist. Intensiivravis on palju keskealisi patsiente.\nMida kauem peame piirama plaanilist ravi, seda suurem ravivõlg meile\njääb ja seda rängemad on kriisi kaudsed mõjud meie inimeste tervisele.\nPüsime märtsikuus võimalikult palju kodus ja liigume värskes õhus. Tänan\nkõiki, kes aitavad oma vastutustundliku käitumisega COVID-19 kriisi ületada.\njaanuar 13, 2021 Elena\noktoober 15, 2020 Elena\n2020-10-13 Ida-Virumaa kiri EE


Juurevärv 45€- 55€\nJuuste värvimine 55€- 70€\nJuure helestamine 80€-120€\nJuuste helestamine 90€-140€\nJuuste triibutamine 60€- 130€\nOmbre, Balayage 100€- 170€\nToonimine värvile lisaks 25€- 45€\nToonimine eraldi teenusena 55€- 70€\nVärvipesu 35€- 45€\n*hind sõltub materjali kulust\nHelestamised, värvimised ja toonimised sisaldavad juba Olaplexi\nOLAPLEX juuksehooldus 40€\nK18 juuksehooldus 50€\nMyHero 4-astmeline taastav hooldus 50€\nJuuste lõikus 25€\nHG ravilõikus 30€\nTuka lõikus 8€\nJuuste pesu 20€\nJuukseotste lõikus/tasandamine 10€\nPidulik soeng 25€\nLokid, krepid, tiikimine koos pesu ja föönitamisega 20€- 30€\nFöönisoeng pesuga 25€- 35€\nLõikus koos pesuga 17 €\nPoisi juuste lõikus 15€\nTüdruku juuste lõikus 15€\nLaste soengud (tangilokid, sirgendamine, krepid) 20€\nhelista 5646 6647\nPuhastav näohooldus noortele (alla 18a), 60 min 25€\nSügavpuhastav näohooldus, 60 min 35€\nPuhastav ja tasakaalustav hooldus probleemsele/rasusele nahale. Hooldus sisaldab pindmist eelpuhastust ja sellele järgnevat põhjalikku mehhaanilist puhastus. Hoolduse lõpus on rahustav mask ja nahale vastav lõpukreem.\nSäraandev näohooldus, 60min 35€\nSära andev hooldusprogramm väsinud ja stressis nahale. Sobib igale naha tüübile, mis on ajutiselt või alatihti väsinud ja stressis ilmega. Hapnikuga kudesid rikastav ja ainevahetust ergutav näohooldus on eriti sobilik ennem tähtsat sündmust või pidulikku jumestust.\nElla Baché Sensibeautics, 60min 35€\nHooldus on tundlikule ja kahjustunud nahale. Eesmärgiga tugevdada naha kaitsebarjääri mõjub hoolitsus nahale ka ärritusi rahustavalt ja taastavalt. Kogu hoolitsuse jooksul välditakse kokkupuudet kareda vee ja võimalike reaktsioonide teket, mis tõttu on kõik tooted ja hoolitsuse etapid rahustava toimega. Tagamaks õrn ja tõhus koorimine, kasutakse ensüümkoorijat, mis on tolerantne ka isegi silmaümbrusele. Totaalselt rahustava efekti annab vahumask.\nKlassikaline näomassaaž maskiga, 60 min 30€\nNäomassaaž parandab mikrovereringet, suurendab hapniku varustust rakkude vahel, toniseerib lihaseid ja nahka. Massaaž aitab nahal hingata, muudab selle nooremaks, elastsemaks, siledamaks ja parandab jumet. Lihase toonuse tõstmisega ennetatakse kortsude, topelt lõua ja ja lõtvunud naha teket.\nRF Lifting nägu ja kael, 60 min 40€\nRF Lifting nägu, kael ja dekoltee, 75 min 47€\nRF Lifting 5 korra pakett 200€\nVäga tugev vananemisvastane protseduur. Ideaalne alternatiiv neile, kes ei soovi plastilist operatsiooni ette võtta!\nMesoporatsioon nägu ja kael, 60 min 70€\nMesoporatsioon nägu, kael ja dekoltee, 75 min 75€\nMesoteraapia/Mesoporatsioon – innovaatiline lähenemine noorusliku väljanägemise jaoks.Dermatseutilises ja esteetilises kosmeetikas on mesoporatsioon kõige innovaatilisem ja efektiivsem protseduur, tranportimaks suure molekuliga aktiivaineid sügavale dermisesse ilma nahakihte vigastamata. Töö põhimõte on lihtne ja geniaalne.\nPeamiste uuringute põhjal võib julgelt väita, et mesoporatsioon on uusimaid leiutisi elktroporatsiooni valdkonnas.Piirkonnale tekitatakse kiired madalsageduslikud elektriimpulsid, mis avavad niisku kanalid murdosa sekundi jooksul.Selle meetodiga saame transportida sügavamale naha sisse suure molekuliga aktiivaineid. Senini oli see osaliselt võimalik ainult ultraheliga ja ionoforeesiga, kuigi mitte nii sügavale kui nüüd mesoporatsiooniga. Selle meetodiga saate märkimisväärselt efektiivsema ja pikaajalisema tulemuse. Neid erakordseid tulemusi saate tunda ja näha juba peale esimest protseduuri. Mitmeid aastaid on ilumaailmas teada olnud mesoteraapia, selle meetodiga süstitakse naha sisse aktiivaineid. Erinevalt sellest on mesoporatsioon äärmiselt õrn meetod ilma kõrvalmõjudeta, nahk pole kahjustatud, puuduvad soovimatud verevalumid. Taastumisaeg ei ole vajalik.Mesoporatsiooni kasutatakse:\n✅ Naha nooredamiseks\n✅ Naha struktuuri ühtlustamiseks\n✅ Naha vananemise ennetamiseks\n✅ Naha toonuse parandamiseks\n✅ Näo kontuuride taastamiseksVastunäidustused:\n⛔ Kahjustatud nahk (ka. lahtised haavad, deramtiit, ekseem, herpes, skleroderma\n⛔ Bakteriaalne infektsioon nahal (ka. tubergoloos)\n⛔ Akuutne põletik piirkonnas, kui soovite teostada hooldust\n⛔ Näokirurgia ja süstimine\n⛔ Metallist osad organites (va. hambaimplantaadid)\n⛔ Maovähendus, klambrid sooltes (kehaprotseduuri korral)\n⛔ Värsked armid\n⛔ Operatsiooni haavad, mis pole täielikult paranenud\nCNC happehooldus 45€\nHape eemaldab nahalt surnud rakud, ahendab poore, võitleb vananemisilmingutega, hüperpigmentatsiooni, armide ja ebapuhta naha paranemist on näha silmnähtavalt. Puuviljahapped stimuleerivad naha enda kollageen- elastiini tootmist, mis tugevdavad meie naha struktuuri, muudavad selle elastseks ja nahk näeb välja säravam ja noorem. CNC happed jagunevad naturaalsed puuviljahapped(sidrun, ananass, passionivili, viinamari) ja glükoolik happed(suhkruroo mahlast). Vastavalt vajadusele on võimalik valida erinavate kontsentratsioonidega happeid.\nSesDerma geelkoorimine 50€\nGeelkoorijad tekitavad super pindmise koorimise. Sobivad efektiivseks hoolduseks ja ka ettevalmistuseks enne tugevamaid happekoorimisi. Leebetoimeline keemiline koorimine on sobilik punetavale, tundlikule ja põletikulisele nahale. Vähendab naha punetuste, ühtlustab naha värvust ja sobib ka pigmentatsiooni häire korral. Ei tekita märgatavat ketendust. Pärast protseduuri on vajalik kasutada tavapärasest hooldusest tugevamaid niisutavaid ja taastavaid tooteid.\nSesDerma superpindmine keemiline koorimine 60€\nTõhusatoimeline keemiline koorimine koosneb erinevatest hapetest, retinoididest ja lisaainetest. Protseduur pinguldab nahka, silendab kortsujooni ja ühtlustab nahka. Hooldus vähendab enneaegseid vananemisilminguid ja noorendab märgatavalt. Protseduur vajab naha eelhooldust kergemate keemiliste koorimistega. Tugevatoimeline keemiline koorimine tekitab naha kestendust ja vajab hooldusjärgset spetsiaalhooldust.PROTSEDUURI JÄRGSELT EI TOHI ( ~ 5 päeva):\nEI TOHI nahakestendusi mehaaniliselt eemaldada\nEI TOHI päevitada ega käia solaariumis ( 2 – 8 nädalat )\nEI TOHI kasutada aktiivseid kosmeetilisi tooteid\nEI TOHI külastada sauna (ka aurusauna) ega ujulat\nEI TOHI intensiivselt füüsiliselt treenida – kuiva naha alla tekivad higistamisel vesivillid\nEI TOHI teostada depilatsiooni ega teisi tugevatoimelisi kosmeetilisi protseduure\nUUS! Anesi express efekthoolitsus,45 min\nMaagilised iluminutid hellitavad ja kosutavad teie nahka. ANESI Aqua Vital\nintensiivne ensüümkokteiliga koorimist sisaldav efektihoolitus silub kortsukesi,\nparandab jumet, taastab ja stimuleerib nahka. Ideaalne väsinud, niisutust ja\ntoniseerimist vajavale nahale. Tagab nahale särava jume ja heaolu, nahk on\nkülluslikult niisutatud ning silmnähtavalt siledam. Ideaalne iluhooldus hea\nenesetunde loomiseks, oluliseks sündmuseks, peoõhtuks ette valmistamiseks.\nUltraheli näohooldus Anesi, nägu ja kael, 60 min 42€\nUltraheli näohooldus Anesi, nägu, kael ja dekoltee, 75 min\nSobib erinevate nahatüüpide ja mitmesuguste probleemide korral. Suurepärane tulemus on saadud naha sügavpuhastuses, akne ravis ning samuti stressis, vananeva naha puhul.\nJuba ühekordne protseduur annab silmnähtavad tulemused. Naha puhastamine on mittetraumeeriv ja võrreldes klassikalise mehhaanilise näopuhastusega efektiivsem.\nHoolitsusega on võimalik ultrahelimassaaži kombineerida Footonteraapiaga. Loomuliku valgusspektri erinevaid lainepikkuseid saab tõhusalt kasutada akneprobleemiga, pigmendimuutustega ja vananeva naha hoolduses. Footonteraapia elustab ja stimuleerib rakufunktsioone, parandab mikrotsirkulatsiooni, suurendab naha hapnikusisaldust ja tugevdab nahastruktuuri.\nManiküür geellakiga 28€\nManiküür Boomer geellakiga 33€\nPrantsuse maniküür geellakiga 33€\nPrantsuse maniküür Boomer geellakiga 38€\nManiküür geellakiga kivikestega. 33€\nManiküür Boomer geellakiga kivikestega 38€\nGeellaki eemaldus+ kiirmaniküür 18€\nAlessandro Classic Maniqure\nAlessandro Classic Maniqure meestele\nHoolitsus algab niisutava ja rahustava küünevanniga. Küünenahad korrigeeritakse ManiQure Cuticle Removeriga, mis jätab küünevalli pehmeks ega lase nahal rebeneda. Seejärel toimub küünte lühendamine ja kujundamine vastavalt Teie soovile. Käsi kreemitatakse niisutava käte- ja küünekreemiga, milles on keratiini, biotiini ja kofeiini, mis jätavad käed siidpehmeks. Lõpetuseks lisatakse eriti rikastatud käte- ja küüneõli, mis pehmendab ja annab neile terve välimuse. Õli sisaldab keratiini, biotiini, kofeiini ja E vitamiini, mis kaitseb nahka vabade radikaalide eest, silub ja taastab nahka ning toetab tervete küünte kasvu.\nAlessandro Maniqure Wellness\nHoolitsus algab niisutava ja rahustava küünevanniga. Küünenahad korrigeeritakse ManiQure Cuticle Removeriga, mis jätab küünevalli pehmeks ega lase nahal rebeneda. Seejärel toimub küünte lühendamine ja kujundamine vastavalt Teie soovile. Rikkalik ja looduslik koorija eemaldab õrnalt surnud naha rakud. Sisaldab väärtuslike õlisid nagu oliivõli ja virsikuseemne õli, mis jätab sametilise pehme tunde. See järel lisatakse pehme ja õhuline sufleekreem ja eriti rikastatud käte- ja küüneõli, mis pehmendab ja annab küüntele terve välimuse. Õli sisaldab keratiini, biotiini, kofeiini ja E vitamiini, mis kaitseb nahka vabade radikaalide eest, silub ja taastab nahka ning toetab tervete küünte kasvu. Lõpetuseks kasutatakse Nail Strengthener formaldehüüdivaba küünetugevdajat kõikidele küünetüüpidele. Lisab küüntele tugevust ja toetab küünekasvu, pikendab nõrkadel ja kihistuvatel küüntel dekoratiivlaki püsivust.\nParafiini mask kätele 15€\nParafiini mask hooldusele lisaks 12€\nPediküür geellakiga 38€\nPediküür geellakiga kivikestega 43€\nPediküür probleemsetele jalgadele 35€\nPediküür probleemsetele jalgadele geellakiga 43€\nVarvaste geellakkimine 25€\nEi sisalda kandade hooldamist\nLaavakivi- kristalli pediküür 40€\nLaavakivi- kristalli pediküür geellakiga 45€\nMeie kõige luksuslikum pediküür, laavakivi-kristalli pediküür. Kividest eralduv kuumus leevendab lihaspingeid ja soodustab vereringet. Nahaga kokku puutes hakkavad need edasi andma soojust ja päikeselt pärit energiat. Kivimassaaž aitab lagundada organismis ladestunud jääkaineid ja toksiine. Laavakivil endal on ravi omadused, mis leevandavad ärevust, vähendavad stressi, noorendavad nahka ja aitavad unetuse korral. Laavakividele oleme lisanud veel roosat kvartsi ja jaadi, mis lisab harmooniat ja õnne tunnet. Massaaž viib organismist välja pinged ja asendab selle hea tuju ja uue energiagaVastunäidustused\nsüdame- neeru- ja kopsuhaigused\nlakkimist või geellakkimist\nkuumade kivide massaaži\nSpa pediküür 40€\nSpa pediküür geellakiga 47€\nPedix Wellness Detox spa- pediküür 40€\nPedix Wellness Detox spa- pediküür geellakiga 47€\nSügavpuhastav hoolitsus algab toksiine väljutava jalavanniga. Seejärel eemaldatakse paksendid ja saavad hoolitsetud Teie varbaküüned. Enne massaaži kooritakse jalad Detox Peeling koorijaga. See sisaldab väärtuslikke õlide kompleksi, mis puhastab ja taastab nahka. Järgneb rikkalik vulkaaniline jalamask vitamiinide ja hooldavate ekstraktidega. Mask koosneb hädavajalikkest asendamatutest mineraalidest, taastab hüaluroonhappe taset….\n*prantsuse stiilis lakkimine 5 €\n*probleemsete jalgade korral lisandub pediküürile 7 €\n*Soe parafiini mask (pediküürile juurde võttes) 10 €\nKLASSIKALINE MASSAAŽ 60 min 30€\nKLASSIKALINE MASSAAŽ 30 min 15€\nKlassikaline massaaž on tuntud ka rootsi massaaži nime all, lihtne võimalus lõõgastumiseks ja stressi maandamiseks. Leevendab kehalist ja vaimset ülepinget, ergutab vere- ja lümfiringet, eemaldab organismist toksiine ja parandab naha elastsust. Massaaži tehakse vastavalt kliendi soovile kas ülakehale, jalgadele või kogu kehale.\nSPORTMASSAAŽ 60 min 30€\nTAI MASSAAŽ 60 min 30€\nMEEMASSAAŽ 60 min 35€\nTSELLULIIDIMASSAAŽ 60 min 35€\nLAAVAKIVI MASSAAŽ 60 min 40€\nBrasiilia bikiini, esmane 35€\nBrasiilia bikiini, korduv 30€\nSügav bikiinipiirkond 25€\nBrasiilia depilatsioon 49€\nHooldus võõrale tööle 40€/45€*\nHooldus võõrale tööle 33€/36€*\nHooldus võõrale tööle 37€/42€*\n*Ursula ja Merilini hinnakiri\n*Vahehooldust teeme omadele klientidele\nRipsmete keemiline värvimine 8 €\nKulmude keemiline värvimine 8 €\nKulmude modelleerimine 8 €\nHenna kulmud 20 €\nPäeva meik 35 €\nÕhtumeik (pidulik meik) 35€\nPruudi meik 45 €


Valu uhine selg - Valge Sentavi ravi\nValu uhine selg, Valutab selg öösel - Motion Free\nSee vastuväide on eriti kohane, kui püütakse Armstrongi ja Pitcheri kombel taju seletada uskumuste või uskumustetaoliste tunnetusseisundite omandamise kaudu; otsese realismi varajased pooldajad ei pidanud elamusi olulisteks või isegi eitasid nende olemasolu, kartes, et muidu tuleb ikkagi rääkida meelteandmetest või kvaalidest. Valuteate tõesus ei nõua mingi vastava seisundi olemasolu kehaosas. Tugeva valu lõikamine on neuralgia, lumbago, närvisõlmede põletiku märk. Ristluu külgedel moodustame ühenduse vaagna luudega.\nSee vihjab arusaamale, mille järgi valusid on Valu salvide ola uhises ravis samastada kehaosade seisunditega, tõenäoliselt koekahjustustega sest millest muust võiks jutt olla? Ometi on terve mõistus sellise samastuse vastu, samuti paistab, et terve mõistus ei pea valutundmist millegi füüsilise tajumiseks.\nPaistab ka, et valud on subjektiivsed selles mõttes, Valu uhine selg nende olemasolu sõltub sellest, et neid tuntakse; ka selles suhtes nad erinevad tavalise välistaju objektidest. Paistab, et inimestel on eriline episteemiline autoriteet oma valude suhtes: nende valuteated paistavad olevat korrigeerimatud või isegi eksimatud. On paratamatu, et kui keegi usub, et tal on valus, siis tal on valus.\nAasta lõpp läheneb ja aeg on hakata mõtlema uue aasta lubaduste peale.\nKui jutt on välistajust, näiteks millegi nägemisest, siis teised saavad seda samamoodi näha hallutsinatsiooni korral nägemist ei toimu. Erinevalt nägemisest endast eeldab oma nägemisest teatamine endast, et teataja paigutab kategoriseerib nähtu mingi mõiste alla. Valuteate Valu uhine selg ei nõua mingi vastava seisundi olemasolu kehaosas. Kui me ütleme, kus meil valutab, siis me ei võta sidumust, et selles kohas on mingi kahjustus; välistaju puhul on asi teisiti. Aga kui ma rääkides valust mingis kohas, ei paiguta sellesse kohta ei vaimset elamust ega kehalist seisundit, mida ma siis teen?\nTekib ka küsimus, et kui see asi on minu tähelepanust eraldi, kuidas siis nii saab olla, et ma ei saa selle kohta eksida. Ja mis laadi asi see siis on, kui see pole füüsiline? Nii et terve mõistus ütleb kokkuvõttes midagi niisugust, et valu on ühtaegu akt ja objekt. Tajuakti analüüsitakse tajuja seisukohast Valu uhine selg, et selles osalevad elamus ja mõisteline kategoriseeriminest mõistete rakendamine taju objektile ja selle omadustele.\nTajuelamused on tajujale läbipaistvad, nii et ta tajub vaimuvälist reaalsust otseselt, tajumata või teadvustamata kõigepealt elamust või selle omadusi. Niisugust tervemõistuslikku vaadet nimetatakse tavaliselt naiivseks realismiks või otseseks realismiks. Kaudse realismi järgi on see otsesus illusoorne: tegelikult teadvustatakse otseselt elamuslikke Valu uhine selg, ja vaimuvälist maailma tajutakse kaudselt.\nGeorge Edward MooreValu uhine selg Russell ja Henry Habberley Price 'i järgi on need vahendajad fenomenilised või mentaalsed partikulaaridmida tavaliselt nimetatakse meelteandmeteks. Oletame, et kellelgi on hallutsinatsioon.\nIntuitsioon ütleb, et ta näeb midagi. Valu uhine selg järgi ta näeb fenomenilisi indiviide meelteandmeidmillel reaalselt ongi need omadused, mis paistavad. Meelteandmed on privaatsed, subjektiivsed ja ennastsisendavad ning on korrigeerimatu teadmise allikas. Meelteandmed ei ole meeleelundite ees, vaid teadvuses. Tajulise teadlikkuse puhul on alati tegu fenomeniliste objektide teadvustamisega, olgu siis tegu hallutsinatsiooniga või tajuga.\nPaistab aga, et valu puhul tuleb see kaudsus introspektiivselt kergesti välja, sest me ei taha samastada valu kehaosaga, milles me seda tunneme. Valu ja teisi " intransitiivseid " David Malet Armstrong" Bodily Sensations ", " A Materialist Theory of the Mind " kehalisi aistinguid tundub meelteandmete teooria hästi seletavat. Meelteandmete teooria seisukohast on valud fenomeniliste indiviidide paradigmaatiline Valu uhine selg.\nNäiteks kui me paigutame kehaosadesse fenomeniliste omadustega mentaalsed objektid, kas siis vaimul on ulatus või kas vaim osalt kattub kehaga? Ja kui nad seal on, kas siis teised ei võiks põhimõtteliselt neile Valu uhine selg pääseda? Kui aga privaatsed mentaalsed objektid on privaatses fenomenoloogilises ruumis, siis tekib küsimus, kuidas see ruum on vastastikuses toimes füüsilise ruumiga.\nSuurem jagu meelteandmete teooria kohta öeldut kehtib ka kvaaliteooria kohta. Earl Conee Mazi seljavalu ja liigestest me nimetame valuks nii valuseisundit kui ka valukvaale.\nSellepärast Valu uhine selg ei saa olla tajumus. Kui valu samastada valu põhjusega, näiteks koekahjustusega, nagu NewtonStephens ja Graham ning Hill ja siis on seda raskust väga raske ületada. Armstrong, Pitcher ja enamik teisi tajuteooriate pooldajaid samastavad valu valuelamuse või -aistinguga, mida nad peavad tajuaktina kaasatuks koekahjustuse tajumisse.\nTajuteooriate pooldajad ütlevad tavaliselt, et terve mõistusega ei õnnestu selles asjas täit Kuidas aidata artriidi katt saavutada, küll aga ligilähedast. Põhiidee on selles, et valuteatega omistatakse endale teatud laadi elamus, millel on intentsionaalne sisuArmstrong, Pitcher.\nSelg valutab ja iiveldab, mis see on - Artriit\nKui kogu vaimuvälise Valu uhine selg kaudset taju vahendab meelteandmete otsene taju ning meelteandmed on vaimuväliste objektidega teatud süstemaatilistes suhetes, mistõttu nad on kontingentselt neid representeerima hakanud, siis on täiesti võimalik ka valu meelteandmeid representeerivateks pidada, st otsene teadlikkus valu meeleandmetest võiks konstitueerida nende koekahjustuste kaudse taju, mis neid meelteandmeid tavaliselt süstemaatiliselt põhjustavad.\nKaudse realismi Kimbud haiget kuunarnukiga pole seda teed läinud tõenäoliselt sellepärast, et terve mõistus ei toeta valu tajuteooriat. Nad saavad öelda, et me oleme otseselt ja vahetult teadlikud valust Valu uhine selg mentaalsest objektist või kvaliteedist, oli turse eest sellest, kas valu representeerib või signaliseerib koekahjustust.\nPealegi tuleks Valu uhine selg omaks võtes seletada, miks valul ja välistajul on erinev mõisteline fookus, kui mõlemad on tajulised. Peaaegu kõik valu tajuteooriate pooldajad pooldavad otsest realismi. Aga siis tekib küsimus, millist objekti, seisundit või sündmust valu puhul tajutakse.


Marcel Hirscher tegi olümpial kuldse duubli, Laine kerkis 40. kohale - Otseülekanded - Video - Eesti parim olümpiakajastus - Postimees\nMarcel Hirscher tegi olümpial kuldse duubli, Laine kerkis 40. kohale\n18. veebruar 2018, 9:53\nPyeongchangi talimängudel võitis tänase meeste suurslaalomi oodatult austerlane Marcel Hirscher. MK-sarja üldliider ja suurfavoriit edestas kahe laskumise kokkuvõttes konkurente enam kui sekundiga.\nTegu on Hirscheri karjääri teise olümpiakullaga - esimese võitis ta samuti Lõuna-Koreas Alpi kahevõistluses, kolmas võib tulla aga neljapäeval slaalomis.\nHõbemedali teenis Henrik Kristoffersen (+1,27), kes täiendas sellega Norra mäesuusatajate medalikogu. Meeste kahelt esimeselt individuaalalalt ehk kiirlaskumisest ja ülisuurslaalomist olid Aksel Lund Svindal ja Kjetil Jansrud riigile toonud juba esimese, teise ja kolmanda koha, lisaks võitis Ragnhild Mowinckel naiste suurslaalomis hõbeda.\nKolmas oli tänasel võistlusel pranstlane Alexis Pinturault (+1,31), esimesena jäi medalita sloveen Žan Kranjec (+1,73).\n17-aastane Tormis Laine kaotas avalaskumise järel Hirscherile 7,43 sekundiga ja paiknes 50. kohal. Teise laskumisega õnnestus eestlasel kümne koha võrra oma positsiooni parandada - kokkuvõttes tuli kaotust võitjale 12,84 sekundit.


Telekomi hinda juhivad emotsioonid\nEesti Telekomi aktsiaga alustati kauplemist 11. veebruaril hinna juures 85 krooni aktsia või 18,45 USA dollarit GDR. Kauplemise käigus hind järelturul tõusis, ulatudes järgmisel päeval 27,3 dollarini GDR. Alates maist pöördus aktsia langusele, jõudes septembris 16,5 dollarini GDR.\nMis on siis valesti? Ettevõttega -- ei midagi. Eesti elanikele telekommunikatsiooniteenuse pakkujana on firma oluliselt suurendanud telefonide tihedust. Tänaseks ulatub vastav näitaja ligi 35 protsendini rahvaarvust ning jääb napilt maha T?ehhi 36% tihedusest. Samas on Poolas telefone 100 elaniku kohta vaid 22. Ka grupi edu mobiilside valdkonnas on olnud tähelepanuväärne. Ettevõtte finants- ja tegevustulemused on investori seisukohalt võetuna ootusi isegi ületanud.\nPraegune olukord tuleneb pigem rahvusvaheliste investorite üldisest suhtumisest arenevate turgude aktsiatesse. Investoreid on mõjutanud mitmed asjaolud. Mingil määral tuleneb ettevaatlikkus mõnede Ida- ja Kesk-Euroopa riikide makromajanduslike näitajate nõrgenemisest. Samuti on oma osa mänginud USA intressimäärad ning aktsiaturgudel valitsenud pinge. Oodatust aeglasem majanduskasv kogu eurotsoonis on nõrgendanud Ida-Euroopa eksportööride positsioone. Oma osa huvi languses on ka Kosovo sõjal, Venemaa kriisil ning sündmustel Dagestanis. Investorite tähelepanu alla on sattunud võimalikud 2000. aastaga seonduvad ohud. Kõik eelnev on summeerunud nõudluse pidurdumises ning positsioonide vähenemises regiooni turgudel. Kaubeldavate aktsiate vähene likviidsus on pannud turuosalisi testima nõudlust veelgi madalamate hinnatasemete juures.\nEriti ettevaatlikud on USA investorid. USA fondijuhtide hirmu Ida-Euroopa investeerimispositsioonide kasvatamisel või säilitamisel on võimendunud tänavu Ladina-Ameerikast ja eriti Argentinast saadud kogemused. Nagu Eestis, nii toimib ka Argentinas valuutakomitee süsteem. Tugevneva dollari kursi ja tõusvate USA intressimäärade tõttu on Argentina juhid pidanud tegutsema väga range rahapoliitika raames. Samal ajal on Argentina peamiste eksportkaupade hinnad olnud konkurentsivõimetud ja oluline kaubanduspartner Brasiilia on langenud majanduslikku surutisse. Olukord pole Argentina majandusele head reklaami teinud ja USA fondijuhid on mures, et sarnane probleemipundar võib tabada ka Balti regiooni -- eeskätt seostatuna Venemaal juhtunuga.\nEt emotsioonid ettevõtte fundamentaalnäitajad üles kaaluvad, pole midagi uut. Põhinäitajad on Eesti Telekomil suurepärased. Teiste sama sektori ettevõtetega võrreldes tundub Eesti Telekomi aktsia väärtuslikum, samas kaubeldakse sellega madalaima P/E (hinna/tulu) suhte ja madaluselt teise ettevõtte väärtuse ja EBITDA (ärikasum enne amortisatsiooni) suhte juures.\nAktsia on oma tegelikust väärtusest allapoole kistud vaid regionaalsete tegurite mõjul. Niipea kui investorite usaldus piirkonna suhtes taastub, on ilmselt oodata kiiret hinnakorrektuuri ülespoole.\nAutor: Douglas Howkins