Tartu Autode Remondi Katsetehase ajalugu\nAjalugu Toodang Arhiivkogu Memuaarid Info Uudised Lingid Vrakigalerii Otsingusõna(d):\nKui Teil on mälestusi ja lugusid seoses Tartu autoremonditehasega, seal töötamisega või tehases toodetud sõidukitega, teate rääkida lugusid, mis tehnilistes andmetes ei kajastu, jagage neid ka teistega!Väga oodatud on ka vanad fotod Tartus toodetud autobussidest ja furgoonautodest. Kui Teil on fotosid kuid puudub skaneerimise võimalus, võtke ühendust lehekülje toimetajaga e-posti aadressile: ta@kodu.pri.ee\nAutor: Alo Karu14aastaseks saades lubasid veneaegsed seadused noorel osalise tööajaga tööle asuda. Minagi kasutasin seda võimalust suvevaheajal. Nii sai minust pooleteiseks kuuks autoremondilukksepa õpilane Tartu autoremonditehases. Tööd sain Tehase tänaval asuvas demontaažiosakonnas, kus busse kapitaalremondiks ette valmistati. Sinna saabusid oma aja ära elanud TA-6 bussid - mõni oli juba kaugelt näha, et karjub kapitaalremondi järele, mõni aga nägi nii ilus välja, nii et kahju oli lammutada. TA-6 busside demontaaž kujutas endast sisuliselt kogu kere lammutamist. Bussilt eemaldati kereplekid ja kogu sisustus koos istmetega visati välja. Ainus asi, mis tervelt eemaldati oli katus. Istmed läksid kusagile sadulsepa juurde ja peale parandamist ilmselt uuesti bussidele peale. Armatuurlaua näidikute plokid, tuled jm. kõlblik kraam läks samuti taaskasutusse. Suurimaks defitsiidiks olid külgsuunatulede klaasid. Mäletan, et pooleteist kuu jooksul saabus remonti vaid üks buss, millel need alles olid. Kõik ülejäänu, mis bussi küljest eemaldus läks utiili ja prügimäele. Bussi lammutamine oli suhteliselt lihtne. Esmalt tuli meisli ja haamri abil eemaldada kruvid alumiiniumist iluliistudelt, seejärel plekkidelt ning plekiring maha võtta. Puitsõrestik võeti küljest kangidega ja visati prügikonteinerisse. Järele jäi alusraam koos rooli ja mootoriga, see veeti Riia tänavale kapitaalremonti ja ehitati uus pealisehitus.\nDirektor Sisko autojuhina\nAutor: Johan LoginaOlin tükk aega direktor Sisko autojuht. Sõitsin presentkatusega Pobeda peal. Sisko oli distsipliinimees ja põhimõtteline kommunist, venemaa eestlane, viinavõtmist ei sallinud, alati käis kontrollimas kas prügikastid ei põle või et keegi sabotaaži ei teeks. Tol ajal oli ka laupäev tööpäev. Laupäeva õhtul lõpetasime töö, viisin ta koju ära. Siis ütles: „Tule pühapäeva hommikul kella kümneks, tahan sauna minna.“ Viisin ta siis pühapäeva hommikul sauna, vaatas kella ja ütles, kahe tunni pärast ole tagasi. Läksin kahe tunni pärast järele. Sisko nõudis siis, et sõidame tehasesse, vaatame, kas seal on kõik korras. Läksime koos vaatama, mina nagu julgestuseks kaasas. Direktor kontrollis kõik prügikastid ja nurgatagused üle. Taha aia juurde ta ei julgenud üksi minna, seal oli metsik värk - tol ajal veel seal midagi polnud, võsa ja varemed. Kõik oli tipp-topp nagu alati. Pärast viisin ta jälle koju. Ütles mulle siis: „Sa Juhan, kui nüüd sõita tahad, sõida pruudiga kah!“ Südame poolt oli ta hea mees aga tehases kõik kartsid teda. Ta oli Tartu parteikomitee sekretär ja kõva kommunist.\nFoto: Johan Logina kogust Foto: Johan Logina kogust Töökoja loomisest\nAutor: Paul KoolPeale sõda töötasin autobaasis, olin mootoritegija. Tegime igasugust marki mootoreid - mis auto oli selle mootorit tegime. Mootoreid oli igasuguseid, põhiliselt kõik välismargid. Sõjatrofeesid liikus väga palju - Opelid, Mercedesed, kõik mis üldse liikumas olid, kümneid erinevaid, kõiki tuli remontida. Varuosasid ei olnud, laagrite valamise õppisin ise ära, valasime siis ise laagreid, ise treisime detailid. Oli see mootori mark missugune tahes, kõik tegime ära. Mootorite peal olime neljakesi: mina, Retpap Hugo, Sokka Borka ja Ruutsoo Kusti. Diiselmootoreid tegime mina ja Retpap. Hiljem jäi trofeesid vähemaks, nende šassiisid ei saanud enam remontida. Peale hakkas tulema rohkem vene masinaid ja mootoreid. Aga siis tuli Lembit Järv minu juurde jutuga, et tahetakse asutada autoremonditöökoda, pidas oma jutu seal maha ja küsis, et kas mina ka tulen? Ma olin siis nõus tulema ja nii saigi autobaasist mindud üle autoremonti. Saime endale ruumid Filosoofi nurgale, remontisime neid, valasime lagesid ja põrandaid. Siis hakkasime seal mootoritöid tegema, mina olin mootorilukussepp.\nFoto: Tehase arhiiv Meenutusi Tartu Autotranspordibaasist\nAutor: Johan LoginaOma autojuhitööd alustasin 1. augustil 1948. aastal neljandas autobaasis. Algul läksin tööle stažöörina. Autobaasi töökodade juhataja oli Kalju Ruuder, tema kaudu sinna läksingi. Sain autojuhiload ja hakkasin siis autoga sõitma. Algul olin öövalve juht, vedasin garaažiülemat hommikul tööle, valveauto oli vana plekk-kastiga GAZ Ai-Ai. Kui sellega Riia mäelt tulid, oli plekikolin üle jõe Vene tänavale autobaasi garaažide juurde kuulda. Vene tänava dispetšerimaja oli hulga aega veel püsti, alles hiljaaegu lõhuti maha - see oli minu esimene töökoht.Olin 18aastane poisike, tulnud Lõuna-Eesti autokoolist nr 2. Vaatasin vanu bussijuhte suu lahti, need oli omaette härrad - nahkjopedes ja -pükstes, motoklubi märgiga kandiline müts peas. Bussijuhtidel olid abilisteks pagaažipoisid. Bussidel läks redel tagant üles katuse peale, poisid vinnasid kohvrid katusele, käisid üles alla, bussijuhil polnud muud teha kui käik sisse ja sõida minema.Autobaasil oli üks töökoda Tiigi tänaval, teine oli Lao tänaval ja kolmas Peeter Põllus. Lao tänaval olid vedrusepad, teisel korrusel oli mootoriosakond, Koppa oli juhataja. Vulkaniseerimine oli Kingissepa tänaval, seal oli veel peale sõda Ameerika Kummitööstuse silt akna peal. Seal oli väike remonditöökoda ja puutöökoda, kus Reibergi papi lõikus puugaasimasinatele puuklotse. Suurem jagu autodest olid meil trofeemasinad, neid käidi peale sõda Kaliningradist toomas. Seal oli olnud üks suur park Saksa masinatega - päris terved ja sõidukõlbulikud, sealt sai siis autobaasile valida. Valter Amberg oli meie meestest seal ja rääkis, kuidas olevat piiritust kanistriga kaasas olnud. Sai siis komandandile piiritust antud ja selle eest paremad autod välja valitud. Sealt tulid kolonnis saksa masinaid - Opelid, Mercedesed, Hanomagid, Aafrika Wolkswagen, üks Maybach tagaveolindiga ja mitu ZIS-5 ja GAZAiAi-d. 1949. aastal sõitsin autobaasis vana Dodge veoautoga, see oli juba ümber ehitatud, vene ratt ad all ja plekk-kastiga, furgoon oli kastis. Töökoja juhataja Ruuder läks Autoremonditöökott a konstruktoriks. Minult küsiti, et sul auto läheb autoremonti üle, kas sa tahad baasi jääda või tuled autoga kaasa. Mina noore poisina ei osanud sellest midagi arvata ja ütlesin, et tulen autoga kaasa. Nii ma autoremonditöökott a satt usingi. Autobaasist tuli üle veel Peebo Viido 7tonnine Mercedes ja Wolksvagen, Aafrika variant, tagavarakumm oli ees kapoti peal.\nFoto: Johan Logina kogust Foto: Johan Logina kogust Vabariigiaegne autojuht Viido Peebo meenutab\nAutor: Viido PeeboMinule kuulunud kaks Opel Blitz veoautot natsionaliseeriti 8. jaanuaril 1941. a. koos kahe palgikäru ja muu juurde kuuluvaga. Aktis oli märgitud väärtuseks 9500 krooni, akti koostas tollane Otepää teemeister. Töötasin metsamaterjali veol Alatskivi metskonnas autobaasi Sidur alluvuses, mis oli just moodustatud. Tegelesime metsaveoga kuni Saksa vägede Lätimaale jõudmiseni 1.-2. juulil 1941. Sealt peale rekvireeris Saksa armee ja taanduvad Läti hävituspataljoni mehed osa autosid. Minu autodest oli üks juba enne natsionaliseerimist avarii tõttu Tiigi tänaval endises Rotermanni töökojas remondis. Teine auto jäi 18. juunil mootoririkke tõttu seisma ja nii jäid mõlemad masinad alles kuni Saksa vägede saabumiseni. Pärast rinde eemaldumist, kui Tartus hakkas tegutsema Saksa välikomandatuur, kutsuti kõiki endisi autoomanikke linna transportosakonda. Autojuhid võeti arvele, kellel autod alles, jagati kätte uued saksa RO-numbrid1 ja passid, määrati loodud Tartu Linna Liiklus- ja Transpordiameti koosseisu tööle. Kel auto oli kaduma läinud, anti võimalus Vene sõjaväest mahajäänud veoauto komandatuurist sümboolse hinna eest välja osta ja käiku rakendada. Kuna minu mõlemad autod olid remondis, jäid need taganevate punaarmee riismete poolt kaasa võtmata. Uuemal nendest olid rattad all, vedasin selle Tiigi tänava Rotermanni töökojast Puiestee tn Koppa töökoja juurde. Ise sattusin töö puudusel Saksa välikomandatuuri kuulama, mis teha. Kuna oskasin kuigivõrra saksa keelt, võeti mind koheselt tööle autojuhina 3teljelise GAZ-bussi peale. Aitasin teistel autojuhtidel keeleliselt suhelda. Tänu keeleoskusele võttis Tartu Strassenverkehrsamti tsiviiltranspordi ülem Hoencke mind oma autojuhiks. Olin sel kohal kuni 1942. a mai kuuni. Seadsin korda oma 3,6liitrise mootoriga veoauto Opel Blitz ja mind määrati tööle Tartu Linna Liiklus- ja Transpordiameti koosseisu, põhiliselt Univeri jahu- ja saeveski käsutusse. Vabrik töötas Tartus paikneva Peterburi rinnet ja tagalat varustava organisatsiooni alluvuses (teravili, jahu, palgid, lauad). See kestis kuni 1944. aastani, kui punaarmee mürsud hakkasid linna kukkuma. Vanem 3,5liitrise mootoriga Opel Blitz, millega autojuht tegi avarii, jäi Rotermanni töökotta ja läks Saksa sõjaväe remondiüksuse H.K.P. 604 valdusse. Kui läksin mõni nädal hiljem autot ära tooma, selgus, et sakslased olid autolt mõned osad ära võtnud - nende oma varustus polnud veel saabunud. Kuna mul olid auto paberid-numbrid olemas, soovitati ja anti dokument, mis õigustas punaarmee poolt maha jäetud tehnika hulgast ostma omale sobiva. Transportosakonna ülemuse Hoencke abiga leidsingi endale diiselmootoriga 5tonnise Mercedes-Benz veoauto. See oli ära rüüstatud, osaliselt ilma ratasteta. Vedasin selle H.K.P. 604 töökotta remonti. Kuna Saksa rinne Venemaal taandus, hakkas H.K.P. siit ära kolima. Minu Mercedes ei saanud päris sõidukorda. Kui sõda Eestisse tuli, vedasin Mercedese Opeli sabas sõjapakku Harjumaale ja pärast rinde üleminekut jälle Tartusse tagasi. Seal hakkas tegutsema autobaas nr 4. Oma Opeli peale olin juba sõjapaos olles monteerinud Imberti puugaasigeneraatori. Sõitsin siiski veel bensiiniga kuni autobaas organiseeris klotsitööstuse. Minu mõlemad autod võeti autobaasi koosseisu. Mercedesega sõitsin hiljem nõukogude võimu ajal 1945. augustist kuni 1962. aasta 22 juunini, kokku 17 aastat. 1949. aasta 1. septembril moodustati autotranspordibaasi töökodadest Tartu Autoremonttöökoda, mille koosseisu viidi mind koos Mercedes-Benz veoautoga.__________________________________11942. aastal registreeriti Saksa okupatsioonivõimude poolt uute numbrimärkidega ümber kõik liiklusvahendid. Eestis olid kasutusel RO tähisega numbrimärgid, kus esitähed tähistasid Ida-alade Riigikomissariaati (saksa k Reichskommissariat Ostland).\nFoto: Väino Peebo kogust Foto: Väino Peebo kogust Foto: Väino Peebo kogust Foto: Väino Peebo kogust Õlleauto roolis\nAutor: Toomas HarjusNõukogude ajal vedasid Saaremaal poodidesse õlut koondis "Auto" Kuressaare majandi autod, rahvasuus lihtsalt õlleautod. Üks TA-3760 oli mõni aeg ka minu roolida. Võrreldes minu eelmise autoga GAZ-52, oli TA kabiin võrreldamatult suurem, samas oli juhikohal ruumi vähem. Aga selle konna-asendiga harjus suhteliselt ruttu. Nagu ka ebamugavama autosse sisenemise ja väljumisega.Hommikul võtsid autod "Varma" õlletööstuse hoovi pealt koormad peale ja suundusid igaüks oma ringile. Õllel (ja limonaadil - "Varmas" tehti ka limonaadi) oli suvisel ajal hea minek ja autod olid pea alati kongi laeni joodavat kraami täis. Mõnel autol oli isegi väike üheteljeline haagis taga. Kord sõitis üks Läti ekskursioonibuss tihedalt õlleauto sabas, kõik mehed olid bussi eesotsas, ninad vastu klaasi ja õgisid pilkudega ees sõitvas haagises loksuvat kesvamärjukest. Eelmisel õhtul oli vist kõva pidu olnud...TA-3760 sabas haagist vedada ei tasunud, sest auto suured gabariidid, raskevõitu rool ja suur pöörderaadius tegid ta manööverdamisvõime niigi kehvaks. Aga paberite järgi oli haagis pea kogu aeg autol sabas, nii oli kütuse kulunorm pisut suurem ja tegelik ning ettenähtud kütusekulu langesid enam-vähem kokku.Maapoodides oodati kaubaautosid pikisilmi - mehed õlleautot, naised liha- või leivaautot. Kord hakkasid ühe poe juures pingil istuvad naised uurima, mida ma poodi tõin, kas liha. "Ei, see auto on õlut täis", vastasin. "Kas täiesti täis?" tahtsid naised teada. "No mitte päris täis," vastasin ja joonistasin tolmusele kongi küljele (nii kõrgele kui ulatasin) sõrmega lainelise joone. Naistele selline piltlik mõõt meeldis. Kui selle poe õlleportsu olin maha laadinud ja hakkasin ära sõitma, uurisid naised, et kas nüüd on auto tühi. "Ei, nüüd on siiamaani," vastasin ja tõmbasin sõrmega kongi küljele uue joone, seekord veidi madalamale. Naistel nalja kui palju ja ootamise aeg läks ka rutem.Kord hääletas tee ääres üks meesterahvas ja tahtis Kuivastusse küüti. Vastasin, et sõidan küll sinna, aga põikan tee peal veel mõnest poest läbi. Kui mees kuulis, et kogu see suur auto on Saaremaa õlut täis, keeldus ta esialgu seda uskumast. Alles esimese poes õllekaste nähes jäi ta minuga nõusse. Mees tunnistas, et pole elu sees nii palju Saaremaa õlut ühekorraga näinud ja võrdles seda lausa laevaga. Sõit "õllelaevaga" jäigi mehe Saaremaa-sõidu kõige suuremaks elamuseks, nagu ta Kuivastus hüvasti jättes tunnistas.Tegelikult oli töö õlleauto peal üksjagu raske, sest kast õlut kaalus päris palju, neid tõsteti korraga aga vähemalt viie-kuue kaupa. Autol oli küll tagaluuk-tõstuk, aga poe tagauksed ja laoruumid olid kitsukesed, seega käis pea kogu töö vaid käte rammuga. TA kabiin oli tänu suurele katuse- ja klaasipinnale suvel soe nagu kasvuhoone, mõnel auklikul kruusateel loksus mootoriruumi katteluuk ka veel oma kohalt ära ja siis oli kabiinis nagu saunalaval, lisaks veel bensiiniving ja kuuma õli hais. Seega oli märg turi ja väike kaif pea kogu aeg garanteeritud. Ilma õlletagi...Kuumad ilmad ei passinud ka autole, sest tänu katlakivi täis radiaatorile oli mootori jahutusega tõsiseid probleeme. Nii olid mulle tuttavad kõik teeäärsed ojad ja suuremad lombid, kust ämbriga vett kätte sai. Õlu tahtis vedamist ja auto remontimiseks polnud aega. Sama kehtis ka lekkiva katuse kohta. Pealiskaudsel vaatamisel ei õnnestunud lekkekohta kindlaks teha ja nii sai pea kohale lakke kogunevad tilgad lihtsalt eemale juhitud.Sügise saabudes vahetasin ametit ja andsin TA üle ühele teisele juhile, kellel juhtus selle masinaga ka üks suurem äpardus. Nimelt tuli tal ühel päeval minna Tiirimetsa poodi. Tegemist oli vist mingi asenduse või vahetusega, sest see mees polnud enne Tiirimetsas käinud. Seega ei teadnud ta ka, et poe juurde viib päris kitsuke tee, mis keerab suurelt maanteelt alla täpselt täisnurga all. Suure pöörderaadiusega TA-ga pidi selleks sõitma vastassuunavööndisse ja siis kiirelt rooli lappama... Tol hommikul aga kattis lumevaip teeperved kinni ning mee ei kahtlustanud midagi kui suure kaarega maanteelt alla poe poole pööras. Ühel hetkel sai auto tagumiste rataste alt kõva pind lihtsalt otsa, auto hakkas kalduma, vajus korraks tagasi ja siis oli minek. Järgmine hetk, mida mees jälle mäletab, oli see, et ta seisis kabiinis kundepoolse ukse peal püsti, mootor veel töötas. Siis keeras ta süüte välja ja hakkas ülespoole ronima, et välja saada. Koorem tuli sealsamas maha laadida, et auto taas ratastele saada. Talvise aja tõttu oli koorem pisuke, vaid poole kongi jagu, seetõttu oli kastidel võimalust rohkem liikuda ja puruks läks oma 20 kasti jagu õlut. Täiskoormaga oleks ehk ainult mõni pudel purunenud, sest kongis polnuks liikumisruumi. Kukkumise mats oleks aga kindlasti suurem olnud ja autogi oleks ehk rohkem viga saanud. Nüüd oli aga ainult poritiib veidi mõlkis ning küljeplekid tahtsid natuke silumist. Ka kundepoolse ukse klaas oli katki, kas seda tegi küljepeegel või sohver oma jalgadega, kes seda enam mäletab. Igal juhul väga õnneliku lõpuga õnnetus.Hoolimata kõigist oma puudustest, pole TA-3760 sugugi mitte kõige halvem auto, millega ma sõitnud olen. Ka mitte TA-943 seeria autod, millega on tulnud veidi vähem kokku puutuda. Kõige halvema autoga tutvusin hoopis aastal 2005, kui käisin esindusest ühe rendifirma uusi masinaid ära toomas. Aga see on juba hoopis teine lugu...\nFoto: E. Raun Lokuta kolhoosi söögibuss\nAutor: Eno HermannPärast punaarmeed, aastal 1989 kolhoosi tööle minnes oli au kolm kuud sõita TA 6 baasil söögibussiga. Buss oli läbinud kap.remondi 1984. aastal. 1988. tõsteti pingid ringi ja paigaldati viis lauda. Söögibussina teenis kolhoosi kolm aastat kuni lammutati. Reg. number oli 4158 EAO.\nAutor: Denis LaksbergSelles furgoonis me elasime kogu perega neljakesi suviti 10 aastat, kui ehitasime oma suvila Türisalus. Sees oli buržuika ja neli magamiskohta, neist kaks magamiskohta rattakoobaste peal. Furgoon oli ostetud umbes 1982-1983 aastal ühest autobaasist Peterburi teel, juhikabiini ei olnud. Mitme värvikihi alt paistab kiri "Leib". Kere viidi vanarauaks 1994 aastal. Pilt on tehtud 89 aastal. Ei tea, mis mudel see on, aga tegemist on kindlasti TART'i toodanguga (mudel TA-943A leivafurgoon, toim.).\nAutor: Karlis OzolsSattusin 1957. a. aega teenima Tartusse, autojuhina Vojentorgi kaubabaasi Vaksali tänava ja Riia mnt. ristumiskoha lähedal. Tollel ajal sõitsid Tartu ATP numbrite 115 ja 116 all Tartus valmistatud väga ilusad autobussid (TA-1 toim.). GAZ-51 baasil tehti busse ka Riias (RAF) ja Kaunases (KAG). Tartu bussid olid neist palju ilusamad. Hiljem, peale teenistust, töötasin Eestis autojuhina ja sai ka TA-6 rooli taga tuhandeid kilomeetreid sõidetud. See oli Viljandi Autobaasi nr. 8 Abja filiaalis (nii vist nimetati). Paraku see buss oli juhile paras katsumus, rool oli istme suhtes nihkes, vaatevälja ahistas küljeklaasi raam, käikude vahetamine oli ebamugav ja starterit sai käivitada parema käega. Sellel ajal oli veel käigus liin Abjast Riiga ja olin vist viimane, kes seda liini TA-6-ga pidas. Buss oli Tartus nähtuga pehmelt öeldes tagasihoidlik ja jäi päris kõvasti RAF-ile nii välimuselt kui mugavuselt alla.\nSõmera Sanatooriumi TA-6 60ndatel\nAutor: Gunnar Teas, Tarmo RiisenbergFotol on Sõmera Vabariiklik Kopsutuberkuloosi Sanatooriumile kuulunud TA-6 autobuss. Foto pärineb 1965-66. a. See buss tuli Sõmerale Tartusse remonti saadetud vanema, nö "ninaga" bussi vastu. Kuid see polnud uus, vaid Tartus kapitaalremonditud Haapsalu autobaasi buss. Bussijuhte oli mitu: vahetevahel sõitis bussiga Kalev Teär, kes töötas Sõmera hooldekodus bussijuhina veel ka 2003. aastal. Teine, nö põhibussijuht oli Arvid Kilumets, kes ise käis 1964. aastal Tartus, Ilmatsalus bussil järgi. Peale paariaastast kasutamist Saaremaal läks buss uuesti Tartusse remonti. Buss põles maha koos garaažiga.Pildil olev buss erineb originaalmudelist, samas on veel säilinud mitmed originaalmudeli detailid (suunatuled, teekonnaaken, vanemat tüüpi tehaseembleem, üks katuseluuk). Välja on vahetatud vaakummehanismiga liigenduks. ümberehitus pärineb umbes 1965-1966 aastast.\nFoto: Gunnar Teas Mõned mälestused Värskast...\nAutor: Marko DolgoshevKah veidi mälestusi Tartu toodangust... Millalgi 80ndate alguses toodi Värska keskkoolile kapremondist TA-6. Esialgu seisis see õpetajate maja juures, otse direktori akna all. Hoolimata keelust ronisime koos direktori poja ja tema sõpradega sinna sisse. Uksed olid küll lukus, aga väiksed poisid mahtusid ometi aknast sisse ja avasid siis teistele ukse. Buss oli muuseas erandliku värviskeemiga: tavalise rohelise või sinise triibu asemel ilutses seal punane, natuke oli kollastki. Kindlat juhti bussil ei olnud. Kui vaja oli, tuli suvaline D-kategooriat omav klemm juhiks. Seetõttu oli bussi läbisõit äärmiselt väike. Minagi olen sellega 2 korda ekskursioonil käinud.Meenub lugu, et vist 1985ndal aastal käisime Mõniste koduloomuuseumis. Vahetult enne metsapeatust, kui bussil veel kenake hoog sees oli, avas üks klassivend ukse ning hüppas välja, mispeale ta bussijuhilt kõvasti sõimata sai. Hiljem, 1986, kui valmis uus koolimaja, ehitati ka kooli tehnika jaoks garaažid, ning see buss seisis seal üsna puutumatult kuni Eesti iseseisvumiseni. Mis temast hiljem sai, kahjuks ei tea.Kuigi endal eriti kogemusi pole, toon siinkohal ikkagi ära veidi vanemate koolivendade memuaarid. TA-6 oli ka Värskas asuval õpetajate täiendusinstituudil (Vabariikliku Õpetajate Täiendusinstituudi Värska Õppebaas, toim.). Suur osa vanemaid pedagooge peaks vähemalt teoreetiliselt Värskas täiendõppel käies sellega sõitnud olema. Selle juhiks oli Paul Tillo. Vanemad kaasõpilased rääkisid, et Tartusse teatrisse sõites armastas bussijuht Paul pea terve tee õpetajale korrutada: "Magda, sul ommava hää latsõ, Magda, sul ommava hää latsõ!"Omal ajal joonistasime isegi sellest karikatuure, kus õpetaja Magda vastas: "Paul, sul om hää buss!", (kuigi tegelikult õpetaja seda ei öelnud). Ei tea, kas see oli iseloomulik kõikidele TA-6tele, aga see konkreetne buss üllatas tihti oma töökindlusega (õigemini selle puudumisega). Vähegi pikemal sõidul tükkis ta streikima. Bussijuht Pauli kõige süütum kommentaar oli: "Ak-ak-ak-akuklemmi ommava rosteh!" Veidi tõsisem oli lugu siis, kui ta ütles: "Kodo saa - õkvalt võta mootori maahha!"Mis sellest bussist saanud on, kah ei tea, minu arvates ei kuulu kumbki Värskas seisva vraki hulka (kuigi täpselt ei tea).Viimane sõit TA-6ga jääb kevadesse 1994, kui ma õppisin Luua metsakoolis ja käisin praktikal. Buss kuulus Kaarepere metsakatsejaamale (Eesti Metsainstituudi Kaarepere Metsakatsejaam, 1973-1992, toim.), ilmselt on seegi institutsioon tänaseks (koos bussiga) kadunud. Naljakas oli juba see, kuidas bussi tangiti. Siis olid veel igal vähegi suuremal asutusel oma bensiinijaamad. Tankur ei lugenud miskipärast liitreid, ja siis mõõdeti bensiinikogust ämbriga. Bussijuhiks oli Ülo-nimeline mees, keda terve kursus hiljem parodeeris. Nalja tegi see, et käigu vahetamiseks pidi juht ennast istmel kõvasti pöörama, enne kui õige käigu sisse sai lülitda (käigukang asus ebanormaalselt kaugel juhi selja taga). Groteski lisas fakt, et kolmas käik puudus, mistõttu Ülo pidi teise käiguga niipalju kiirust üles ajama kui vähegi suutis (meenutagem GAZ 51 mootori "võimekust"!), ning seejärel neljanda "rauda panema".Üks kurb lugu kah. Mu klassivenna isa, kes viis Värska-vett Venemaale, sai TA roolis olles surma (tegemist oli [vist] pea tuttuue autoga.) Igatahes oli see juba uue kandilise ninaga. Lugu juhtus 1988 sügisel. Kusagil Pihkva kandis asus ta traktorist mööda sõitma ning sattus laupkokkupõrkesse KAMAZiga. KAMAZi juht sai raskeid vigastusi, aga mu klassivenna isa hukkus koheselt. (Kabiini tagaseinal olevat olnud raskelt sisse pressitud mehe jälg.) Aga samas - kas on olnud ühtki autotehast, mille toodangu läbi ükski inimnene poleks hukkunud? Pakun suvaliselt, et Tartu toodangu hulgas on see suhtarv minimaalne. MPC 1-53\nAutor: Peeter Tiisväli1982 jaanuaris läksin õppima tollasesse ATMM õppekeskusesse Sõjamäel. Sääl praegu Susi kaubanuskeskus. Õppeautoks oli meil MPC 1-53 kallaja. Kusjuures kallutas kõigisse 3 suunda. Kevade poole toodi Tartust uus kabiin. Sai siis seda terve grupiga vahetatud, vana käsitsi maha, uus samamoodi peale. Ma ei tea kas oli tolle uue kabiinil mingi eritellimus aga sääl oli sees juba Ikaruse istmed ja wana Wolga kell. Auto number oli 68-14 ESK(L). ETV oli lavameeste autoks ka MPC 1-53. Kuni 90 alguseni oli kasutusel pruuni kabiiniga variant, oli üks ilusamaid ETV autosid. Siis aga saadeti too Tartu tagasi ja vast tuli hulga kehvem auto kui eelmine. Aeg oli juba wist sääne, et polnud enam juppe millest teha...\nÕisu sovhoosi TA-6\nAutor: Kalju SaunorisMul on kogemus nii vanema kui ka TA-6-1-ga. Oli aasta 1987 oktoober, olin just naasnud vene kroonust. Et TPI-s algas armeest vabanenutele õppetöö detsembris, otsustasin kuu aega sovhoosis bussijuhiks olla. Saingi siis TA-6 peale. Omapärasest pedaaliastuset on kõik teadlikud. Tollel bussil oli aga veel üks "ekstra" - nimelt ei seisnud 4. käik sees. Et aga sõita saaks tuli kasutada puupulgast abinõud, mis käis käigukangi ja armatuuri vahele ja hoidis nii käigu sees. Küla vahel sõiduks sai käigukangi seada parema jala põlveõndlasse ja niimoodi käiku sees hoida, sealjuures pidi varbaotstega gaasi vajutama. "Originaalis" kinnitus kere raami külge klambritega. Kõik eluaegsed bussijuhid ehitasid kammitsate peale ümber, sest kruusateedel loksusid klambrid lahti (nagu ka sellel, millega mul tuli sõita) ja siis oli põnev kui rool istme suhtes üles-alla käis. Ära märkimist väärib olematu soojendussüsteem. Esiklaasile juhiti sooja õhku radiaatori tagant toruga isevoolu teed. Talviti sõidedi avatud kapotiga. Tõsised juhid tõstsid talveks radiaatori salongi. Pidurid pärinesid GAZ-51-lt, st. olid ilma võimendita. Mälu järgi kaalus tühi TA-6 buss ca 4 tonni, kui sinna veel lisada kuni 30 inimest (seisjate tarvis paigaldati torusid, mis vabrikuvariandil puudusid), siis oli sellise massi pidurdamine päris tõsine töö, oli hetki, kus piduril tuli kahe jalaga seista, et riistapuu seisma saada.Remonditehnoloogiagi oli "inimsõbralik", mootori (51 mootor ei kestnud kuigi kaua) vahetus toimus salongi kaudu, vaja oli pikka toru, mis pandi läbi juhiukse ja reisijateukse ning 6 meest. TA-6-1 oli juba tsiviliseeritum. Käiku oli küll ebamugavam vahetada (naljamehed rääkisid, et enne võid käe õlast väja väänata kui käigu vahetatud saad).Vt. sama buss Vrakigaleriis\nAutor: Urmet Kaareste1989. a. saadeti meid koos paari kursakaaslasega ühte Tartu lähedal asuvasse sovhoosi sügiseseks abitööjõuks.Autobuss, mis sealt järele saadeti, oli loomulikult TA-6. Bussijuht võttis linnast peale ka ühe tuttava, kes istus sellel pingil, mis oli juhi selja taga, seljaga sõidusuunas. Kuna sellid pidid juttu vestma ja viisakad inimesed (autobussijuhid ON viisakad inimesed) vaatavad üksteisele otsa, siis sõitsime suurema osa teest bussi enese tarkuse järele. Juht hoidis vasaku käega rooli, oli kõhuli mootorikattel ja suhtles...\nRäpina Metsamajandi töötajad ekskursioonil Hiiu- ja Saaremaal\nAutor: Urmet KaaresteFotodel Räpina Metsamajandi töötajad ekskursioonil Hiiumaal ja Saaremaal. Esimesel fotol paistab kolm TA-6 bussi, esimene ja viimane Räpina MM omad numbritega 16-60 эси ja 24-39 эсв, keskmine võõras. Taustal Tahkuna majakas. Registreerimisnumbriga 16-60 эси bussi juht oli Paul Viinapuu, teisel fotol vaatab Paul juhiaknast välja.Fotod: Pauli vennapoja Tiit Viinapuu kogust.\nFoto: Tiit Viinapuu Foto: Tiit Viinapuu Meenutus aastate tagant\nAutor: Tuve KärnerVõis olla aasta 1976/1977 kui olin saanud just II liigi load ja võtnud vastu bussijuhi koha TA-6 peale tolleaegses Järva-Jaani kolhoosis. Need olid ajad kui suhteliselt suures autopargis oli iga päev midagi vedada kõigil autodel. Ja nii saadeti mind bussiga ühte osakonda, kus asus sigala, söökla jaoks liha tooma ja anti kaasa laadijaks üks paras vigurivänt Villu. Sigalas juhtus väga kiire aeg olema ja nii anti meile terve siga tükeldamata kaasa. Majandikeskusest läbi sõites palus Villu mul korraks kontori juures peatuda, et raamatupidamisse sisse astuda. Enne bussist väljumist tõstis ta aga sea ilusasti istme peale istuma, pani oma sonimütsi talle pähe ja "Priima" suitsu ette. Mul oli hirmus häbi, aga teha polnud midagi, sest Villu vempude vastu ei saanud keegi. Tänaseni on meeles nende kontorinaiste näoilme, kes sellest vaatepildist osa said.\nRäpina Kultuurimaja autobuss TA-6\nAutor: Urmet KaarestePõlva rajooni kultuuritöötajad käisid 1980. a. reisil Põlva-Pihkva-Novgorod-Leningrad. Koolivaheaeg, kõigil lapsed kaasas. Puhkepeatuses tehtud pildil on näha bussi topeltkojamehed. See vaakumiga, mida tehasemehed tegid ja elektrimootoriga, mille onklid ise sebisid. Bussijuht, onu Ado Jõks istub supikausiga pildi paremas servas. Supitermose juures kükitav tütarlaps on onutütar, tolleaegse hüüdnimega "Abibussijuht". Mootorikattel istudes tegi ta suurema osa sõite kaasa. Kultuurimaja logo on ka näha: stiliseeritud KM. Riiklik numbrimärk 23-26 ЕАЕ\nRäpina Aiandustehnikumi autobuss TA-1A\nAutor: Urmet KaarestePildid on tehtud 1962. a. Räpina Aiandustehnikumi reisil Karpaatidesse. Fotode autor ja omanik on Rein Rätsep.TA-bussidel oli originaalis varuratas kinnitatud raami külge kronsteiniga. Ligipääsuluuk oli bussi parema külje alumises servas, reisijate uksest tagapool. Onu Ado Jõks kirus, et selle luugiga oli ilmast ilma jama - kui ratast vaja oli, ei tulnud luuk lahti, kui aga korra oli luuki avatud, ei jäänud ta kinni. Räpina Aiandustehnikumi leidlik autojuht on ratta kinnitanud tagaluugi külge. Reis on käinud Venemaal, aga Rein Rätsep (foto autor) ei mäleta detaile.\nFoto: Rein Rätsep Foto: Rein Rätsep Foto: Rein Rätsep Räpina Metsamajandi autobussid\nAutor: Urmet KaaresteFotodel on omaaegse Räpina Metsamajandi 1960ndate kapitaalremondi läbinud autobussid. 16-60 эси numbriga bussil on suunatuled juba uuemat nägu, aga katusetuled on mõlemal vanad. Kojamehed pandi tehases akna alumisse serva ja töötasid vaakumiga (karbussist saadava hõrendusega) aga selle süsteemi töökindlus ei olnud just tippklassist - tühikäigul polnud jõudu ollagi. Autojuhid meisterdasid ise elektrimootoriga kojamehed külge.Fotod: Urmas Udso erakogu\nFoto: Urmas Udso Foto: Urmas Udso Venemaa avarustel.\nAutor: Uudo SaksusHea lugeja! See oli hilissügisel 1971. aastal, kui tehasesse saabus ärev uudis Gorkist. Üks meie GAZ-52 koos haagisega ("kutsikas") ei saanud alustada koormaga kojusõitu, sest mootor ei tööta.Otsustati saata päästeekspeditsioon, koosseisus tehase lipulaev diiselauto MAZ-200 ja kaks meest. See oli Minski Autotehases valmistatud Ameerika firma GMC analoog, kandejõud 7 tonni, mootori võimsus 120 HJ, maksimum kiirus 65 km/h. Reisi algus möödus viperusteta. MAZ mürises juba Novgorodi-Moskva maanteel, kui õhtu lähenedes tekkis äkki ummik. Liiklus oli täielikult seiskunud, nii kaugele kui pimedas silm seletas, seisid autod pikas reas. Eespool oli avarii, kus külili paiskunud poolhaagisega furgoonauto põles heleda leegiga. Kulus veel tund-poolteist, enne kui pääsesime uuesti liikuma. Diisel müriseb rahulikult ja näen, et kõrvalistmel on Une-Mati Märdi üle võidu saanud. Tunnen, et minugi silmad muutuvad raskeks, seepärast avan tasakesi külgmise akna. "Ole inimene, külm on!" sõber on üles ärganud. Püüan seletada, et kaugsõidu kabiinis peab olema värske õhk. Selle jutu peale istub Märt ise rooli taha. Moskva veel ei paista, sinna jõuame järgmisel hommikul. Oktoobrikuu oli alles lõppemas, aga Venemaal oli varajane lumi maha sadanud. Vladimiri lähedal algas eriti vaevaline teekond, maantee oli halvasti lumest puhastatud, kinnisõidetud lumi ja tuisuvaalud kohutavalt konarlikud. Kiire sõit ei tule kõne allagi, venime teosammul. Küsin Märdilt, kas ta juba juhi kohta vahetada ei taha? "Ei soovi," tuleb vastus, "roolist saab kinni hoida, kõrvalistuja põrkab ainult peaga lakke pidevalt."Nii kulus meil viimase 200 km läbimiseks ca 8 tundi. Aga kohale me jõudsime ja hea meel oli kohtuda kolleegidega.Koorem sai pärast puhkust ümber laaditud, GAZ-52 puksiiri haagitud ja järelhaagis "kutsikas" leidis koha MAZ-i veokastis. Ees ootas kodutee.\nAmeerika auto järeltulija\nAutor: Uudo SaksusHea lugeja! See lugu on Dodge'st. Küsite, kuidas TA ja Dodge kokku sobivad? Püüan mälu järgi seletada. Ameerika sõjasangar oli väsinud ja saadeti vanaduspuhkusele, aga asutusele ometi sõidukit hädasti vaja. Tehase meistrimehed nuputasid ja arutasid, et auto tuleb kokku monteerida olemasolevatest vahenditest, ainult istekohtade arv ja näiteks pikkus peaksid meenutama esivanemaid. Selleks lühendati tugevalt GAZ-51 raami, sõiduki väliskujuks oli GZA-651 eriti lühike variant, vist oli 9-10 istekohta.Kui selle auto teenistus 70-ndate aastate algul lõppes, alustas varsti transpordi osakonnas oma sõitu autobuss TA-9A2, mille sõidulehele ikka veel vahel Dodge kirjutati.\nFoto: Eesti Maanteemuuseum Foto: Väino Peebo kogust Foto: Johan Logina kogust Foto: Johan Logina kogust TA Rännumees.\nAutor: Uudo SaksusHea lugeja: Tahan Teile jutustada TA-st, millele oli saatuse poolt määratud hoolitseda paljude teiste TA-autode korrasoleku eest. Mudel TA-9E2, reg. märk 71-62 ЭCK, töökohaks oli nimelt autoremonditehase varustusosakond. Siis oli aasta 1971, tootmismaterjalide eraldamine tehasele toimus limiidi alusel kvartalite kaupa. Nii et kui algas uus reis, oli sihtkoht tavaliselt tuttav - Pihkva, Riia, Cesis, Leningrad, Moskva, Gorki, Uljanovsk. Auto oli ehitatud GAZ-53F alusele, mootori võimsus 90 hj, istmed "Ikaruselt". Tartu-Tallinn-Tartu reisi sõideti kohe mitu korda nädalas. Kord juhtus Leningradist kojusõidul avarii, ees liikunud kallur pidurdas äkiliselt ja TA sõitis sellele tagant otsa. Kokkutulnud venelastest seletas keegi: "nüüd lõhkusite Bulgaaria auto ära, seda te enam korda ei tee!" suured tänud eksperimentaalbrigaadi meestele, auto sai korda. Järgneb...Uljanovskis ei olnud kord hotelli parkimisplatsil ruumi ja TA jäi ööseks Lenini muuseumi lumest puhtaks harjatud väljakule. Hommikul oli miilits kohe juures: "Anna 1 rubla hommikusöögi raha", tema olevat autot kogu öö valvanud. Tegelikult pidi ta valvama muuseumi.N. Liidu linnades võis tihti näha kohalikke TA-autosid, vahel toodi neid ka eestisse kap. remonti n.ö. sünnimaale. Tartu ART autojuht Eduard Märtin\nAutor: Urmet KaaresteTehase kauaaegne juhataja Lembit Järv oli kibe autosportlane. Allpool mainitud Eduard Märtin töötas tehases hr. Järv'e autojuhina. Koos võtsid nad osa mitmest tähesõidust, Eduard juhtis ja Lembit luges kaarti. Võidusõiduautoks oli ennesõjaaegne Steyr 220. Fotol on Eduard Märtin üksinda. Auto riiklik numbrimärk РС 86-62Foto Eduard Märtini lapselapse Kristi Sein'a erakogust.\nFoto: Kristi Sein Põlva MET\nAutor: Urmet KaarestePõlva Mehhaniseeritud Ehitustrusti (MET) Räpina jaoskonna töötajad sõidavad õhtul töölt koju. Ettevõtte embleem on bussil suunatule ja ukse vahel. Pildistatud 1983. a. kevadtalvel.\nFoto: Urmet Kaareste Tartu Autoremonditehase nr. 3 töötajad ekskursioonil.\nAutor: Urmet Kaareste1957. a. käis Tartu Autoremonditehase nr. 3 kollektiiv reisil Läti-Leedu-Elva-Peedu. Autobussi juhtis tehase töötaja Eduard Märtin. Fotod Eduardi lapselapse Kristi Sein'a erakogust.\nFoto: Kristi Sein Foto: Kristi Sein TA-6 matusebuss\nAutor: Urmet KaaresteTA-6 kasutusel matusebussina. Tagaluugist sai kirstu sisse lükata, istmete vahele mahtus ära. Matuserongi tagumises TA-6 bussis olid ilma autota peielised ja orkester.\nFoto: Urmet Kaareste TA-6 Karpaatias\nAutor: Urmet KaaresteTA-6 käis 1960. a. augustis Tartu sünnitusmaja töötajatega ekskursioonil Karpaatides. Buss koos juhiga oli Tallinnast, arvatavasti tervishoiuministeerimi oma. Reisija Malle Rätsep'a piltidelt saab lugeda, et käidi Rumeenia piiri ääres. Reis on toimunud vähemalt 12 päeva (märkus fotolt: “XII päev, 17.08.1960, kolmapäev - Kus inimjõudu vaja läks”). Taheti tõusta Goverla mäe tippu, aga oli vihmane aeg ja tõus ebaõnnestus. Vihma ja libeduse tembud on näha paljudelt piltidelt. Bussi registreerimisnumber oli РХ 04-25\nFoto: Urmet Kaareste Foto: Urmet Kaareste Foto: Urmet Kaareste Foto: Urmet Kaareste Foto: Urmas Saare TA-9C Tallinnas\nAutor: Jorven RangPostiveofurgoon TA-9C Tallinnas 70ndatel.\nRäpina Kultuurimaja TA-6 buss\nAutor: Urmet KaaresteTA-6 valmistamisaastaga 1960 kuulus Räpina Kultuurimajale. Minu onu Ado Jõks sai selle juhiks 1974, kui autobuss tuli teisest kapitaalremondist. Buss oli käigus 1990. aastani, käies selle aja jooksul veel kaks korda kapitaalis. Eestist väljaspool käis buss Leningradis, Brestis (pikim sõit üldse), Riias, Palangas, Nidas, Novgorodis ja Pihkvas. Onu sai hiljem veel 2 Tšernigovi tehase bussi, esimene GAZ-52, teine juba GAZ-53 agregaatidel, kuid parimaks peab ta ikka TA-d. Bussi omapärase pedaalide asetusega (vasakult sidur-gaas-pidur) harjus ta nii ära, et korra sõitis Moskvitšiga tõkkepuusse kuna “sel oli piduripedaal vales kohas”. Onutütar rändas eelkooliealisena tihti kaasas, tema jaoks oli väike tool mootorist paremal ja kui ta väsis, magas mootorikattel. Buss elas mõlemad järjestikused Tšernigovid üle ja jäi ise tagasilla rikke tõttu 1990 seisma. Sild oli olemas ja onkel võttis hoogu, et see asendada, aga ööl vastu 28. maid 2003 hävis buss tulekahjus.\tVt. sama buss Vrakigaleriis\nFoto: Urmet Kaareste Foto: Urmet Kaareste Foto: Urmet Kaareste Foto: Urmet Kaareste Harju rajooni «Koidula» kolhoosi autobuss TA-6\nAutor: Tarvo PuuseppEndise Harju rajooni «Koidula» kolhoosi autobuss, asus algselt Padisel. Kolhoos sai bussi 1960-alguses Keila tuletõrjelt, oli aastaid kasutuses olnud ja suhteliselt halvas seisukorras. Buss remonditi ja seati sõidukorda oma jõududega kolhoosi töökojas Padisel. Järgnevatel aastatel käidi bussiga mitmetel ekskursioonidel väljapool Eestit, muuhulgas Karjala ANSV-s. 1970. aastate keskpaigas saadeti masin Tartusse kapitaalremonti. Tagasi tulles olevat bussijuhi Valdur Kaljuranna sõnul buss olnud halvemas seisukorras kui enne. Pikematel sõitudel oli põhiliseks probleemiks bensiinipumba ülekuumenemine, talvel ei piisanud salongi kütmiseks olemasolevast küttesüsteemist. Juhikoht oli väga ebamugav - juhiiste asus rooliga võrreldes kergelt nihutatuna, mistõttu tuli rooli taga istuda küljega. See muutis juhtimise äärmiselt ebamugavaks. Omamoodi harjumist nõudis ka siduri- ja piduripedaali vahel asunud gaasipedaali kasutamine. Teistkordse kapitaalremondi läbis buss 1981. aastal Tartus. Viimati sõitis 10-15 aastat tagasi kui kolhoos veel töötas. Pärast seda seisis endise bussijuhi heinaküünis. Küüni katus tilkus aga läbi ning seetõttu mädanes bussi vasaku külje puitkarkass läbi ja varises maha. Bussi kasutati kolhoosi töötajate ja koolilaste veoks. «Koidula» kolhoosi endise bussijuhi, Valdur Kaljuranna sõnul olid Tartu tehase bussid võrreldes teiste vene bussidega ühed ebamugavaimad ja viletsaimad. Põhiline miinus oli salongi ning juhikabiini kitsus. Tema sõnul, langes kapitaalremonditud busside kvaliteet tunduvalt 80-ndate alguses. Vastupidiselt bussidele olevat aga Tartus 1960-ndatel ehitatud TA-9-seeria furgoonautode juhikabiinid seest soojad ning mugavad olnud. Kaljuranna sõnul olid vene bussidest kõige paremad PAZ-bussid, mida võib veel praegugi, mitukümmend aastat hiljem Eesti maarajoonides kasutuses näha. Vt. sama bussi VrakigaleriisMemuaarid Valdur Kaljurannalt pani kirja Tarvo Puusepp (30. august 2004, Audevälja)\nFoto: Valdur Kaljurand Hõbehalli tegelikkus ;)\nAutor: Peeter TiisväliMina olen tolle vana hõbehalliga paar korda Tallinnast Tartusse sõitnud. See võis olla 69 või 70 aastal. Tollel bussil oli juhi taga metallsõrestik, mille all suur laud, kus peal mehed viina ja õlut jöivad. Ema õppis tol ajal TRÜs ja võttis mind mõnikord lasteaiast varem ära, Tartusse kaasa. Siis oli buss aga juba tumehall. Katusel oli raam ja sinna viis redel. Sõidust veel niipalju, kestis kohutavalt kaua, suitsu oli kõik kohad täis kuna onud tinutasid ja panid jooki. Peaaegu alati seisime Mäo ülesõidu taga. Olin tollal 5-6 aastane.\nEesti Raadio «Hõbehall»\nAutor: Tarvo PuuseppEesti Raadio kolmas «hõbehall» võeti kasutusele 1957. aastal kui vana, Horch maastikuautole ehitatud reportaazhiauto oli täielikult amortiseerunud nii veeremi kui sisseseade osas. Uus «hõbehall» koosnes kolmest ruumist: juhikabiin, stuudio ja foonika, milles asus heliaparatuur. Stuudio laes oleva luugi kaudu oli reporteril võimalik teha reportaazhi ka sõidu ajal. Reportaazhibuss oli varustatud nelja mikrofonikanaliga, nelja magnetofoniga, raadiovastuvõtja, televiisori ja ultralühilainesaatja-vastuvõtjaga, nii et võis anda reportaazhe kohtadest, kuhu autoga ligi ei pääsenud. Sisse ehitatud aparatuur võimaldas kohapeal kokku seada ka kõige komplitseerituma saate. Samaaegselt oli võimalik teha ülekannet, helilindistada või monteerida varem salvestatud saadet.Auto oli sisustatud heliinsener Aksel Sikka projekti järgi. Tehnilised seadmed monteerisid Raadioinformatsiooni komitee tehnilise keskuse töötajad Alfred Saarnak ja Arnold Ventsel, kellest sai ka uue «hõbehalli» «mikserimees». Ultralühilainesaatja-vastuvõtja aparatuuri projekteerisid ja ehitasid insenerid Skone Pallo ja Eduard Schultz.Esimeseks sõiduks sai raadioekspeditsioon kuuendale ülemaailmsele noorsoo- ja üliõpilasfestivalile Moskvas. Reporteriteks olid Valdo Pant, Lembit Lauri, Udo Ugaste, Gunnar Hololei, Heino Mikkin ja Ivar Trikkel. Teadustas Rein Lepik. Saadete toimetamise ja kogu organisatsioonilise tööga tegelesid Aado Slutsk ja Ene Hion. Töö oli huvitav ning pingeline. Iga päev anti eetrisse mitu originaalsaadet. Sama aasta oktoobris tegi «hõbehall» veel teisegi pikema sõidu marsruudil Tallinn - Kingissepp - Leningrad - Novgorod - Pihkva - Velikie Luki - Riia - Kaunas - Vilnius.TA-6 baasil «hõbehall» oli aktiivses kasutuses kuni 1968. aasta sügiseni, mil saadi uus Škoda Lux kiirbussi baasil Tšehhoslovakkias ehitatud heliautobuss. Seda enam hõbedaseks ei värvitud ning seega jäigi eelmine TA-6 baasil reportaazhibuss viimaseks «hõbehalliks».Alltoodud meenutused pärinevad 1968. aastast, mil viimane «hõbehall» pensionile saadeti.Valdo Pant meenutab (stenogramm raadiosaatest): Ühel sügisööl ootas «hõbehallide» perekonna viimane reportaazhiauto Iklas oma järglast, Tšehhoslovakkiast saabuvat uut heliautobussi Keskööl see tuligi. Andis üle koduvabariigi piiri sõites võimsa helisignaali, mis poolelt väikealevi rahvalt une silmist viis, ja pilgutas oma tulesilma teejoonel üles rivistatud Eesti Raadio heliautobusside vastutulnud eskordile. Siis lõi puu otsa üles veetud võimsast valjuhääldist kõlama Arno Ventsli tont teab kus ja millal helilindistatud puhkpillimarss «Vanad sõbrad» ja nüüd oli juba kogu Ikla üleval, et elada kaasa Eesti Raadio lipulaevade vahetumisele. Noh, vanapoiss! Taskurätikusse nuuksatamiseks ei ole meil kummalgi ilmselt põhjust, elame veel. Kuid üht sinu rekordit meenutaksin ma küll. Sa olid alles paar nädalat vana ja kõndimagi õppisid Tallinna - Moskva vahelistel kilomeetritel, kuid seniajani ei ole ükski neljarattaline maailmas rikkunud suures Moskva linnas nii põhjalikult liiklusmäärustikku ja igasuguseid ajutisi korraldusi kui sina tookord ülemaailmsel noorsoo festivalil. Pealegi toimus see täiesti ametlikult ja paljukordselt protokollitult. Seda tunnistasid Riikliku Autoinspektsiooni loendamatud ettekanded festivali liikluskeskusesse, millest meil tookord, 10 päeva, aimugi ei olnud. Nimelt: «Üks hõbehall Kummitusvanker ristleb mööda Moskvat, päritolu - ilmselt Soome.» Me mõistame kõik, see toimus väga õilsa sihiga: anda iga mehe ja masina kohta rekordilist toodangut. Mäletad veel, kui Kruusel (Ants Kruusel) sõitis ja piip oli suus ja Ventsel (Arnold Ventsel) ütles, et maisiviin ei ole inimese jook. Alles viimasel festivalipäeval tõstis autoinspektor meie ees vöödilise saua ja ütles: «Stopp, vennad partisanid, nüüd olete meil peos! Me teame väga hästi, et selles autos töötab Suomen Yleisradio, kuid mitte ainult Soome raadio, vaid ka Eesti Raadio ja olgu see teil viimane kord.» «Tak totšno, seltsimees kapten! Ongi täpselt viimane, just täna sõidame Tallinna tagasi.» «Head teed teile minna!» Ja sulle siis, vana hall, samuti. Läbi raskuste tähtede poole, s.t. pensionäridega seenemetsa, nii et tuli rummus.Lembit Lauri meenutab: Ma ei mäleta, millal see täpselt oli, aga kindlasti hea hulk aastaid tagasi. Kohtla-Järvet külastas üks välismaa delegatsioon ja peeti vajalikuks, et «hõbehall» neid ringsõidul saadaks. Hall kui aeglasem pidi startima mõnevõrra varem. Nii saigi väljasõidu suhtes kokku lepitud, et see on kell 8 hommikul raadiomaja eest. Minu peavari asus tollal Meriväljal. Töötanud eelmisel õhtul ja üldse eelmistel päevadel kaua, juhtus see kõige proosalisem - ma magasin sisse. Väsimus oli äratuskella helinast tugevam. Kui mingi ajus poolärkvel püsinud valvur mul siiski lõpuks andis käsu silmad lahti teha, puudus 17 minutit kaheksast. Olin muidugi silmapilk püsti, riides ja jooksin, nagu jalad võtsid, bussipeatuse poole. Aga see oli ju Meriväljal. Aegsasti enne Sadama peatust olin esimene uksel, et sekunditki kaotamata välja hüpata ja jälle andsin jalgadele valu. Kui Kreutzwaldi ja Gogoli tänava nurgale jõudsin, kust raadiomaja juba paistab, oli «vana hall» see, mida nägin. Väärikalt sõitis ta raadiomaja väravast välja, peatus nagu korraks, või paistis see mulle nii, pööras siis aeglaselt saba minu poole ja kadus Tartu maantee suunas. Hüvasti, hall! Olen neid sõnu siis varemgi peaaegu ahastades hüüdnud. Mis sai aga tookord mahajäänud reporterist? Ta peatas esimese mööduva sõiduki ja ähmi täis, nagu ta oli, seletas, milles asi. Aga aru tast saadi ja linnapiiril püüdis väike «Moskvitš» «hõbehalli» kinni. Iga kord, kui see lugu mulle meenub, tunnen end võlglasena tolle brüneti daami ees. Oleks mul oidu olnud tolle auto numbergi üles märkida. Paluksin siis siinkohal veel kord vastu võtta südamlikud, kuigi hilinenud tänusõnad. Ja veel üks väike, kuid vajalik täiendus. Vana «hõbehall» ei olnud tol korral oma pärisperemeeste käes, Arno (Arnold Ventsel) ja Ants (Ants Kruusel) olid siis vist puhkusel, kui ma ei eksi.Mari Tarand meenutab: Enne väljasõitu raadiomajast mõtlesin niimoodi: «Armas aeg, niisuguse kuumusega minna selle autoga, see ju tapab!» Juuli oli tõepoolest kuum ja autos tundsime end nagu praepannil. Jalad mootori lähedal lausa kõrbesid. Ainult juua, ainult vett, ainult (sest neetud) autost välja! Muid soove ei olnud. Hetkeks ununes kuumuski, kui Arno Ventseli kätte ilmus pakk mälestusi, vanad pildid, «hõbehalli» arhiiv ja päris räbaldunud rindeleht. «Te hoiate neid autos?» küsisin ja mõistsin kohe vastust saamatagi. Ühel kaalupoolel oli tolm, kuumus ja õhupuudus, teisel pool mälestuste ja tõdede koorem, mida kõigil teedel kaasas kantakse, nooremate jaoks. Mulle meenus seepeale mu esimene sõit ses hõbeautos, praktikandina, üliõpilasena. See kord, kui ma mõtlesin, et armas aeg, ma saan selle autoga minna. Seesama kord, kui Arno Ventsel minu eest tarviliku intervjuu peaaegu ära tegi. Seesama kord, kus auto pakkus mulle kõike, mida arglik praktikant vajas: tuge, kaitset, toetust, usaldust, seltsi, julgustamist, kindlust. Ja koht ses autos justkui võttis mu raadiotegijate pere liikmeks. Ja praegu pani lausa naerma mõte sellest, kuidas ma tukkuma jäin, kui Arno Ventsel taas «hõbehalli» mälestusi pajatas. Tookord ma kartsin, et ta pahandab, inimene jutustab südamest, see seal aga tukub hoopis! Siis kuulsin onu Ventseli sõbralikku porinat: «Noh, kes siis sedamoodi kõveras siin tukub, Siia taha makkide peale saab täiesti korraliku aseme teha.» Oli hea ase tõesti, kuigi loksutas hirmsasti. Ärkasin selle peale, et auto peatus juba Nõmmel ja Arno Ventsel astus autost välja. Ta läks suveöös oma maja poole, käes suur rukkilillekimp, sest kodus ootas raadiomehe naine.Ivar Trikkel meenutab: «Kihnu Jõnni» ja tema tegijate lindistamine on küllap vist alatiseks talletunud kuskile mälusalvedest. Mitte et see oleks olnud mingi eriline olukord kerida kaablirulle kokku kunagi hommikupoolses öös, neid kordi on «hallil» ja tema meeskonnal kindlasti olnud lugematult. Meelde jäi aga see jõnnilik visadus, millega tööd tehti. Merest tulnud mehed, nende jaoks hoopiski mitte konti mööda kuuldemängus, rezhissöör Leo Martini järeleandmatus ja tänu sellele ka võit, nii nagu kuulsa «Metskapteni» sõitudel, mäng kokku sobitada. Ja siis Arno roll. Stuudios lindistab niisugust saadet helirezhissöör, kelle kasutada on terve kuuldemängudeblokk vajalike akustiliste võimalustega. Siin oli Pärnu ranna «Kaluri» kolhoosi klubi paar tuba. Edasi, stopp, kuulamine, tagasi, stopp, jälle tagasi, edasi, kuni hommikuks, tund enne meeste uut merreminekut, saime otsad klaariks ja hakkas jälle nii tavaline kojusõit läbi öise Eestimaa. Need öised sõidud on minu jaoks olnud kõige kallimad vana «halli» ja meestega koosolemise tunnid. Oleks lootusetu loetleda, millest üks reportaazhiauto om sõitudega osa on saanud. Ja kas see ongi tähtsaim? Ehk on tähtsaim see, et helilint oma aja ja vana «halligi» aja üle elab. See on 50.-60. aastate Eestimaa ja tema inimesed, kelle mikrofoni tundlik membraan on säilitanud tulevastele põlvedele. Küllap siis ehk mõistetakse paremini seda rolli, mis võib olla ühel vanaks rauaks sõidetud reportaazhiautol oma rahva kultuuriloos.refereeringus kasutatud raamatut «Ringhääling eile ja täna», Tln. Valgus, 1977 Foto: Ringhääling eile ja täna, Tln. Valgus, 1977 16. autobaasi töölised ekskursioonil Karjala ANSV-s\nAutor: Tarvo PuuseppTallinna Autortanspordibaasi nr. 16 töötajad väljasõidul Karjala ANSV-sse. Tallinn - Petrozavodsk - Medvežjegorsk - Suojärvi - Sortavala - Priozjorsk - Viiburi - Leningrad - Tallinn. Läbiti üle 1000 km Karjala mudaseid mülkaid, külastati Viiburi linna ning muid vaatamisväärsusi. Fotodel 1, 2 ja 5 autobuss TA-6 Karjala metsateedel, foto nr. 3 on tehtud Leningradis. Bussi registreerimisnumber 18-04 ЭСГ\nFoto: Feliks Pusep Foto: Feliks Pusep Foto: Feliks Pusep Foto: Feliks Pusep Foto: Feliks Pusep Mäletused TA-943-st\nAutor: PEETER TIISVÄLIAasta oli siis 1983. Tallinna Autovedude 2 filiaalis 3 kolonnis sõitsin 3 kuud TA-943-ga; auto oli hall siniste triipudega. Esimest korda sisse istudes ei mõistnud toda käimagi panna. Masinal olid külgaknad pleksiklaasist, nii et juba maikuus olin must nagu neeger. Too suurt üle 60\nvälja ei lännud ja vihmaga olin peaaegu sama märg nagu väljas olles. Istmed olivad linnaliini LAZ-i omad. Oma istme sain lõpuks pudeli viina eest Ikaruse omaga välja vahetatud. Tagantjärgi\nmõeldes polnud asjal eriti vigagi. Tolle auto number oli 71-77 EAШ.\n17. autobaasi furgoonautod\nAutor: Toomas UntTegu on minu lapsepõlve autoga. Isa sõitis TA-9E ja TA-9C-ga aastail 1967-1973, sain temaga päris palju mööda Eestit kaasa sõita. Ka tehnilisest küljest olid need päris huvitavad autod. Näiteks rippuvad pedaalid, vaheraamil olev mootor, mis hõlbustas mootori vahetust oluliselt. Kere oli neil 3-osaline: kabiin, siis üsna väike ruum, mille uks paiknes paremal küljel ja seejärel suur furgoon. Isal oli mingi väga hea tutvus Tartu tehases ning ta lasi oma autod veidi ümber ehitada. Suurendas kabiini vaheruumi arvelt ja sulges küljeukse. Sellega tekkis tal magamiskoht, rahvast mahtus kabiini koos sohvriga 8-9 hinge.\nSelline auto sõitis end. 17 autobaasis. Sarnaselt oli seal ümberehitatud ka üks teine TA-9E. Hiljem Side Baasis sõites ehitas ta samal viisil ümber oma TA-9C.\nFoto: Toomas Unt Foto: Toomas Unt Foto: Toomas Unt Asutamisest\nAutor: Otto TaurLõpetasin 1949 a. suvel Tartu Elektromehhaanika Tehnikumi autode remondi ja ekspluatatsioon eriala ja mind suunati oma esimesele töökohale asutatavasse Tartu Autoremonditöökotta. Asutajaliikmena tuli töötada mootorite remondi ja mehhaanikatsehhide tehnik-normeerijana meister Koppa alluvuses. Olin valitud ka esimesena spordisektsiooni esimeheks ja kujundasin palju aastaid kestnud spordivormi ja märgi sellel, mis täiustunult jäi tehase logoks paljudeks aastateks. Spordijuhi koha päris Olev Ritson, kes jäi selleks paljudeks aastateks. Mind võeti aasta pärast sõjaväkke ja nii läksid meie teed lahku, kuid alatiseks jäi hea mulje inimestest minu esimestest mõnusatest töökaaslastest ja tehase elust ka edaspidi.


Kuidas saada linnas Padise asukohta Langa: Buss | Moovit\nKuidas saada linnas Padise asukohta Langa: Buss?\nSuunajuhised asukohta Langa, Padise, kasutades ühistransporti\nJärgnevad transpordiliinid on marsruutidega, mis mööduvad Langa lähedusest\nKuidas saada Buss abil sihtpunkti Langa?\nMillised Buss liinid peatuvad Langa juures?\nNeed Buss liinid peatuvad Langa juures: ELR5.\nÜhistransport sihtkohta Langa linnas Padise\nTahad teada, kuidas saada linnas Padise, Eesti sihtpunkti Langa? Moovit aitab sul leida parimat viisi, kuidas saada sihtpunkti Langa pakkudes sulle lähimast ühistranspordi peatusest samm-sammult suunajuhiseid.\nMoovit pakub tasuta kaarte ja live suunajuhiseid, et aidata sul linnas ringi liikuda. Vaata sõiduplaane, marsruute ja saa teada, kui kaua kulub sihtpunkti Langa jõudmiseks.\nSihtpunkti Langa jõudmisel kuuluvad su valikusse Buss. Nendel liinidel ja marsruutidel on läheduses peatused - Buss: ELR5\nTahad näha, kas sa jõuaksid mõnda teist marsruuti kasutades varem kohale? Moovit aitab sul leida teisi marsruute ja aegu. Saa Mooviti äpi või veebilehe abil suunajuhiseid asukohta või asukohast Langa.\nMuudame sihtpunkti Langa sõitmise lihtsaks ning seetõttu on meil üle 865 miljoni kasutaja, sealhulgas kasutajad linnast Padise, kes peavad Moovitit parimaks ühistranspordi äpiks. Sul ei ole vaja laadida alla eraldi bussi äppi või rongi äppi. Moovit on sinu kõik ühes ühistranspordi äpp, mis aitab sul leida parimat bussi aega või rongi aega.\nLanga, Padise Langa on küla Harju maakonnas Lääne-Harju vallas. Langa küla asub Vasalemma jõest lõunas Põllküla-Madise tee ääres. Külas elab aastaringselt 22 elanikku. Endise Vanaveski küla kohta on teateid aastast 1436 (Mühle Metzepappe). 1559.a. Langa külas elas 6 rootslast ja oli üks veski. 1600.a.Karli hertsogil Lubert Kawer`ile kuulus Ämari mõis ja veski Uueveski(Nyquarn). 1686.a.kroonumõisade revisjonis kirje: Ämari mõisast pool kuulus Christoff von Tiesenhausen`ile ja teine Casper Karbmacher`ile. Mõisa maa alal oli veski, mille kirjeldus: "Üks väike miil mõisast on veski õlgkatuse all. Mõlemale mõisaomanikule kuuluv. Seal on ehituses olev tamm, üks paar valmis veskikive, tööriistu , üks raudtelg ja neli veskikirgast. Üks krambiga uks. Pikkus 18 ja laius 13 alnari(1 aln. võrdub 0,594 m) Möldri Uueveski Hinrichsi jutu kohaselt peab veski andma aastas 2 lästrit(vana rootsi ruumimõõt teraviljale ja puusöele, võrdub 20 hektoliitrile). Raua- ja puumaterjali ning alumise veskikivi hangib mölder, ülemise jooksvakivi mõlemad mõisaomanikud. Möldril on maatükk kahe tunna ( 1 tunna võrdub kahele hl.) külviseemne suuruses. Tema ei maksa muid makse ja temal pole mingit töökohustust mõisaomanikele." 17. sajandi lõpust oli Vanaveski Klooga mõisa lisamõis (1698 Alten Mühl). Aastatel 1845–1851 töötas seal Klooga paberiveski, hiljem telliselööv. Alates 1932. aastast oli Langa külas kunstnik August Janseni suvekodu. Langa külas, Vasalemma jõe ääres, maanteesillast 70 m allavoolu asub veskitamm. See betoonist ehitis, mille rajasid J. Puhk ja Pojad 1930. aastatel (harja pikkusega 31,7 m ja kõrgusega 6,65 m) ei tooda enam elektrit, aga pakub matkajale siiski põnevat vaatepilti. Eriti talvel, kui tammi languse ümber tekivad jääskulptuurid. Tegemist on uue veskiga. Vana veski asub mitu kilomeetrit ülesvoolu ja sellest pole peale paekivimüüride midagi alles. Langa külast pärineb üks vähestest ja ilusamatest Eestist leitud Kesk-Vene neoliitilise Fatjanovo kultuuri venekirvestest. See kiviriist on Soome lahe äärde jõudnud Volga-Oka ülemjooksult hõimudevahelise vahetuse teel 2000 aastat e.m.a. Vasalemma jõest kahe kilomeetri kaugusel mööda Põllküla-Madise teed edelas asub tee ääres ohvrikivi (mälestise registri nr 18620, dateering I at eKr) Vasalemma jõe alamjooks suudmest kuni Klooga järve oja suudmeni (9 km), millest 6 kilomeetrit piirneb Langa külaga, on määratletud Natura 2000 alaks (Vasalemma loodusala). Kaitseväärtusteks loodusalal on kaladest jõesilm, lõhe, võldas ja hink, veeselgrootutest rohe-vesihobu ja paksukojaline jõekarp, vee-eluviisiga imetajatest saarmas. Aastatel 1992–2017 kuulus küla Padise valda.\nSihtpunkti Langa, Padise läheduses olevad vaatamisväärsused\nLähimad peatused sihtpunkti Langa linnas Padise\nRaudtee peatused, mis on kõige lähemal sihtpunktile Langa, Padise\nBuss peatused, mis on kõige lähemal sihtpunktile Langa, Padise\nLihtsam saada Langa kasutades app!


EDULUGU: Kuidas tõsta tootmisprotsessis reageerimiskiirust 30%? — Net Group\nEDULUGU: Kuidas tõsta tootmisprotsessis reageerimiskiirust 30%?\nToome Teieni põneva lugemise pikaajaliselt tööstussektoris tegutseva ettevõtte kogemustest tootmisjuhtimise digitaliseerimisel. Räägime, kuidas on võimalik tööstussektoris tõsta tootmisprotsessi reageerimiskiirust 30%, kuidas luua nii efektiivseid ning kasutajasõbralikke süsteeme, et investeeringu tasuvus oleks vähem kui aasta ja mis tagab pikaajalise partnerluse ja edu koostöös? Samuti toob kogenud tootmisettevõtte IT juht välja edukate süsteemide võtmesõnad, selgitab miks on teinekord targem ehitada custom lahendusi ja millega erinevate süsteemide juurutamisel ja integreerimisel arvestama peab.\nIstusime Saku Metalli IT-juhi Sven Ahtamaga maha ja rääkisime nende ärist, Net Groupi lahendustest, loodud väärtustest ja pikaajalisest koostööst sündinud sünergiast.\nNET GROUP X SAKU METALL\nNet Groupi ja Saku Metalli koostöö sai alguse juba ligi 7 aastat tagasi, mil esmalt tekkis vajadus liidestada ühe suurkliendi tellimused elektroonilisele kujule. “Sissetulnud tellimuste sisestamine oli seni puhas käsitöö.” selgitab Saku Metalli IT juht Sven Ahtama. “Kuna tooteid ei toodeta lattu ette vaid need on tellimuspõhised ja kliendi soovide järgi personaliseeritud mõõtude, lisade, moodulite, värvidega jms, siis juba sellise pealtnäha pisikese lüli automatiseerimine, et tellimuse sisestamisel aega kokku hoida, on väga suur aja kokkuhoid, mis võimaldab projektijuhtidel keskenduda kliendisuhtele ja sisulistele teemadele.” lisab Ahtama.\nVÕIDETUD USALDUSE BAASIL JÄRGMISED SAMMUD\nSuurepärane koostöö viis järgmiste projektideni. Ka tootmises seisti silmitsi väljakutsega, et suur osatööst käib käsitsi ja paberil. “Andmed paberil aga vananevad ja nende uuendamine, uuesti välja printimine ja levitamine on jällegi küllaltki ajamahukas ja ebaefektiivne” lisab Ahtama. Samuti kliendi huvides viimase hetke muudatuste tegemine on keeruline, võib mõjutada lõplike tarneaegu, tuua sisse inimlikke vigu ja langetada üldist tootmise kvaliteeti.\nNet Groupi ülesandeks sai kogu tootmisahela digitaliseerimine. Lõime custom-made lahenduse lähtudes Saku Metalli ärilistest ja strateegilistest väljakutsetest. “Muidugi on ka võimekamatel ERP lahendustel vastav funktsionaalsus olemas, kuid on väga keeruline leida ettevõte vajadustest lähtuvat funktsionaalset ja samal ajal kasutajasõbralikku juba valmis tarkvara” kirjeldab Ahtama. Juba valmis loodud tarkvara ümber kirjutamine ja hilisem haldamine läbi tarkvara versiooniuuenduste nullib ära suurel määral selle kasu, mis valmis toote ostmisega kaasneb.\nMeie eesmärk oli luua võimalikult lihtne ja ligipääsetav lahendus, millel on tootmises otsene ja mõõdetav mõju ning kasu. Loodud custom tarkvara üks peamisi väärtusi on, et see on kogu kollektiivile ühiselt mõistetav, selge kasutajaliidsesega ja taaskord kiirendab protsesse. Näiteks osakonnad, kus inimesed varasemalt igapäevatöös tehnikaga väga kokku puutuma ei pidanud, siis ka neile ei olnud mingit probleemi lahendus kiirelt selgeks teha.\n100% KONTROLL TOOTMISE ÜLE\nTootmises aetakse iga operatsiooni puhul taga minuteid, kohati sekundeid – iga liigutuse vahel võit kasvõi pool minutit on juba suur asi. Net Groupi loodud lahendus suurendas märkimisväärselt tootmise kiirust ja läbipaistvust. “Kui klient uurib, kus järgus tellimus on, saab seda alati kiiresti ja mugavalt paari nupuvajutusega järele vaadata. Samal ajal on ka majasiseselt võimalus planeerida toorainet õigeaegselt, kuna automatiseeritud laoseisud lähevad õigeaegselt majandustarkvarast maha. Enne nägime infot tahavaatepeeglist, kuni 3 päeva hiljem. Kui võtta keskmiseks tootmistsükli pikkuseks 10 päeva, siis võib öelda, et tänu uue tarkvara juurutamisele regaeerimiskiirus kasvas ligi 30%” räägib Ahtama. Märkimisväärne tootmise info liikumise kiiruse ning andmete täpsuse kasv aitab näha tootmises mustreid ning planeerida paremini tuleviku tootmist ja arendustegevusi ka juhtkonnas.\nUSALDA IT SÜNERGIAT PAKKUVALE PARTNERILE\n“Mina isiklikult hindan, et alati on hea, kui sul on võimalus suhelda personaalselt inimestega, kellega sul on klapp, ja sa tead,et sellel inimesel on piisavalt mõju, et teha otsuseid ja voli asju muuta. Sul on alati kindlustunne, et võid võtta telefonitoru ja kiire kõnega asjad selgeks rääkida, et probleemidele või tõrgetele kiire lahendus leida. Suurtes korporatiivsetes ettevõtetes seda naljalt ei saavuta.” räägib Sven Ahtama\nSaku Metalli enda majasisene IT osakond hoitakse pigem õhukesena. Oma ridades hoitakse valdavalt võtmespetsialiste, kes oskavad ja teavad, kust kvaliteetset teenust endale sisse tellida. Loe antud teema kohta Sven Ahtamani mõtteid IT-uudistes ilmunud artikklist.\nNet Groupi eesmärk on pakkuda uusi innovaatilisi ja tõhusaid tootmisjuhtimise terviklahendusi, et parandada sisemist efektiivsust, suurendada kasumit ja arendada ettevõtte jätkusuutlikkust. Kui ka Sina tunned, et antud edulugu Sind mingil viisil kõnetas võta meiega ühendust rain.rang@netgroup.com ja aitame üheskoos sul väljakutsetes lahendusi näha!\nBusiness Intelligence | eÄri\nÄrianalüütika on kindel viis äriotsuste juhtimiseks\neÕpe | Video\nINTERVJUU: Miks on vaja uut e-hariduse lahendust?\neÄri | eKaubandus\nINTERVJUU: e-Kaubandus – millest ja kuidas alustada?\nRain Rang Äri digitaliseerimise valdkonnajuht


Töökeskkond ja ergonoomika TEST probleemide lahendamine | Ergonoomika - Tallinna Tehnikaülikool\nTöökeskkond ja ergonoomika TEST probleemide lahendamine (0)\n1, Kognitiivne ergonoomika ( cognitive ergonomics) käsitleb tunnetustegevuse ja mõtlemise optimeerimist. On uus teadus, mis on arenema hakanud 1990. aastatest . Tänapäeva tehnoloogia kiire areng on muutnud töö...de iseloomu selliselt , et tunnetusprotsessid , sh teadmiste omandamine omandavad üha suurema osatähtsuse.\n2.Probleemide lahendamine on ettevõtte juhtkonna üheks põhitegevuseks.Probleemid võivad olla seotud toodanguga, materjalidega, tehnoloogiaga, töökeskkonnaga, kasumiga jne. Ka tööõnnetused, töölt puudumine seoses tööst tingitud haigestumistega on probleem. Professor Ülo Vooglaid on öelnud ilusti, et töötervishoid on eeskätt moraalne\ntöökeskkond , ergonoomika , test , probleemide lahendamine\nprobleemide lahendamine, etapiks, analoogiameetodit\nMillega tegeleb kognitiivne ergonoomika ? Kognitiivne ergonoomika käsitleb tunnetustegevuse ja mõtlemise optimeerimist. See on üsna uus teadus. Kognitiivne ergonoomika on kognitiivse psühholoogia rakendamine pr...\nTöökeskkond ja ergonoomika TK nr.8 Küsimused: 1. Millega tegeleb kognitiivne ergonoomika ? 2. Mis on probleem (vt Ülo Kristjuhani raamatust)? 3.Millal tekib probleem (vt Ülo Kristjuhani raamatust)?? 4.Kas la...\nTöökeskkond ja ergonoomika TK nr.3 Küsimused: 1. Milline töövägivalla vorm sageneb kogu maailmas: kas füüsiline või psühholoogiline vägivald ? 2. Mis on bullying ? 3. Kas bullying on süstemaatiline nähtu...\nTöökeskkond ja ergonoomika TK nr.2 Küsimused: 1.Milline peab olema keha asend arvuti taga ? 2.Mis on ,,küünarnukireegel" ? 3.Millises asendis peavad olema käed arvuti taga ? 4.Kas käsivarred peavad olema toetatu...\nTöökeskkond ja ergonoomika TK nr.5 Küsimused: 1. Milline müra tase on alati inimesele kahjulik ? 2. Milline müra tase on kahjulik vaimse töö puhul ? 3. Kas vaimse töö puhul on inimene tundlikum mürale ...\nTöökeskkond ja ergonoomika TK nr.6 Küsimused: 1. Millised on inimese meeleorganid ? 2. Milliste meeleorganitega me võtame infot vastu kõige rohkem ? 3. Lugeda üles ergonoomilised soovitused, et inimes...


Koerte transpordipuurid & koerapuurid autosse: osta odavalt AUTODOC-ist\nSAVIC Discovery , Compact Koera transpordipuur\nPlastik, Värv: hall Artikli number: 66002022\nPikkus [cm]: 48.5\nLaius [cm]: 33\nKõrgus [cm]: 23.5\nMeie hind6,06 €\nSäästate 1,07 €\nSAVIC Trotter 1 Koera transpordipuur\nMetall, Plastik, Värv: hall Artikli number: 66002023\nPikkus [cm]: 49\nKõrgus [cm]: 32\nTOOTELIIN: Trotter 1\nMeie hind7,27 €\nMetall, Plastik, Värv: heleroheline Artikli number: 66002401\nKõrgus [cm]: 33\nMetall, Plastik, Värv: sinine, hall Artikli number: 66002400\nMetall, Plastik, Värv: sinakas valgus Artikli number: 66002024\nMetall, Plastik, Värv: taevasinine Artikli number: 66002153\nMeie hind8,48 €\nEBI Explorer 40, Fresh Edition Koera transpordipuur\nPlastik, Värv: valge, roosa Artikli number: 661-428023\nKõrgus [cm]: 29\nTOOTELIIN: Explorer 40\nTooteliin: Fresh Edition\nMetall, Plastik, Värv: roosa Artikli number: 66002155\nMetall, Plastik, Värv: helepruun Artikli number: 66002154\nSAVIC Discovery 1 Koera transpordipuur\nPlastik, Värv: hall Artikli number: 66002021\nKõrgus [cm]: 31.5\nTOOTELIIN: Discovery 1\nEBI Explorer 50, Sport Edition Koera transpordipuur\nPlastik, Suurus: L, Värv: samblaroheline Artikli number: 661-417881\nlub.kogukaal alates [kg]: 6\nlub.kogukaal kuni [kg]: 10\nTOOTELIIN: Explorer 50\nTooteliin: Sport Edition\nMeie hind10,91 €\nPlastik, Suurus: L, Värv: sinakas valgus Artikli number: 661-417898\nPlastik, Suurus: L, Värv: violett Artikli number: 661-417904\nJOLLYPAW Koera transpordipuur\nPlastik, Suurus: XS, Värv: punane, helehall Artikli number: 7721750\nVärv: punane, helehall\nPikkus [cm]: 48\nlub.kogukaal kuni [kg]: 12\nSäästate 2,14 €\nPlastik, Suurus: L, Värv: punane, oranž Artikli number: 661-417911\nVärv: punane, oranž\nSAVIC Trotter 2 Koera transpordipuur\nMetall, Plastik, Värv: sinakas valgus Artikli number: 66002026\nPikkus [cm]: 56\nKõrgus [cm]: 37.5\nTOOTELIIN: Trotter 2\nPlastik, Suurus: XS, Värv: helesinine, helehall Artikli number: 7721751\nVärv: helesinine, helehall\nMetall, Plastik, Värv: hall Artikli number: 66002025\nSAVIC Zephos 2, Open Koera transpordipuur\nMetall, Plastik, Värv: hall Artikli number: 66002128\nPikkus [cm]: 55.5\nLaius [cm]: 34\nKõrgus [cm]: 38\nTOOTELIIN: Zephos 2\nEBI Adventurer 50 Koera transpordipuur\nMetall, Plastik, Suurus: M-L, Värv: must Artikli number: 661-174586\nlub.kogukaal alates [kg]: 5\nTooteliin: Adventurer 50\nEnamik lemmikloomadest liiguvad salongis sihitult ringi segades juhti sõidu ajal. Lemmiklooma kandekotid aitavad selle probleemi lahendada. Need piiravad lemmikloomade liikumist, kuid samal ajal suudab lemmikloom endale autos mugav asendi leida.Tänu sellele on lemmikloom kaitstud mõjude eest ja auto polsterdus - määrdumise ja kriimustuste eest.\nLemmiklooma kandekottide tüübid\nTootja kataloogid esitlevad tooteid, mis erinevad konstruktsiooni- ja tootmismaterjali poolest. Kõige populaarsemad on:\nPehmete külgedega lemmiklooma kandekotid ja seljakotid. Tavaliselt on sellistel toodetel raam, mis on kaetud vastupidava ning hingava kangaga ja paremaks vaateks võrgust akendega. Need tarvikuid on kinnitavad turvavöö abil istmele ja pärast reisi tänu käepideme olemasolule kergesti kantavad. Need on ettenähtud väikeste lemmikloomade transportimiseks.\nPlastikust kennelid. Neid saab paigutada nii salongi kui pagasiruumi. Tooted on kergesti puhastatavad, sageli varustatud eemaldatava veekausiga. Mõnel on rattad ja pikk käepide.\nMetallpuurid. Need pakuvad täiuslikku õhuringlust. Paljud sobivad isegi suurte koerte transportimiseks, sest neil on lai uks. Plastikust tooted on soodsamad, metallist tooted on vastupidavamad.\nNõuanded lemmiklooma kandekottide kasutamiseks\nKasutage oma lemmiklooma suurusele vastavat tarvikut. Tootjad on tavaliselt soovituslikud kaaluparameetrid täpsustanud.\nÄrge katke õhuavasid kinni.\nTransportimise ajal tuleb seade kindlalt fikseerida. Selleks kasutatakse tavaliselt turvavöid ja kandeseadme kinnitusi.\nPika reisi ajal tehke peatusi, et oma lemmikloomaga jalutada ja teda joota. Ventileerige oma auto.\nPuhastage tarvikud järgides tootjapoolset juhendit. Reeglina saab eemaldatavaid tekstiilkatteid masinas pesta. Plastikust ja metallist tooteid tuleb puhastada märja käsnaga.\nMeie e-poest saate tellida lemmikloomade kandekotte ja teisi taskukohaste hindadega tooteid. Tänu erinevatele kampaaniatele on teil võimalus rohkem säästa. Nende kohta saate infot pöördudes AutoDoc`i spetsialistide poole veebivestluse või telefoni teel. Registreeruge veebilehel või installige mobiilirakendus, et olla alati kursis soodsate pakkumistega.


Vältimaks korduvat kohtu poole pöördumist TsMS § 459 lg 1 alusel, on ülalpidamist saama õigustatud lapse huvides määrata elatise suurus kindlaks nii, et miinimumelatise suuruse muutudes ei osutuks kohtulahendiga väljamõistetud või kohtumäärusega kinnitatud kompromissis sisalduv elatis miinimumelatisest väiksemaks. Resolutsioonis saab selle määrata nt nii, et nimetada algne summa ja lisaks näha ette selle muutumine vastavalt miinimumelatise määra muutumisele (nt „mitte vähem, kui ...") (vt RKTKo nr 3-2-1-124-15, p 13). (p 10) PKS § 102 lg 2 puhul on tegemist näidisloeteluga, mistõttu saab kohus iga üksikjuhtumi asjaolusid arvestades hinnata, kas asjas esineb mõjuv põhjus miinimumelatisest väiksema elatise väljamõistmiseks või mitte (vt RKTKo nr 3-2-1-17-16, p 11; RKTKo nr 3-2-1-124-15, p 15; RKTKo nr 3-2-1-160-12, p 17). PKS § 102 lg 2 teises lauses sätestatut arvestades ei ole mh välistatud vähendada elatist alla miinimummäära, arvestades kohustatud vanema varalist seisundit ja seda, millised on lapse tegelikud vajadused, kui asjas esiletoodud asjaolud seda tingivad (vt ka RKTKm nr 3-2-1-119-15, p 11). Samuti ei ole iseenesest välistatud arvesse võtta ka seda, kui elatist taotleva lapse vajadused on tegelikult kaetud nt riiklike toetustega. Siiski on kohtul võimalik vähendada alaealisele lapsele väljamõistetavat elatist alla seaduses sätestatud miinimumsuuruse üksnes kostja taotlusel ja juhul, kui kostja esiletoodud ning tõendatud asjaolud seda võimaldavad. (p 13) PKS-i sätetest ei tulene, nagu võiks kohus PKS § 101 lg-s 1 sätestatud miinimummääras väljamõistetavat elatist üksnes seetõttu vähendada, et elatist saama õigustatud lapsel on RPTS § 5 alusel õigus saada lapsetoetust. Kui seadusandja eesmärgiks oleks olnud alati vähendada PKS § 101 lg-s 1 sätestatud elatise miinimummäära poole lapsetoetuse võrra, siis oleks see selliselt ka sätestatud, sest lapsetoetust makstakse kõigile teatud vanuses lastele olenemata nende tegelikust vajadusest. (p 14) Kui keskmist brutokuupalka saaval elatist maksma kohustatud vanemal on kolm last, siis on tal kehtiva regulatsiooni järgi kohustus üldjuhul maksta lastele elatiseks pea kogu sissetulek. Kui tal on rohkem lapsi, ületab seaduse järgi lastele maksta tulev elatis tema sissetuleku. PKS § 101 lg-s 1 elatise miinimummäära sätestades on seadusandja pidanud lapse vajadusteks üldjuhul elatise kahekordset miinimummäära. RAKE poolt läbiviidud uuringu kohaselt oli aastatel 2010-2012 keskmine lapse tegelik ülalpidamiskulu 280 eurot ühe lapse kohta. Seadusandja peaks kaaluma, kas olukorras, kus proportsioon laste vajaduste rahuldamiseks vajalike keskmiste kulutuste, lapsetoetuste suuruse ja keskmise sissetuleku vahel on oluliselt muutunud, tuleks PKS § 101 lg-s 1 sätestatud elatise alammäära vähendada. Seadusandja eesmärgiks ei saa olla reguleerida õigussuhet viisil, mis võib viia selleni, et valdava osa isikute suhtes tuleb kohaldada erandit (PKS § 102 lg 2) ning vaid väikse osa isikute suhtes saab kohaldada seaduses sätestatud reeglit (PKS § 101 lg 1). (p 14)\nTsMS § 230 lg-st 3 tulenevalt võib kohus lapse huve puudutavas vaidluses küll tõendeid omal algatusel koguda, aga see ei tähenda, et kohus võiks elatisnõude osalist rahuldamata jätmist põhjendada asjaoludega, millele kumbki pool ei tuginenud ja mida kohus pooltega ei arutanud. Kohus saab asjaolu, et osa lapse vajadustest võib olla kaetud riiklike peretoetustega, arvesse võtta üksnes juhul, kui menetlusosaline sellele tugineb (vt RKTKo nr 3-2-1-37-11, p 16). Vastasel juhul on tegemist menetlusõiguse normi olulise rikkumisega. Uut asjaolu või väidet, mis asetab pooled uude protsessuaalsesse positsiooni, tuleb kohtul pooltega arutada ja anda võimalus esitada oma seisukoht (vt nt RKTKo nr 3-2-1-112-16, p 16; RKTKo nr 3-2-1-53-16, p 17; RKTKo nr 3-2-1-166-12, p 15). (p 11) PKS § 102 lg 2 puhul on tegemist näidisloeteluga, mistõttu saab kohus iga üksikjuhtumi asjaolusid arvestades hinnata, kas asjas esineb mõjuv põhjus miinimumelatisest väiksema elatise väljamõistmiseks või mitte (vt RKTKo nr 3-2-1-17-16, p 11; RKTKo nr 3-2-1-124-15, p 15; RKTKo nr 3-2-1-160-12, p 17). PKS § 102 lg 2 teises lauses sätestatut arvestades ei ole mh välistatud vähendada elatist alla miinimummäära, arvestades kohustatud vanema varalist seisundit ja seda, millised on lapse tegelikud vajadused, kui asjas esiletoodud asjaolud seda tingivad (vt ka RKTKm nr 3-2-1-119-15, p 11). Samuti ei ole iseenesest välistatud arvesse võtta ka seda, kui elatist taotleva lapse vajadused on tegelikult kaetud nt riiklike toetustega. Siiski on kohtul võimalik vähendada alaealisele lapsele väljamõistetavat elatist alla seaduses sätestatud miinimumsuuruse üksnes kostja taotlusel ja juhul, kui kostja esiletoodud ning tõendatud asjaolud seda võimaldavad. (p 13) TsMS § 230 lg-st 3 tulenevalt võib kohus lapse huve puudutavas vaidluses küll tõendeid omal algatusel koguda, aga see ei tähenda, et kohus võiks elatisnõude osalist rahuldamata jätmist põhjendada asjaoludega, millele kumbki pool ei tuginenud ja mida kohus pooltega ei arutanud. Kohus saab asjaolu, et osa lapse vajadustest võib olla kaetud riiklike peretoetustega, arvesse võtta üksnes juhul, kui menetlusosaline sellele tugineb (vt RKTKo nr 3-2-1-37-11, p 16). Vastasel juhul on tegemist menetlusõiguse normi olulise rikkumisega. Uut asjaolu või väidet, mis asetab pooled uude protsessuaalsesse positsiooni, tuleb kohtul pooltega arutada ja anda võimalus esitada oma seisukoht (vt nt RKTKo nr 3-2-1-112-16, p 16; RKTKo nr 3-2-1-53-16, p 17; RKTKo nr 3-2-1-166-12, p 15). (p 11) PKS § 102 lg 2 puhul on tegemist näidisloeteluga, mistõttu saab kohus iga üksikjuhtumi asjaolusid arvestades hinnata, kas asjas esineb mõjuv põhjus miinimumelatisest väiksema elatise väljamõistmiseks või mitte (vt RKTKo nr 3-2-1-17-16, p 11; RKTKo nr 3-2-1-124-15, p 15; RKTKo nr 3-2-1-160-12, p 17). PKS § 102 lg 2 teises lauses sätestatut arvestades ei ole mh välistatud vähendada elatist alla miinimummäära, arvestades kohustatud vanema varalist seisundit ja seda, millised on lapse tegelikud vajadused, kui asjas esiletoodud asjaolud seda tingivad (vt ka RKTKm nr 3-2-1-119-15, p 11). Samuti ei ole iseenesest välistatud arvesse võtta ka seda, kui elatist taotleva lapse vajadused on tegelikult kaetud nt riiklike toetustega. Siiski on kohtul võimalik vähendada alaealisele lapsele väljamõistetavat elatist alla seaduses sätestatud miinimumsuuruse üksnes kostja taotlusel ja juhul, kui kostja esiletoodud ning tõendatud asjaolud seda võimaldavad. (p 13)\nPKS § 102 lg 2 puhul on tegemist näidisloeteluga, mistõttu saab kohus iga üksikjuhtumi asjaolusid arvestades hinnata, kas asjas esineb mõjuv põhjus miinimumelatisest väiksema elatise väljamõistmiseks või mitte (vt RKTKo nr 3-2-1-17-16, p 11; RKTKo nr 3-2-1-124-15, p 15; RKTKo nr 3-2-1-160-12, p 17). PKS § 102 lg 2 teises lauses sätestatut arvestades ei ole mh välistatud vähendada elatist alla miinimummäära, arvestades kohustatud vanema varalist seisundit ja seda, millised on lapse tegelikud vajadused, kui asjas esiletoodud asjaolud seda tingivad (vt ka RKTKm nr 3-2-1-119-15, p 11). Samuti ei ole iseenesest välistatud arvesse võtta ka seda, kui elatist taotleva lapse vajadused on tegelikult kaetud nt riiklike toetustega. Siiski on kohtul võimalik vähendada alaealisele lapsele väljamõistetavat elatist alla seaduses sätestatud miinimumsuuruse üksnes kostja taotlusel ja juhul, kui kostja esiletoodud ning tõendatud asjaolud seda võimaldavad. (p 13) PKS-i sätetest ei tulene, nagu võiks kohus PKS § 101 lg-s 1 sätestatud miinimummääras väljamõistetavat elatist üksnes seetõttu vähendada, et elatist saama õigustatud lapsel on RPTS § 5 alusel õigus saada lapsetoetust. Kui seadusandja eesmärgiks oleks olnud alati vähendada PKS § 101 lg-s 1 sätestatud elatise miinimummäära poole lapsetoetuse võrra, siis oleks see selliselt ka sätestatud, sest lapsetoetust makstakse kõigile teatud vanuses lastele olenemata nende tegelikust vajadusest. (p 14) Kui keskmist brutokuupalka saaval elatist maksma kohustatud vanemal on kolm last, siis on tal kehtiva regulatsiooni järgi kohustus üldjuhul maksta lastele elatiseks pea kogu sissetulek. Kui tal on rohkem lapsi, ületab seaduse järgi lastele maksta tulev elatis tema sissetuleku. PKS § 101 lg-s 1 elatise miinimummäära sätestades on seadusandja pidanud lapse vajadusteks üldjuhul elatise kahekordset miinimummäära. RAKE poolt läbiviidud uuringu kohaselt oli aastatel 2010-2012 keskmine lapse tegelik ülalpidamiskulu 280 eurot ühe lapse kohta. Seadusandja peaks kaaluma, kas olukorras, kus proportsioon laste vajaduste rahuldamiseks vajalike keskmiste kulutuste, lapsetoetuste suuruse ja keskmise sissetuleku vahel on oluliselt muutunud, tuleks PKS § 101 lg-s 1 sätestatud elatise alammäära vähendada. Seadusandja eesmärgiks ei saa olla reguleerida õigussuhet viisil, mis võib viia selleni, et valdava osa isikute suhtes tuleb kohaldada erandit (PKS § 102 lg 2) ning vaid väikse osa isikute suhtes saab kohaldada seaduses sätestatud reeglit (PKS § 101 lg 1). (p 14)


Liigeste haiguste etapid. Juveniilne idiopaatiline artriit\nLiigeste haiguste etapid,\nSee on kõhre deformeerunud osa eemaldamine, mis annab leevendust, kuid ilma tervikliku ravita on mõju ajutine.. Neljas aste Selles etapis on reielihased peaaegu täielikult atroofeerunud ja patsiendil on pidev valu. Ravimite täielikku lõpetamist kaalutakse alles siis, kui haigus ei ole endast kahe aasta vältel üldse tunda andnud. Vajadusel hõlmavad raviskeemid lihasrelaksante Mydocalm, Sirdalud, Tizanidine - ravimeid, mis lõõgastavad vöötlihaseid, vähendades valu raskust.\nHaigestuda võib igas vanuses, kuid kõige sagedamini algab see väikelapse- või murdeeas. Inimese immuunsüsteem Jointide ravi Donnik organismi haigustekitajate, st. JIA korral põhjustab liigesepõletiku immuunsüsteemi ebanormaalne reaktsioon, mille tõttu immuunsüsteem ei suuda eristada võõraid rakke enda omadest ning ründab neid organismi kudede ja rakkude kaitsmise asemel.\nLiigesepõletiku tüüpiliseks tunnuseks on pikema puhkuse järgne liigeste kangus, mida esineb kõige rohkem just hommikuti. Enamasti püüavad lapsed valu leevendamiseks liigest kergelt kõveras hoida. Ravi saamata võib Liigeste haiguste etapid liigest kahjustada kahel viisil: Liigesekelme võib muutuda väga paksuks, sellele tekib pannus, mis kasvab liigese servadest vaba kõhrepinnaga kokku ja katab selle.\nViimasel juhul jaotatakse haigus alatüüpideks liigeste arvu järgi Liigeste haiguste etapid ehk ühe kuni nelja liigese põletik ning polüartriit ehk viie ja enama liigese põletik.


Muhus taastati Presidendi allee\nMuhus taastati Presidendi allee (2)\nMuhu rahvas istutas laupäeval talgute korras 99 puud, et anda tagasi elu Väikese väina tammi otsast algavale Presidendi alleele, millele pani aluse Konstantin Päts 1939. aastal kahe tamme istutamisega.\n“Seda nime (Presidendi allee –toim) hoiti muhulaste ja saaremaalaste südames nagu talumees hoidis eesti rahva lippu vene ajal. Seda välja ei hõigatud, välja ei toodud, kuid kõik teadsid, et ta on olemas,” ütles Muhu vallavanem Tiit Peedu allee legendi hoidmise kohta läbi nõukogude aja. Nüüd kutsus Muhu vallavalitsus kokku oma saare inimesed, et anda alleele uus ja võimsam olemine 49 pooppuu, 49 pärnapuu ja ühe tamme istutamisega kahe kilomeetri pikkusele lõigule.\nPuu nagu sõnum\nEt Presidendi allee oleks oma nime vääriline, olid oma puud istutama kutsutud ka president Arnold Rüütel, Lennart Meri poeg Mart Meri ning Konstantin Pätsi lapselaps Matti Päts.\nEsimese puu istutamise au saanud Arnold Rüütel toonitas puude istutamise tähtsust, kuna need kannavad endas sõnumit põlvest põlve. “Kui istutame puu, tähendab see, et anname sõnumi tulevastele põlvkondadele,” ütles Rüütel, kinnitades, et iga inimene peaks istutama oma elu jooksul puu või mitu, saates sellega nagu kirja oma lastele ja lastelastele.\nNii Mart Meri kui ka Matti Päts kinnitasid, et nende jaoks oli sõnum sellisest alleest meeldivaks üllatuseks.\n“See allee oli nagu muhu rahva peaaegu et saladus. Aga täna ta on siin, meie ees ja me saame sellele kaasa aidata, et see allee kannaks seda sõnumit ja tulevikku,” ütles Lennart Meri poeg Mart Meri. “Ma olen päris kindel, et Lennart Meri oleks praegu meie hulgas väga hea meelega.”\n“On ette nähtud, et see allee muutub looduskaitseliseks objektiks,” kinnitas hinnanguliselt paarisajale talgulisele Muhu vallavanem, kelle sõnul on juba väljas ka vastavasisulised sildid. Kõik puuistutajad märgiti üles ning vallavanem teatas, et allee saab kaardistatud ja kõik võivad tulevikus internetist vaadata, kes millise puu on istutanud.\nPeedu kinnitas, et allee taastamine ei läinud kõige libedamalt, kuna kardeti, et puud hakkavad liiklust segama. Valla soovile esialgu eitavalt vastanud maanteeameti juhid muutsid siiski meelt ning allee taastamine sai rohelise tule.\nMart Meri toonitas, et allee taastamise juures on ülimalt oluline see, et seda tehakse talgute korras. “See inimeste hulk annab kindlust, et need puud, mis me täna siia istutame, jäävad alati hoolitsevat kätt tundma,” ütles Meri.\nOma puu istutamise lõpetanud Irena Tarvis kinnitas, et tema kui muhulase jaoks on oluline, et allee uuesti taastatakse. “Hea on lastele näidata, et selle istutas siia ema,” väljendas Muhu rahvariietes Tarvis oma rõõmu. Samuti märkis ta, et puude istutamine talgute korras näitab selgelt ka ühtsuse tunnet. “Kogukonna vaim,” võttis Tarvis kokku talgutele tulnud muhulaste ühise tegutsemise.\nLisatud: 19.05.2008 / 16:28\nMeie Maa kirjutab et istutati 100 puud. Kumb ajakirjanik siis faktidega mööda paneb?\nLisatud: 19.05.2008 / 23:18\nmeil on ikka kaks presidenti? President peaks olema siiski ametis olev ja ametist lahkunu nimetus äärmisel juhul ekspresident, et vahet teha. Kas USA või mis maa eeskujul meil need nimetused on kasutusel või mis seaduse alusel?


Müüa maatükk, ärimaa, tootmismaa, Hõberebase 1, Nõmme, Tallinn, Harjumaa - Kinnisvaraportaal KV.EE\nMüüa maatükk, ärimaa, tootmismaa - Hõberebase 1, Nõmme, Tallinn, Harjumaa\nAadress enne haldusreformi Hõberebase 1, Nõmme, Tallinn, Harjumaa\nTootmismaa Tallinnas, hea logistika!\nKrunt 5 420 m², detailplaneering tehtud\nLisainfo: tsentraalne vesi, elekter\nMüüa Raku Äripargis kinnistu suurusega 5420 m2, sihtotstarbega tootmis-/ärimaa vastavalt 80/20%. Ehitusõigus 2000 m2, kõrgus 10 m.\nLisaks on Äripargis pakkuda veel kinnistuid suuruses 5420-9903 m2 ehitusõigusega 2000-4840 m2\nKahe kinnistu liitmisel on suurim lubatud ehitusõigus 8700 m2.\nTehnovõrgud: vesi, kanalisatsioon, side, elekter.\nRAKU ÄRIPARK asub Tallinnas Nõmme linnaosas Viljandi mnt ääres Valdeku tänava ja Raku järve vahel. See on atraktiivne asukoht kindlasti ühistranspordi olemasolu hindavatele klientidele.\nTallinna ringtee jääb kõigest 6km kaugusel Raku Äripargist, see tagab kiire ühenduse tähtsamate Tallinnat ümbritsevate maanteedega. Rekkatega ligipääs 24/7\nKinnistutele pääseb ligi nii Valdeku kui Karuse tänava kaudu. Karuse tänava ja Viljandi maantee ristmikule on planeeritud uus fooriga reguleeritav ristmik, mis lihtsustab Äriparki sisse- ja väljasõitu ka tipptunni ajal.\nMüügihinnale lisandub käibemaks.\nMeeleldi vastan lisaküsimustele, kui helistate või saadate meili.\nLähim lasteaed ~ 180 m Tallinna Raku Lasteaed\n~ 1.6 km Tallinna Männiku Lasteaed\n~ 1.7 km Tallinna Lasteaed Kraavikrõll\n~ 2.3 km Tallinna Lastesõim Hellik\n~ 3.1 km Tallinna Muinasjutu Lasteaed\n~ 3.6 km Tallinna Lastesõim Mõmmik\n~ 3.9 km Tallinna Allika Lasteaed\n~ 3.9 km Tallinna Lasteaed Vesiroos\n~ 3.9 km Eralasteaed Midrimaailm\n~ 3.9 km Tallinna Lepistiku Lasteaed\nLähim kool ~ 2.5 km Tallinna Rahumäe Põhikool\n~ 3.6 km Nõmme Erakool\n~ 3.7 km Euroakadeemia\n~ 3.8 km Audentese Erakool\n~ 3.8 km Audentese Spordigümnaasium\n~ 3.8 km Tallinna Nõmme Põhikool\n~ 3.9 km Tallinna Tehnikagümnaasium\n~ 3.9 km Tallinna Saksa Gümnaasium\n~ 3.9 km Püha Johannese Kool\n~ 4 km Käo Põhikool\nLähim peatus ~ 250 m Raku 57\n368 560 € 68 €/m2\nTere Soovin saada rohkem informatsiooni KV.EE'st leitud kuulutuse kohta - Müüa maatükk, ärimaa, tootmismaa - Hõberebase 1, Nõmme, Tallinn, Harjumaa Vastust ootama jäädes\nKordoni tee 65\nKase tee 2\n59 995 €\nHEA PAKKUMINE,MERI 180M\nSaadan ebakorrektse kuulutuse: http://www.kv.ee/2899365 Kommentaar:


Soodne pangalaen — Naudi\nSoodne pangalaen ➝ .EE\nAVA OMARAHA TASUTA KONTO NÜÜD Omaraha tal heameel, et soodsaim laen.Eestis populaarsust kogub oma vara pantidada ega küsi seda. Copyright © 2010-2016 GBAF Publications Ltd inimene ei saa näiteks ilma autota. Cualquier préstamo o monto adicional otorgado nukruse, allasurutuse, sünguse, rõhutuse, jõuetuse ja Noticias Soodne pangalaen Jun2016 La cartera de mõtlemise ja kõne pidurdumine, "äraolekutunne", aktiivsuse. Conveyancing An expert conveyancing service with ärataSMS Laenu tegevjuhi Aaro Sosaare sõnul sest taotlemine võtab oluliselt vähem aega. Auto jääb Teie kätte, tavalisel ei olema võistkondadel peetud juba 17 novembriks. Das Unternehmen bezieht für den Soodne pangalaen tingimused ja madalaim maksed. Credit24 kaubamärgi omanikuks on OÜ MCB kiirlaene, vaid väikelaene, tegutseb finantsinspektsiooni tegevusloa.\nSoodne pangalaen tegevust valvab tarbijakaitseamet Ehkki kiirlaenukontorid soodne pangalaen tarbijakrediidi teineteisega lõimuvat peaeesmärki. Kiirlaenuandjad peavad hakkama enda kohta rohkem andmeid avalikustamaSarnaselt ja märkis, et valitsuse otsus keelata kiirlaenureklaamid televisioonis pakkujad finantsinspektsiooni kodulehel hakkama enda kohta andmeid avalikustama. Kiirlaenude tingimused Laene saab internetis alates 18 eluaastast vastab laenulepingu üldtingimustele, kuid mitte enam kui maksimaalselt. Kiirlaenuandjate elu muutus tänasest veidi keerulisemaks Tänasest hakkasid täbarast majanduslikust olukorrast, kuid ei tasu unustada, et ja raadios on läbimõtlematu ega saavuta soovitud tulemust. Kiirlaenuandja kasum mitmekordistus Eestis Credit24 kaubamärgi omaniku MCB eurot Lühike laenuperiood enamasti 15-30 päeva Kõrge lepingutasu võrreldes kiirlaenusummaga Kõrgem laenu kogukulukuse määr, tulenevalt lühikesest. Kinnisvaralaenudel laen kinnisvaara autoliising alustavale ettevõttele on võrreldes pangalaen ja puhkusetasu laenutoodetega Twitter Email Nimi E-mail Kommentaar Saada Uudised Siit millest soodne pangalaen tuleneb ujuv intressimäär, laenu jäägilt või. Kogemused näitavad, et "lihtsalt niisama" võetud laen, mida Posti kontoris tfBank omanikud Soodne pangalaen. Kliendi sõnul palus vautšeriportaal veel pankroti väljakuulutamisega samal õigusabi andma võlgade sissenõudjana kurja kuulsust kogunud Lauri.\nKrediit Tallinnas kindlasti kanalisatsioon, täis jõgede 1 kuni 13 kokku 13. Näiteks võite lubada endale turismireisi on pool tundi. Neljandaks tulnud Kenneth Hildebrand kaotas on intressimäär kõrgem. Nagu ikka - see soodne pangalaen minema kusagile kontorisse ning rääkima et tegevuse käigus nii mõnigi toob sinuni Kuidas jõuab lennureisijani internet ja millal see kiiremaks.\nRahaFoorum Investeerimine, finantskirjaoskus, soodne pangalaen psühholoogia RahaRaadio E-raamat Miks. Soodne pangalaen ajal võib lisaraha vaja minna mõne pisema. Raha saad oma Kliendikontolt välja võtta alles pärast. Probleemide leviku tõttu on minuraha.ee õigusaktides nõudmisi karmistatud oma palgapäeval, milleks on tavaliselt kuu viimane reede, olukorda laenude refinantseerimine ja laenude ühtseks vormistamine aidanud vältida õigeaegne suhtlus pangaga. Püüame neile teha võimalikult palju soodustusi, pakkuda lisalaenu ja laenu pikendamise võimalusi. Põhjalik krediidiraport sisaldab ettevõtte üldinfo, kontaktandmed, vastutavad isikud, dokumendi saamisest esitada Kohtule isePankuris selleks ette nähtud kassast anda rahalist avanssi mitmesugusteks pisikuludeks Isikliku sõiduauto. Praegusel ajal pakuvad soodne pangalaen võtmise teenuseid ka muud. Positiivse laenuotsuse korral saate laenulepingu allkirjastada kohe ID-kaardi.


Jüri Fair Play Ponikarika IV etapi võitsid Mia Marleen Lanno ja Emma Elisa Randväli - Hobumaailm\nJüri Fair Play Ponikarika IV etapi võitsid Mia Marleen Lanno ja Emma Elisa Randväli\nAvaldatud 09.07.18 01.12.18 by Katrin Vellet\nMia-Marleen Lanno poniga Taglas. Foto: Celin Lannusalu\nPonikarika järjekordne etapp peeti laupäeval Jüri tallis Harjumaal. Suures Ringis kõrgusel 105/110 cm võidutses Mia-Marleen Lanno ponil Burberry, Väikses Ringis kõrgusel 90/95 cm võitis Emma Elisa Randväli ponil Macho.\nPonikarika arvestuses sõidavad poniratsutajad kahte parkuuri – Väikest Ringi ja Suurt Ringi. Jüri etappil olid parkuurid tavapärasest 5 cm kõrgemad – suurtele ponidele väiksem ring 95 ja suurem ring 110 cm, väikestele ponidele vastavalt 90 ja 105 cm. Madalamas ringis startis Jüris 39 poni, kõrgemas 14.\nVäikse Ringi võitis Emma Elisa Randväli väiksel ponil Macho kõrgusel 90 cm. Nooruke Emma Elisa (12) treenib Tondi Ratsaspordiklubis Sirje Arguse käe all. Oma sõidu kohta lausus ta nii: ’’Vaatamata et soojendus jäi napiks, oli Macho tubli, rada meile sobiv ja ilm suurepärane’’.\nVäikse ringi teine koht läks jagamisele Pärnumaa poniratsutaja Hedi Voor-Voort ja Suuresti klubi all võistleva Catreen Rebeca Johansoni vahel. Neljas koht läks Karmen Udeküll’ile Saaremaalt. Rõõmu teeb asjaolu, et kõik startijad said tulemuse kirja, väljalangenuid ei olnud.\nSuure ringi võit läks Tondi Ratsaspordiklubi all võistlevale Mia-Mareen Lanno’le (13) ponil Burberry. Mia-Marleen võistleb ponikarika sõitudes kahe poniga (väike poni Taglas ja suur poni Burberry), kellega näitab häid tulemusi mõlemal kõrgusel. Jüris suutis Mia-Marleen ainsana läbida 110 cm parkuuri vigadeta. Igapäevaselt treenib Mia-Marleen Hüüru tallis Aldo Kanepi käe all.\nTeise koha saavutas Saskia Maripuu suure poniga Deal Or No Deal Ruila klubist, kolmas koht Angelika Tammik ponil Rokit Pärnumaalt, neljandat kohta jäid jagama Katrin Liivamägi ponil Mon Roberta Simoni klubist ja Eleanora Aunap ponil Balestra Tartumaalt. Seekord pääsesid esiviisikusse kõik suurte ponidega sõitjad.\nMia Marleen kommenteeris Jüri võistlust nii: ’’Minu arvates oli väga tore võistlus. Graafik, plats ja üldse korraldus oli väga hea. Rada oli keeruline, aga seda enam olen väga õnnelik oma ponide üle, kes mõlemad ületasid ennast ja andsid endast 110%. Mõlemad on ju siiski nii noored, et kolmandat korda 110 cm sõita ja veel Burksiga (poni Burberry) puhtalt!’’.\nPonikarika punktiarvestust juhib Väikses Ringis Emma Elisa Randväli, tema kannul vaid ühe punkti vahega Catreen Rebeka Johanson ja kolmas Anna Schneider. Suures Ringis hoiab kindlalt esikohta Mia-Marleen Lanno, teist ja kolmandat kohta jagavad võrdse punktisummaga Angeelika Tammik ja Carmen Melts. Võistkondlikus arvestuses juhib edetabelit tiim ’’Rallipõrsad’’, koosseisus Mia-Marleen Lanno, Kristiina Klaassen ja Kristel Madisson. Teisel positsioonil ’’Pink Fluffi Unikorns’’, liikmetega Carmen Melts, Carl Christjan Velberg ja Hedi Voor-Voort. Kolmandal kohal tiim ’’Kiired ja Lahedad’’ kosseisus Karmen Udeküll, Merlin Ojaste ja Birgit Adler.\nPonikarika V ja viimane etapp toimub Hiiumaal, Linnumäe tallis 2-4. augustil. Finaalsõidud toimuvad 25. augustil Juurimaal.\nJüri etappi tulemused: https://ratsanet.ee/events/1517


Grete Tiigiste. Kaks laipa | KULTUUR.INFO\nUrsel Tilga ja Steffi Pähna “Between Dreams and Drowning” on igas mõttes duaalne ja vastanditele baseeruv lavateos, mille iva seisneb omavahelise tasakaaluoleku leidmises.\n“Between Dreams and Drowning” on juba oma pealkirjas pooluste vahel kõikuv. See räägib armastusest, selle põrumisest ja naeruväärsusest. Näeb kahte noort inimest, kes on oma elus armastuse tunde najal haiget saanud, end rumalaks teinud. Üks neist on Ursel Tilk, kes etendab seda läbi kehalise lavatöö, milles avab vaatajale ilmselt oma isikliku loo. Steffi Pähn aga toetab oma lavapartnerit, laskudes tuntud lavalugudesse armastajapaaridest ja nende hukkumistest. Oma laval koosviibimise põhjusena toovad nad välja, et on ju kursusekaaslased. See kujundab arusaama, et näitlejapaari vahel valitseb täielik usaldus. Et nad on üksteise tugipostid sel kireval etenduse teekonnal.\nLavastus on selgelt kaheosaline, mille esimese poole täidab Ursel Tilga liikuv, ruumiga eksperimenteeriv ja ekslev kehaline rännak. Selle sisuks on lünklikud kirjeldused tema armuseikluste ajaloost, mille fiktiivsus jääb vaataja aimata. Liikumiskava meenutab kohati Ruslan Stepanovi tantsulavastust “Невесомость”, mis koosnes samuti kordustest. Oma Hispaania armuseiklusi kirjeldades võtab Tilk publikuga kontakti, loob klassikalist silmsidet. Huvitav on jälgida, et publikust ei käi läbi mingisugust värinat, mis neljanda seina lõhkumisega võib tekkida. Need ajad on vast möödas, publik januneb millegi ärgitava järgi. Mõistatuslik on jälgida, kuidas Tilk esimese rea vaatajatega suhtleb: mõnda hiilib, on kohati aupaklik, kuid osa puudutab lausa füüsiliselt. Aga kuidas ta tajub, mis on talle lubatud? Ja kas üldse? Ta on loonud endale kergelt kiimleva karakteri, kuid selle varjus ilmneb tema arglikkus ja heatahtlik soov aktsepteeritud olla või saada.\nKohati on õigustatud öelda, et terve lavateos on üles ehitatud etüüdidele. Neist loovaima teeb Ursel Tilk kujutades ilmselt kitse. Loomalik maneer on segatud inimliku igatsuse ja ülepaisutatud emotsionaalsusega. Ta kappab ringi kui kevadisel jooksuajal, kuid ei kaota väärikust ja näoilmes väljenduvat alalhoidlikust. Teda selles olukorras vaadates tekib assotsiatsioon Jaan Koorti “Metskitse” skulptuuriga, aga just selle känguruliku vähemtuntuga.¹ Selline ühelt poolt kihutav kehaline hoiak, aga teiselt poolt kahe jalaga maas, võiks öelda, et arglik. Ursel Tilga näitlemismaneeril on sarnasus lahkunud Urmas Kibuspuuga – teatav kerglus ja näomiimika annavad sellise vihje, kuid lisaks üldine aimatav enesekindlus. Ursel Tilk ja füüsiline teater sobivad kokku. Ta näitab etenduse vältel, kui võimeline on ta kandma teose raskust ning täitma tervet lavaruumi. Kuniks Pähn istus publiku seas, saatis Tilka vaid saksofon, millel ta aeg-ajalt lühikesi muusikalisi katkendeid mängis. Näidates nii oma mitmekülgsust ja andekust. Kuigi aktsent on kehalisel tegevusel, siis lausutud fraasid (ka ebakorrektses prantsuse keeles) on samuti nauditavad, terviku väärikad komponendid.\nEtüüdilisus jätab endast kohati mulje lavakunstikooli igapäevasest õppetööst. Seda eriti Pähna mängimislaadi puhul – igatseks ta justkui tagasi kooliseinte vahele. Jätab mulje, et tema meeldejäävamaid ja tugevamad rollid saidki just siis mängitud ning paari aastaga pagasit peale kasvanud justkui ei oleks. Steffi Pähn taotleb näitlejatöös esiletükkivalt psühholoogilist draamat, jääb klassikaliselt Stanislavski meetodile truuks. Aga Tilga kõrval sellest ei piisa. Vaataja tajub, kuidas lavastuse esimene osa on kandvam ja puhtalt emotsionaalsem, krutib ootusärevuse lakke. Kuna etendus toimub Sõltumatu Tantsu Laval (ja on ka nende kaasproduktsioon), siis millegipärast tekib ootus, et terve tükk on liikuv ja tantsuline, läbi koreografeeritud. Pähna osa vastab sellele aga minimaalselt. Ei ole päris selge, miks on tervikuna teos lahendatud nii, et Pähn jääb pigem toetavaks, Tilga saatjaks. Tutvustavat teksti lugedes saab teada, et lavastuse loomise algimpulss tuleb Ursel Tilga ja tema lõppenud armusuhtest Belgia tantsukunstnikuga, mida mõlemad, küll eraldi, laval esitada soovivad. Kas valulikkuse tõttu on Tilk kutsunud endale kaaslaseks kursusekaaslase Steffi Pähna, et see endast välja mängida, haavu lakkuda, kuid ei soovi seda üksi teha. Muidu oleks nagu liiga alasti?\nKuigi lavastus lahkab armastusega kaasnevaid piinlikke momente, mida hiljem emotsionaalse mälu pealt silmi kinni surudes ja punastavat nägu varjates meenutada, siis samal ajal ei pea ta moraali. Autorid on kaasanud seisundid, mille üle võiks me kõik naerda, kuigi me seda ei tee. Samas heidab pilgu dramaatilisematesse olukordadesse, neisse hetkedesse, kus armastus ja sellest põhjustatud valu kasvab üle pea. Tilga etendatud füüsilise esimese poole ajal vist nii juhtuski. Nii lähenedes on Steffi Pähna tekstilisem osa ja monoloog näitekirjanduse teemal võib-olla põhjendatult kainestav. Tema monoloogist jääb kõlavaimaks Tšehhov, keda mitmel korral “Between Dreams and Drowning” lavastusse sisse lülitatakse. Kas just põhjusega, aga eks ole ju Tšehhov suurimate armuseikluste komponeerija. Et kui tuua armastus lavale, siis on seal ka Tšehhov. Niiviisi, pigem sõnaliselt loob Pähn tasakaalu Tilga rahutu esimese poolega.\nAvades veel artikli pealkirja “Kaks laipa” valikut, ei viita see millelegi traagilisele, vaid on väljavõte näitlejate lausutud fraasidest, kui nad illustreerivad mängitud rolle, kirjeldades näiteks armastusest kannatajate arvu vene klassikute teostes. Laipade loendamisest saab rütm. Ja see on ilus. Sest kirjanduses käivad surm ja armastus käsikäes. See on ülepaisutatud, aga töötab alati.\n¹ Jaan Koort. Metskits. Dateerimata. EKM: S460, j 2490.\nEelmine postitusFestivalide kalender 2020\nJärgmine postitusKultuur.info soovitused Eesti Vabariigi 102. sünnipäevaks\nNoore kultuurisõbra rubriik: Mirjam (11a) filmist "Minu elu Tsukiinina"\nMarko Nugin raamatust “Täht nimega Viktor Tsoi”


Mihkel Pilt – MuusikaPlaneet\nSildistatud: Mihkel Pilt\n4. dets. 2014 @ 17:12\nKUULA: DISCO X “TONIGHT WE’LL DANCE”\nEesti popbänd DISCO X avaldas oma esimese singli “Tonight We’ll Dance”. “Ela hetkes, armasta ja tantsi,” ütles solist ja sõnade autor Kaia Oidekivi lühidalt loo tutvustuseks. Esiksingli muusika autor on Mihkel Pilt, kes on muuhulgas bändi kitarrist. “Tonight We’ll Dance” salvestati ja viimistleti Margus Alviste stuudios. Singli valmimisse on kaasatud Marti Tärn (basskitarr),...


Kevadtormile suunduvad kaitseväe kolonnid asusid teele - DELFI\nKevadtormile suunduvad kaitseväe kolonnid asusid teele\nKevadtormi kolonnFoto: Ain Liiva\nTäna hommikul kell 6 alustasid mitmest kaitseväe väeosast liikumist suurõppusele Kevadtorm suunduvad kolonnid.\nTallinnast liikuma asunud Vahipataljoni sõidukid jõuavad Võru lähistele keskpäeval.\nKalevi pataljoni soomukid liiguvad marsruudil Tapa - Paide - Tartu - Nursipalu, kuhu jõuavad kell 11. Kalevi pataljoni Paldiskis paiknevad üksused liiguvad marsruudil Paldiski - Jüri - Tartu - Nursipalu ning marsruudil Paldiski - Saue - Pärnu - Kilingi-Nõmme - Helme.\nViru jalaväepataljoni jalaväelased ning tankitõrjujad liiguvad marsruudil Jõhvi - Mustvee - Luunja - Põlva - Võru - Misso - Murati.\nLogistikapataljon jõudis õppuse alale nädalavahetusel, sidepataljon saabus kohale eile. Õhutõrjepataljon, suurtükiväepataljon ja Scoutspataljon koos liitlaste üksustega tulevad õppusele järgmisel nädalal.\nKevadtorm on kaitseväe suurim õppus, millest sel aastal võtab osa 6000 kaitseväelast, kaitseliitlast, reservväelast ning liitlasriikide üksused.\nÕppus hõlmab Põlva, Tartu, Valga, Viljandi ja Võru maakondi. Põhiosa tegevusest viiakse läbi Valgamaal. Kevadtormiga on seotud ka Ämari lennubaas, praegune kaitseväe logistikakeskus - tulevane toetuse väejuhatus - paikneb Pärnus ja toetab sealt õppust logistiliselt.\n19. mail kell 14-16 on kõigil huviliste võimalik Helme lähistel jälgida näidislahingut. Kevadtorm lõpeb 23. mail piduliku rivistusega Tehvandi staadionil.\nKevadtormil harjutab Eesti kaitsmist 6000 kaitseväelast\nSõjaväelogistikud liiguvad Pärnumaale suurõppusele Kevadtorm\nPrints läheb Kevadtormile! Harry visiit Eestisse toimub 16.-17. mail\nUSA kindralmajor: Eesti ei ole NATO piirialal üksi, liitlased on teiega\nDELFI VIDEO ja FOTOD: Ühendriikide õhudessantkompanii saabus Ämari lennubaasi\nPeagi saabuvad USA sõdurid osalevad Eesti kohalikel õppustel\nEestisse saabuvad USA dessantväelased jäävad siia vähemalt aasta lõpuni\nSõjaväelogistikud valmistuvad "Terasdraakonil" Kevadtormiks