Lae Alla Contract Killer Arvuti. Looma Lepingu tapja Pc (Windows, Mac OS)\nContract Killer Arvuti\nKui olete tegevuses PC-mängud, nagu pildistamisvõimalused, jooksmine ja peitmine ning relvade kokkupanemine, siis Lepingu tapja on just teie jaoks õige. See tegevusega täidetud lugu mäng sobib mängijale, kes mängib palgatud tapja, palgamõrva või snaiperi iseloomu.\nSee on üks kõige laetavamaid mänge Androidi seadmetes, mille on välja töötanud Glu Games Inc. ja mis on nüüd saadaval arvutile.\nLepingu Killer arvutile järgneb lugu, kus mängija mängib palgatud tapja iseloomu rolli. Stiilil on mängija määratud missioonile, kellele ta peab oma kliendi tasu saama. Paistab, et see on tõeline relv. Jah, põhimõtteliselt on see loo põhisisu.\nLugu kõrval peab mängija valima oma lepingu või ülesande. Igal lepingul on oma vastav hind. Valikud hõlmavad rohkem kui 250 lähetust ja peate valima vastavalt oma oskustele ja rahasummale, mida soovite koju viia.\nMängija peab ette valmistama oma missiooni, et kõrvaldada isik, kelle klient soovis pildist välja võtta. Sihtmärk võib olla üksikisik, kaks inimest nagu partner või grupp või mob. Tema ülesannete hulka kuulub huvipakkuva isiku leidmine ja sihtpunkti ruumide sisenemine hoolikalt. Asukoha kauguspunktist peab ta saama parimat nurka, et saada oma missiooni jaoks kõrvaklapid. Pärast sihtmärgi kõrvaldamist saab tapja raha täis, kuid on ka võimalus, et ta on ka sihtmärk. Sellisel juhul peab ta ennast kaitsma, muutes mängu põnevamaks.\nOn olemas suur hulk relvi, mida mängija saab valida - alates kõige lihtsamast kuni kõige keerulisemate relvade, rünnaku ja snaiper-vintpüssi ja masinapüstolite vahel.\nMäng koosneb 17 missioonist, 5 erinevast asukohast ja 20 ideaalsest relvast.\nOota, kas ma ütlesin sulle, et see mäng on valmistatud kõrgekvaliteedilisest 3D-graafikast, mis muudab selle fantastilisemaks? Jah, arendajad tegid punkti, et mängija naudiks mängu, pannes selle mängu parim graafika ja heliefekte.\nLepingulise tapja omadused arvutile\nLepingu tapja PC jaoks on arenenud tegevusmäng, mis on täis põnevust ja seiklust. Selle fantastiline 3D graafika ja korralik mänguliides muudab stseenid reaalseks. Mäng suurendab mängija planeerimismeetodeid läbi oma koha ja 3D asukohtade.\nTeine omadus, mida mäng võib uhked olla, on 17 misjoni lugu, mida valida paljude kohtade hulgast, kus mängijad saavad mängu kokku koguda. Veelgi hämmastavam on laia relvade hulk, mida mängijad saavad kasutada oma missioonide lõpuleviimiseks.\nLepingu Killer arvutile on lihtne mängida ja sa ei pea olema Pro, et saada mängu ja täita oma missiooni. Kui aga tahad mängu rohkem teada saada, pakub arendaja kasutajale mõeldud juhendit, mis on veebilehel.\nMuude fantastiliste mängufunktsioonide hulgas on järgmised:\nMängijad saavad teenida tiitleid ja märke iga kord, kui nad täidavad missiooni. Samuti võivad nad tungida vaenlase kohale ja saada kõik vabadused ja auhinnad selle koha sees. Mängijatele antakse ka võimalus leida mängu jooksul relvi.\nMängijatel on võimalus valida mängu alguses või ajal relv, mida nad nagu kaptenile meeldivad. Lepingu tapja PC- l on võimalus täiustatud kohandatud relvade jaoks, mida saab täiendada täiendavate laskemoonadega, nagu summuti, pisargaas, noad jms. Mängijad võivad mängu ajal saada ka meditsiinikomplekte ja erinevaid relvastust.\nLepingulise Killeri arvutile installimiseks on mõningaid asju, mida meeles pidada . Esiteks peab teil olema arvutisse installitud Android-emulaator, et programm sujuvalt töötaks. Lingi, kust saate mängu alla laadida, saate leida oma Google Store'ist.\nLaadige alla lepingu tapja oma arvutis ja nautige!


Havai Lomi-Lomi Nui Massaaz | todoesuno\nHavai Lomi-Lomi "armastavate käte" massaaž\nSee massaažiliik on unikaalne tervendav massaaž, mis toetab sinu füüsilise, energeetilise, emotsionaalse keha ning meele lõõgastumist ja avanemist. Erinedes kõikidest teistest massaažidest, on Lomi-Lomi erakordne kogukeha massaaž, kus keha erinevaid kehaosasid masseeritakse samaaegselt püsiva voolava tehnikaga. See omakorda lülitab aju analüüsiga tegeleva osa välja, kuna selle mehhanism ei suuda keskenduda kahele asjale korraga. Läbi selle toimub süvalõdvestus ja meelte puhkus ning sügavam ühendumine iseenda kehaga. See aitab ühenduda Todoesuno™ Harmonious Human nägemuse järgi sinu Keha, Südame ja Hingega.\nSessioonid toimuvad Tallinnas, salongis Ingliroos, Tuukri 50.\nMassaaži sessioon (120 minutit) – 60€\nSoovid sõbrale või kallimale kingitust teha? Hea võimalus on soetada kinkekaart.\nKinkekaart kehtib 3 kuud alates soetamise kuupäevast.\nLomi-Lomi Nui massaaž:\nLõdvestab ja vähendab stressi, loob elurõõmu ja aitab iseennast aktsepteerida just sellisena, nagu me oleme\nLeevendab valu, vabastab toksiinidest, vähendab tselluliiti ja keharasva\nTasakaalustab organeid ja näärmeid harmoniseerides energiakeskusi\nRakendatakse nii füüsilise keha, kui seda ümbritseva energeetilise keha puhul\nKohandub patsiendi loomulikele vajadustele\nVabastab blokeeritud ja allasurutud tundeid\nSee on kogemus, mis vallutab aistingutega kogu meele, kasutab intuitiivseid liigutusi, hingamist, rütmi ja teadvustatud kavatsust pikkade voolavate liigutustega üles, alla ja üle keha. Massöör avab oma südame ja loob ühenduse vastuvõtja hingega.\nMassaaži tulemusel toimub organismi taastumine füüsilisel, emotsionaalsel ja vaimsel tasandil. Paranenud vereringe, liigeste liikuvuse ja lihaste lõdvestumise tulemusel vabanetakse pingetest, vanadest emotsioonidest ja blokeeringutest. Massaaž paneb kehas energia vabalt voolama, keha iseennast tervendama ning inimene tunneb end täidetuna armastusega.\n„Armastuse vool kätes“ – ava oma keha ja süda armastusele.\n© 2021 by AllisOne


Erinevus lehekülje "Euroopa hümn" redaktsioonide vahel – Vikipeedia\nErinevus lehekülje "Euroopa hümn" redaktsioonide vahel\nEuroopa hümn (muuda)\nRedaktsioon: 4. september 2017, kell 13:03\nEemaldatud 68 baiti , 4 aasta eest\nRedaktsioon: 8. august 2017, kell 15:16 (redigeeri)\nRedaktsioon: 4. september 2017, kell 13:03 (redigeeri) (eemalda)\n[[Pilt:Ninth Symphony original.png|pisi|Lehekülg Beethoveni käsikirjast]]\n"'''Ood rõõmule'''" ([[saksa keel]]es "''Ode an die Freude''") on [[Euroopa Liit|Euroopa Liidu]] ja [[Euroopa Nõukogu]] hümn. Samas peavad mõlemad institutsioonid seda mütoloogilise hõnguga pooleldi nüüdisaegset heliteost ka kogu Euroopa hümniks. Hümni muusika põhineb [[Ludwig van Beethoven]]i []. aastal komponeeritud 9. sümfoonia viimasel osal ning seda esitatakse mõlema organisatsiooni ametlikel sündmustel.\n[[Friedrich Schiller]] kirjutas poeemi "Rõõmule" (''"An die Freude''") aastal [] "inimestevahelise sõpruse" tähistamiseks.<ref name="YmG8w" /> Hiljem suhtus poeet luuletusse aga põlglikult ning heitis selle kõrvale kui selle kirjutamise ajastule tüüpilise "halva maitse" näite.<ref name="LMyC1" /> Pärast Schilleri surma said luuletuse tekstist aga sõnad Beethoveni 9. sümfoonia kooriosalekooriosa sõnad.\nHelilooja [[Herbert von Karajan]]il paluti kirjutada kolm instrumentaalset orkestreeringut – sooloklaverile, puhkpillidele ja sümfooniaorkestrile. Lisaks dirigeeris Karajan ise ametliku lindistuse jaoks tehtud ettekannet. Karajan tegi partituuris ka omad muudatused, mis puudutasid peamiselt just teose tempot.\nHümn avalikustati suure teabekampaaniaga []. aasta [[Euroopa päev]]al. []. aastal võeti hümn riigipeade ja valitsuste poolt tarvitusele [[Euroopa Ühendus]]e (aastast [] Euroopa Liidu) hümnina. Euroopa hümn ei ole mõeldud liikmesriikide riigihümne asendama, vaid pigem tähistama kõikide riikide ühiseid väärtusi ningja nende "ühinemist mitmekesisuses" (viitega Euroopa Liidu motole, milleks on "Ühinenud mitmekesisuses"). See väljendab ühinenud Euroopa ideaale: vabadust, rahu ja ühtsust.<ref name="eJs52" />\nHümn plaaniti lisada koos teiste [[Euroopa sümbolid|Euroopa sümbolitega]] ka [[Euroopa põhiseaduse leping]]usse, kuid kuna seda lepingut ei ratifitseeritud, siis asendati see [[Lissaboni leping]]uga. Seal aga ei ole mingeid viiteid liidu sümbolitele.<ref name="Parl use" /> Lepingule lisati deklaratsioon, millega kuusteist liikmesriiki siiski välja pakutud sümboleid formaalselt tunnustasid.<ref name="lisbon-symbols-declaration" /> Vastusena sellele otsustas ka [[Euroopa Parlament]] hümni ametlikel sündmustel rohkem kasutada.<ref name="Parl use" /> []. aasta oktoobris muutis parlament oma protseduurireegleid nii, et hümni tuli mängida valimistele järgneval uue parlamendi töö alustamisel ningja enne ametlikke istungeid.<ref name="ptveL" />\n[[File:Friedrich schiller.jpg|thumb|200px|[[Friedrich Schiller]] kirjutas ''"An die Freude''", millest sai Beethoveni heliteose alus. Kuna ühte Euroopa Liidu keelt ei soovitud teistest kõrgemale seada, jäeti Euroopa hümnist saksakeelsed sõnad välja.]]\nKoos teiste [[Euroopa sümbol]]itega propageeritakse ka Euroopa Nõukogu ja Euroopa Liidu hümni "Ood rõõmule" kui kogu Euroopa sümbolit. Hümni kasutatakse Euroopa päeval, lepingute allkirjastamisel ja teistelmuudel ametlikel sündmustelpuhkudel. Lisaks neile institutsioonidele püüab ka Euroopa Parlament hümni rohkem kasutada. Seda eriti pealepärast seda, kui aastatel 2007–2009 Euroopa Parlamendi president olnud [[Hans-Gert Pöttering]] käis visiidil [[Iisrael]]is, kus mängiti sel puhul Euroopa hümni: president tundis end sellest liigutatuna ja ta soovis näha, et hümni ka Euroopas sagedamini kasutataks.<ref name="Parl use" />\nEnne kui [[Kosovo]] enda hümni kasutusele võttis, kasutati []. aastal hümnina Euroopa hümni. Muuhulgas mängiti seda ka samal aastal toimunud riigi iseseisvuse väljakuulutamisel: tunnustades Euroopa Liidu rolli riigi iseseisvumisel.<ref name="tAK8Q" />\n[]. aastal toimunud Lissaboni lepingu allkirjastamise tseremoonial esitati Euroopa Liidu tollaste liikmesriikide esindajatele ka Euroopa hümni, kuid seda tavapärasest erinevamalttavapäratult: selle kandsid ette 26 [[Portugal]]i last, esitades ka teose algseid saksakeelseid sõnu.<ref name="uBSdE" />\n[[1992. aasta Euroopa meistrivõistlused jalgpallis|1992. aasta Euroopa meistrivõistlustel jalgpallis]] kasutas hümni [[SRÜ|Sõltumatute Riikide Ühendus]]e jalgpallikoondis.\nKuna Euroopa Liidu asjaajamises on kasutusel suur hulk erinevaidpalju keeli, on hümn ilma sõnadeta ning Schilleri kirjutatud saksakeelsetel sõnadel, mille põhjal Beethoven oma sümfoonia lõi, on vaid mitteametlik staatus. Sellest hoolimata lauldakse hümni ajal sageli just neid sõnu. Samas kasutatakse erinevatelvähem vähemtähtsateltähtsatel üritustel ka teistesse keeltesse tõlgitud sõnu.\n[[Prantsusmaa]]l tunti erinevaid variatsioone Beethoveni "Oodist rõõmule" ammu enne Euroopa Liidu loomist. Neist mitmed on ka trükis avaldatud, sealhulgas libretistilibretist Maurice Bouchori (1855–1929) variatsioon ''"Hymne à l'universelle humanité''", mis lisas mitu värssi varem ilmunud Jean Ruault' versioonile. See ning Maurice Bouchori ja Julien Thiersot' koostöös valminud "Hümn tulevikule" (''"Hymne des temps futurs''") on ilmunud sealsetes põhikoolides väga levinud muusikaraamatusmuusikaõpikus ''"Chants populaires pour les écoles''".<ref name="0tN5o" /> Just seda tõlgendust esitavad koolikoorid Euroopaga seotud üritustel. Veel on teada ka [[Katoliiklus|katoliiklasest]] kirjaniku Joseph Folliet' (1903–1972) tõlgendus.\nPärit leheküljelt "https://et.wikipedia.org/wiki/Eri:Mobiilierinevus/4736132"


Karm Fiber - Ravi October\nTooted Kiudainete sisaldus 100 grammi kohta, g Tangid Tatar 12 Valge riis 2 Pruun riis 5.5 Oder 8 Pärli odra 13 Speltan 12 Kaerahelbed 2,8 Kliid 44 Jahutooted Terve tera leib 8.5 Oad Valged oad 17.3 Rohelised oad 17.3 Rohelised oad 17.3 Rohelised herned Kooritud herned 18 Mash 5 Chickpeas 13.6 Läätsed 15 Oad 7 Kakaopulber 35 Köögiviljad Valge kapsas 2,5 Broccoli 3 Baklazaan 5 Sibul 3 Porgand 2.4 Peet 3 Rohelised 2.6 Avokaadod 8 Kõrvits 8 Artišokid 8 Kuivatatud tomatid 8 marjad Õunad 4 Aprikoosid 10.8 Korintid 3 vaarikad 6 murakad 8 Pirnid 4.3 Kiwi 2,5 Virsikud 3 Tangeriinid 2.7 Kuivatatud puuviljad Kuupäevad 19 Ploomid 9 Joonised 18 zyum 9,6 Kuraga 18 Mandel pähklid ja seemned 8 maapähklid 15 Seemned 10 päevalille pistaatsiarisoto 11,3 Walnut 7,5 Linaseemned 27 9.1 seesami seemned chia 38\nKa toidu termilise töötlemise protsessis (keetmine, hautamine) väheneb kiu kogus umbes poole võrra, et säilitada köögiviljade kasulikke omadusi, ei ole soovitatav keeta.\nOn toitumisalane toit, kus toitumise aluseks on kõrge kiudaineid sisaldav toit, mis võimaldab teil vähendada kaalu 2–4 kg nädalas, kuna toidud on madala kalorsusega.\nNäidislik menüü, mis põhineb kiudaineid sisaldavates toitudes, moodustub murdosa toitumise reeglite kohaselt ning peaks sisaldama kolme peamist sööki ja kahte suupistet:\nerossiivsed ja adhesiivsed soolehaigused;\nNagu tabelist näha, on kiu poolest rikkamad toidukaubad kliid (tegelikult on see teravilja kõva koor), linaseemned ja täisteraviljad (näiteks oder, tatar ja kaer) - need sisaldavad kuni 10-15 g kiudaineid 100 g kohta. kuiv toode. Lisaks on igasugustes kaunviljades (sh läätsed ja herned) palju kiudaineid.\nKui sa peaaegu ei söö köögivilju ja teravilja ning te näete vilju ainult suhkruga täidetud magustoitude kujul, siis veenduge, et seedetrakti probleemid (eriti kõhukinnisus), rasvumine, diabeet ja kardiovaskulaarsed haigused ootavad teid. Sellisel juhul algab tervislik toitumine alati loodusliku einega, mitte vitamiinide võtmisega pillidesse.\nLihtsamalt öeldes, mida rohkem kiudaineid süüa, seda vähem on kaloreid rasva kujul. Lisaks täidab kiudaine füüsiliselt sooled, sundides seda blokeerima nälja tunne ja saatma aju signaali küllastumise kohta, mis takistab ülekuumenemist. Kuid see ei tähenda, et kiudude võtmine pillides aitab teil kaalust alla võtta.


Heavy kergejoustiku liigesed Kui soovite jõudu suurendada\nHeavy kergejoustiku liigesed. Registreeru\nTeine mees esimesel alal oli kossumees Rauno Tamm Kui Snelli pargi kõnniteed ka ära kaetakse, siis on see rada täiesti arvestatav mitu aastat. Suure sülitamise valdkonnas võib tekkida valu igas vanuses, kuid kõige sagedamini leidub vanemate vanuserühmade esindajate hulgas. Kõigepealt puudutab see naisi, kes otsivad puhast aega, et pumbata reie lihaseid. Aga just võtmevaldkondade spetsialistide leidmine ei ole niisama lihtne.\nKuigi m otseselt jalgu kinni ei tõmmanud, üldine väsimus oli siiski suur ja õhtu edenedes hakkas akumuleerunud laktaat tunda andma. Venitasin ennast korralikult ja lasin naisel selja ja jalad korralikult läbi masseerida. Vähemasti üritasin teha kõik selleks, et järgmisel päeval rivis olla ja endast parim anda. Pühapäeva hommik oli muidugi karm.\nTallinna maratoni tulevik: veel enam osalejaid, jooks ühel ringil, ehk ka teleülekanne\nLihased ja liigesed endiselt kanged. Asutasin end kell 9.\nVõistluspäev algas kell Teise päeva esimene ala oli tõkkejooks. Tehnika ka sel alal oli sisuliselt kõikidel null, tõket ületades käisid käed nagu tuuleveskil, kuid alavõit minule siingi, aeg Teisel kohal kossumees Kert Kerem Teine kossumees Rauno Tamm Heavy kergejoustiku liigesed päeva teine ala on kümnevõistluses kettaheide ja seal olid mul suured plaanid, sest ütlen ausalt, see on ka ainus ala, mida Heavy kergejoustiku liigesed varem proovinud ja natuke isegi harjutanud. Oli kindel plaan heita 41 42 m, sest sellised kaared olid praktiliselt igal kettatreeningul sees.\nPõhjus nimelt selles, et oma treeningutel olin heitnud üle staadioni edasi ja tagasi ning heitsin staadioni raja pealt, mitte ringist. See oli viga, ringist heitmine võistluse käigus ängistas mind tohutult, kartsin üle astuda jne. Uskumatu tegelikult, et see võib nii palju lugeda. Igal juhul tulemuseks jäi Kõrval, teiste katsete ajal proovisin heita ning laks ja laks 40 41 m, kui aga minu kord ringist heita, ei tulnud mitte midagi :. Igal juhul õnneks ka siin piisas, et saada alavõit, teisel kohal napilt Pidevalt tuli endale meelde tuletada, et alavõit ei ole 10 võistluses veel midagi, olulised on punktid ja oluline oleks ikka tugevate aladega punkte rohkem saada, et nõrgemaid kompenseerida.\nSalaeesmärk oli ju punkti täis saada. Kolmas ala on kümnevõisluse teisel päeval teivashüpe.\nMis on parem: vähe kordusi suure kaaluga või palju kergeid\nMeil oli kasutada üks alumiiniumist teivas ja üks fiibrist teivas. Maandusime liivakasti, enamasti jalgadele. Algul tundub see väga hull mõte, kuid kui liivakast sügavalt ilusti kobedaks kaevata, ei ole hullu midagi, uskumatult pehme kukkumine.\nPealegi, ka vanal ajal hüpati ja maanduti sarnaselt.\nMõte oligi ikkagi, et maandume jalgadele ja teivast keegi paindesse ei tõmba. Seda enam, et hüppajad kaalusid nii mõnigi mees üle kg. Nalja muidugi sai omajagu ja nähti selliseid tehnikaid, mida vist veel keegi näinud ei ole. Ütlen vaid nii palju, et kõige madalam kõrgus, mis kirja jäi, oli 1. See mees oleks muidugi veel lennanud, kuid kõrgushüppe postid ei võimaldanud kõrgust enam lisada.\nTal tuli see teibaga hüppamine üldiselt hästi välja. Sellise keskkonnaga ümbritsetud ja kokku puutunud olek oli omaette uus tunne.\nKokkuvõttes oli Nädal ilma seinteta lõbus meile kõigile õppida, jagada ja naerda. Viie päeva jooksul sidusid 5. Ilma igasuguse wifi, telefonide või ühenduseta Taškendi ja muu maailmaga imbusid õpilased kõrbe kultuuris ja kaunites Heavy kergejoustiku liigesed, mida see pakkus.\nLõpetamine - hüvasti Meie Oleme nende üle uhked ja soovime neile edaspidiseks palju õnne.\nTIS-i uudised - neljapäev, 31. mai\nKõik keskastme õpilased on määratud ühte Heavy kergejoustiku liigesed majast. Õed-vennad asuvad samas majas ja kui neile on määratud maja, jäävad õpilased TIS-is oma aega sellesse rühma. Meie neli maja nimetati eelmise aasta õpilaskonkursi tulemusel ja nimed on: Sevasmos, Peri, Dimi ja Erevna auhinnad kõigile, kes saavad mulle öelda, mida need nimed tähendavad! Homme töötavad õpilased segavanuste koostöömajade meeskondades hommikuti võistlema erinevates tegevustes.\nEga me kesklinna kellegi narrimiseks ei ole tulnud. Me oleme teinud ikkagi pika põhjaliku analüüsi ja õppinud ka teiste kogemustest. Enamikus Euroopa linnades on oma maraton või suur jooks olemas, kus tõesti mõnel puhul pannakse lausa nädalaks ajaks linna peamagistraalid kinni ja kus läbitakse vaatamisväärsusi.\nValdavalt on see ikkagi linna esindus- ja mainekujundusprojekt. Ma usun, et ka Tallinnale on see au ja kuulsust toonud ja toob veel tulevikus. Vaadates tänavust aastatki — meil osales üle välismaalase 37 riigist. See on Tallinnale päris hea reklaam.\nJärgmistel aastatel võib nende arv kahe- või kolmekordistuda. See teeb nüüd asja ehk veel Heavy kergejoustiku liigesed, aga kas on reaalne, et Tallinna maratoni võib kunagi läbida senise kahe asemel ka ühel ringil? Ma arvan, et see ei ole utoopia, kuid kindlasti lähima paari-kolme aasta jooksul see ilmselt veel kõne alla ei tule. Vähemalt sellises mastaabis, et me tahame panna — inimest maratonirajale ühe ringi peale.\nMe ikkagi ootame linnateede, tänavate ja ristmike võrgustiku arenemist.\nPraegu ühes suunas saaks joosta päris pikalt, aga tagasi ei saa kuidagi. Peab sama teed mööda tagasi tulema, muidu tuleb ette raudtee, suur magistraal või sild, millest üle ei saa, mida kinni ei panda. Ja mis on strateegiliselt tähtsad. Olulisele transpordile rahvusvaheliselt tähtsad teed — neid tavaliselt ei suleta. Samamoodi ei pane keegi meie pärast kinni raudteed.\nKui kavatsete vastupidavust ja tervist pumpada\nAga tulevikus — miks mitte? Kopli ja Rocca al Mare kant on super. Me oleme siin mõtteid mõlgutanud. Kolm-neli versiooni on olemas. Tulevikus ta üheringiliseks lähebki.\nLähima paari-kolme aasta jooksul jääb julgust puudu seetõttu, et me oleme korra selle kadalipu läbi teinud kesklinna tulles. See ei olnud niisama lihtne. Me oleme seetõttu siiamaani raskustes. Oleme päris palju panustanud, kuid keegi pole seda kompenseerinud. Üritame vaikselt tasakaalu jõuda ja siis võib uusi hulljulgeid samme ette võtta. Kui rääkida üldisemalt, siis mis te arvate, miks on Heavy kergejoustiku liigesed hulk viimaste aastatega plahvatuslikult suurenenud?\nArvestades, et meil on olnud masuaeg, kus inimestel on ehk muudki teha kui sportida ja et sport on ka teatud rahaline väljaminek. Miks just nüüd, aga mitte näiteks buumi ajal? Siin on mitu nüanssi.\nÜks on kindlasti see, et ühiskond on saanud küpsemaks. Varakapitalism — ma ei tea, kas see on õige sõna— on läbi saamas. Noored vihased ärimehed ja ärinaised on oma majandusliku eesmärgi peaaegu saavutanud.\nHakatakse mõtlema rohkem iseendale ja oma pere tervisele. Nähakse ka pehmemaid väärtusi. Ei ole ainult raha ja majanduslik heaolu, vaid väga olulisel kohal on ka tervis. Teine aspekt on see, et rahvaspordiüritused on ka ise palju arenenud.\nVõetakse õppust naaberriikidest ja kvaliteet on tõusnud kõikidel aladel. See on kõiki hoogustanud rohkem sporti tegema.\nKindlasti on oma osa ka turunduspoolel. Meie partnerid on laevafirmad, mõnel teisel teistsugused asjad. See koos ongi selle efekti andnud. Ei saa mainimata jätta, et kergliiklusteede ja terviseradade võrgustik on juba päris hea. Kui sportlane teeb aastaringi trenni, siis ühel hetkel tahab ta oma tulemusi näha. Rahvasportlane samamoodi — tahab ennast naabrimehega võrrelda.\nTeistega koos välja minna ja olla 10 inimese sees — see on igati hea tunne, Heavy kergejoustiku liigesed arvan. Sageli on asjadel kaks poolt. Ühelt poolt on liikumisharrastajate hulk tõusnud, samal ajal jällegi olen kuulnud lugusid, kuidas nii mõnigi Heavy kergejoustiku liigesed pingutas üle. Oli neid, kes seal Kaarli kiriku juures taarusid ühest teeservast teise ja kes pärast lamasid arstitelgis tilguti all — kas on paratamatus, et nii suure massi peale ongi alati selliseid juhtumeid või annab midagi ära teha?\nMa arvan, et see on paratamatus. Meditsiiniinimesed on teinud statistikat. Päris julmasid fakte ei taha välja tuua, aga esineb ka surmajuhtumeid — nii maratonis kui ka suusa- ja jalgrattavõistlustel. Inimese sisse keegi ei näe. Kui inimene regulaarselt terviseuuringutel ei käi ja tal oma tervisest ülevaadet ei ole, siis kunagi ei tea, kus see juhtuda võib: kaubanduskeskuses, restoranis, kodus voodis.\nOlulisem on kindlasti see, et inimesed — eriti keskealised mehed — hindavad ennast üle, arvates, et on ikka sama heas vormis kui aastased ja lähevad sama eufooriaga peale. See ei ole tegelikult adekvaatne käitumine. Nad võiks kindlasti kõvasti tuure maha võtta. Rainer Vakra ju näiteks omal ajal Nõmme rabajooksul pingutas üle ja jooksis ennast kooma.\nTahad ju ikka rahvale oma võimeid näidata, aga see suhtumine on vale — teed endale liiga sellega. Kuid enamikul juhtudel piisab ühest pildist, seega on tomograafia maksumus põhjendamatu.\nKuid viimasel ajal kasutatakse osteoporoosi korral üha enam tema abiga saadud teavet, kuna densitomeetriat saab teha CT-piltide põhjal - kudede tiheduse määramine. Täiendav diagnostiline meetod on universaalne vereanalüüs, mille tulemused aitavad kindlaks teha põletikuliste protsesside esinemist kehas, mis võivad oluliselt mõjutada haiguse kulgu ja sellest tulenevalt ka ravi.\nMillistele sümptomitele viidatakse reumatoloogile?\nEnamasti võtab patsiente reumatoloogi vastuvõtule üldarst üldarst või lastearst. Need spetsialistid suunavad patsiendid reumatoloogi vastuvõtule, kui nad kahtlustavad reumatoloogilisi haigusi ja soovivad diagnoosi kinnitada.\nNäiteks kui inimene kurdab püsivaid lihas- ja liigesevalusid, mis ei kao mitu päeva, võib terapeut soovida välja selgitada, kas neid sümptomeid põhjustavad reumatoloogia valdkonna patoloogiad, näiteks süsteemne erütematoosluupus või reumatoidartriit. On väga oluline, et patsient diagnoositaks võimalikult kiiresti, sest positiivse tulemuse saab loota ainult õige ravi õigeaegse alustamisega. Reumatoloogil on spetsiaalsed teadmised, mis on vajalikud olemasolevate sümptomite täpse põhjuse väljaselgitamiseks.\nSamuti suunatakse patsiendid reumatoloogi vastuvõtule, et välja kirjutada juba diagnoositud haiguse kõige tõhusam ravi, tüsistuste ennetamine. Reumaatiliste haiguste uuringud Vaskuliit Diagnoosi seadmiseks teeb arst järgmist: Viib läbi patsiendi põhjaliku uuringu. Selgitab peamisi kaebusi, uurib täielikult inimese elus kõigi patoloogiliste seisundite ilmnemise ajalugu.\nSee uurib lähisugulaste peamisi haigusi, tuues välja kalduvuse teatud tüüpi vaevuste tekkeks. Viib läbi visuaalse kontrolli, vajadusel ka palpatsiooni, löökpillide uuringu.\nKuulab südame helisid ja helisid. Üldiste vere- ja uriinianalüüside abil selgub see ägeda põletiku esinemisest suurenenud ESR. Osteoporoosi kindlakstegemiseks viiakse läbi densitomeetria. Saadud andmete põhjal teeb arst oma profiili järgi järeldused haiguse esinemise kohta, paneb patsiendi registrisse, soovitab konsultatsioone seotud spetsialistidega, määrab ravi ja jälgib haiguse dünaamikat.


Vooremaa Kolonel Aivar Kokka on jõudnud Pajusist NATO kirdekorpusse\nKolonel Aivar Kokka on jõudnud Pajusist NATO kirdekorpusse\nHomme annab president Toomas Hendrik Ilves Pärnu teatris Endla üle riigi teenetemärgid. Kõrge tunnustuse pälvinud üheksakümne üheksa inimese hulka kuulub ka Pajusi vallast pärit kaitseväelane, hetkel Poolas NATO kirdekorpuses teeniv kolonel Aivar Kokka.\nKolonel Aivar Kokka saab Kotkaristi neljanda klassi teenetemärgi suurte teenete eest nii Eesti esmase riigikaitse arendamisel, maaväe väljaõppe taseme tõstmisel kui ka üksuste ettevalmistamisel NATO juhitud ohtlikeks operatsioonideks Afganistanis.\n“Presidendi otsus tuli mulle üllatusena nagu paljudele teistelegi medalisaajatele,” meenutas üle 20 aasta kaitseväes teeninud kolonel Aivar Kokka päeva, mil avalikustati teenetemärgi saanud inimeste nimed. “Sain sellest teada keset tööpäeva. Vend saatis sõnumi, kus õnnitles mind Kotkaristi saamise puhul, lugesin sõnumi kiiruga läbi, mõtlesin, et oh, järgmine rist, panin telefoni taskusse tagasi ning jätkasin tööd. Loomulikult teadsin, et Kotkaristi erinevad tasemed on sõjaväelaste jaoks kõige kõrgemad autasud, mis Eestis on võimalik saada, aga mul ei tulnud selles kiirustamises pähegi, et mis ta täpselt on. Alles õhtul, kui sain saabunud sõnumid ja e-mailid uuesti üle vaadata, sain asjast täielikult aru. Mida rohkem sellesse süvened, seda uskumatum see on.”\n1968. aastal sündinud Aivar Kokka alustas oma haridusteed Pisisaare algkoolis ning läks pärast 1984. aastal Põltsamaa keskkoolis kaheksanda klassi lõpetamist õppima Olustvere sovhoostehnikumi. “Kõigist neist koolidest on Pisisaare kool kõige soojemalt meelde jäänud,” rääkis Aivar Kokka. “Väike koolikene, mis on noorele lapsele palju parem kui suured linnakoolid. Päevad olid seal hästi organiseeritud ning õpetajad olid väga head.” Oma esimese kooliga on Aivar Kokkal side säilinud tänaseni, mõne aasta eest käis ta sõjaväelasena seal lastele esinemas ning vanematel Pisisaares külas käies on ta korduvalt kohtunud ka oma õpetajatega.\nTulevasele elukutsele mõeldes köitsid Aivarit lapsepõlves kolm ametit: õpetaja, bussijuht ja sportlane. “Mulle on alati meeldinud õpetaja elukutse ning ma olen väärtustanud seda, mida õpetajad teevad,” selgitas ta. “Kaks esimest ametit on ka päris palju inimestega seotud, ka bussijuhi amet ei huvitanud mind mitte tehnika pärast, vaid pigem seetõttu, et oled pidevalt inimestega koos.”\nPõhikooli lõpetamise järel läks Aivar aga hoopis agronoomiat õppima, selline otsus oli üllatuseks isegi tema vanematele. “Mul ei olnud selles vanuses mingit kindlat arusaamist, kelleks ma lõpuks saada tahan või kuhu ma üldse sihin,” meenutas ta.\nAgronoomina töötada ei jõudnudki\nÕpitud erialal Aivar Kokka siiski töötada ei jõudnudki, sest pärast lühikest praktikat võeti ta 1988. aasta mais Nõukogude armeesse aega teenima. Kaheaastane teenistus Laadoga järve lähedal lõppes talle kõrgeima auastmega, mis ajateenija tollal üldse saada võis – vanem. Kuigi ajateenistuse ajal õnnestus Aivaril korra ka puhkusel käia ning tänu vanemate saadetud ajalehtedele oli ta kursis Eestis toimuvaga, oli tal tagasituleku järel siiski raske kohaneda vahepeal toimunud muutustega. “Minu jaoks oli kõige huvitavam see, et läksin sõjaväkke Eesti NSVst ja kui ma tagasi tulin, oli juba Eesti Vabariik. Mäletan, et mul läks pool aastat, et aru saada, kuhu ma tulin,” muigas Aivar Kokka.\nSõjaväeteenistusele järgnenud aeg kulus eneseotsingutele. “Tegin kodukülas mitmeid juhutöid, olin näiteks bensiinijaamas valvur, aga see kõik ei olnud minu jaoks tähtis,” meenutas Kokka. “Minu jaoks oli see pigem enda otsimise aeg, lugesin palju, kuulasin teisi inimesi, tahtsin jõuda arusaamisele, mida ma üldse tahan edaspidi teha.”\nKui kuulutati välja esimesed Eesti ohvitseride ettevalmistuskursused, oli Aivar Kokka otsusele jõudnud. “Kui mõtlen sellele, kelleks ma lapsena saada tahtsin, siis nende elukutsete olulised elemendid on ka sõjaväelase elukutses olemas. Kui see võimalus avanes, haarasin sellest loomulikult kohe kinni ja läksin ilma pikemalt mõtlemata kursustele. Olin täpselt õigel hetkel õiges kohas ja mul on hea meel, et see niimoodi juhtus.” Tallinnas Tondil toimunud pooleaastaste ettevalmistuskursuste eeltingimuseks oli armeeteenistuse eelnev läbimine ning vähemalt nooremallohvitseri auastme olemasolu. Põhilisteks õppejõududeks olid Nõukogude armee endised eestlastest ohvitserid. “Paljud 30–35 alustanust langesid juba kursustelt välja, samuti langesid paljud välja järgnevate teenistusaastate jooksul. Tänaseks on vaid mõned üksikud neist, kes tookord lõpetasid, kaitseväkke alles jäänud,” kahetses Aivar Kokka Ta lõpetas ettevalmistuskursused paremate hulgas ning sai nooremleitnandi auastme.\nAivar Kokka esimeseks teenistuskohaks sai Viru Jalaväepataljon, kus ta teenis aastatel 1992-1995 algul kompaniiülema abi ja seejärel kompaniiülemana ning 1999- 2002 juba operatiivosakonna ülema ja staabiülemana. Teenistus katkes vahepealsete kõrgkooliõpingute tõttu: ta lõpetas Tartu Ülikooli psühholoogia erialal. “Pärast seda on olnud ainult sõjalised õpingud. Olen lõpetanud ka Balti Kaitsekolledži, kus sain vanemstaabiohvitseri hariduse, ning olen vahelduva eduga õppinud ka USA-s lühematel kursustel,” kirjeldas mees oma haridusteed.\nAastatel 2003–2004 oli Aivar Kokka pool aastat Eesti kaitseväe kontaktohvitseriks USA keskväejuhatuses. “See oli seotud Iraagi konfliktiga. Florida osariigis Tampas asus kõige kõrgem staap, mis Iraagi operatsiooni juhtis ning seal paiknesid ka kõigi nende riikide kontaktohvitserid, kelle üksused olid operatsiooniga seotud. Minu peamised ülesanded olid seotud Eesti üksuse tegevuse kooskõlastamisega staabis, mitte otseselt lahinguülesannete kooskõlastamine, vaid toetuse ja selliste küsimuste kooskõlastamine.”\n“USA keskväejuhatuses teenimine oli minu kui sel ajal noore ohvitseri esimene sisseastumine suurde sõjamasinasse. Kõige selle kogemine erialases mõttes on ikka midagi muud, kui siin Eestis väikese sõjaväega opereerimine. Erialases mõttes annab rahvusvahelistes operatsioonides osalemisel huvitava kogemuse ka erinevate riikide sõjaväelastega suhtlemine, nendega kogemuste ja arusaamade vahetamine. Näed, kui erinevad on maailmad, kust nad tulevad. Eurooplasi me teame, aga väga palju ei ole me kokku puutunud näiteks Lähis-Ida, Aafrika või Lõuna-Ameerika riikide armeedega,” meenutas Aivar Kokka, lisades, et just Tampas viibimise aega jäi ka tolle perioodi märkimisväärseim sündmus Iraagi sõjas, diktaator Saddam Husseini tabamine. “Staabis oli see suur sündmus, sõjalises mõttes läks pärast seda aga palju hullemaks.” 2006. aasta suvel oli Aivar Kokka ka ise Iraagis. “Teenisin Bagdadi külje all ühe USA brigaadi staabis operatiivohvitserina. Sõjaliselt oli see raske aeg, konfliktide intensiivsus oli tol suvel üks kõrgemaid.”\nUSAst naasmise järel võttis ta vastu uue väljakutse, osaledes 1. jalaväebrigaadi staabi loomisel. Aivar Kokka teenis Paldiskis jalaväebrigaadi staabi operatiivosakonna ülema ja staabiülemana.\nJärgnes avalikkusele ilmselt kõige tuntum periood Aivar Kokka teenistusest – aastatel 2006–2009 oli ta Scoutspataljoni ülem. “Ülema vastutusala oli väga selge. Pidid vastutama selle eest, et üksus oleks valmis minema, kuhu iganes vaja on. See puudutas nii siseriiklikke ülesandeid sõjalises mõttes kui ka välisoperatsioone. Ehkki niipea, kui ma sinna tulin, hakkasid pihta Afganistani rotatsioonid, mis tähendas seda, et peamiseks ülesandeks sai kompaniide ettevalmistamine Afganistani missiooniks. Alustasin Estcoy-4 väljaõpetamisega, lõpetasin Estcoy-9-ga. Kõige selle kõrvalt ei kadunud kusagile muidugi ka see, et pataljon peab tervikuna olema valmis selleks, kui on vaja teha midagi Eesti kaitseks,” sõnas Aivar Kokka.\n2009. aastal jätkas ta teenistust maaväe staabis. “Seal juhtisin ma operatiivosakonda ning olin ka maaväe staabiülema asetäitja. Sain väga positiivse kogemuse maaväe ja eelkõige staapide väljaõppe edasiviimisel, staabid vastutavad ju eelkõige juhtimisfunktsiooni väljaõppe eest. Kui rääkida maaväe väljaõppesüsteemi ülesehitamisest, siis vastutasin ma ajal, kui jalaväepataljonis kompaniiülemana alustasin, sõdurite ja allüksuste väljaõppe eest. Kui ma läksin pataljonist staabi tasemele, siis ma liikusin järjest igale järgmisele kõrgemale astmele ning igas staabis olin ma seotud ja vastutasin oma staabi ning alluvate staapide väljaõppe eest. Nüüd olen ma siin NATO staabis ja ma pean täpselt sedasama tegema veelgi kõrgemal tasemel. Väljakutsed ei lõpe! Kui me tahame eksperdiks saada, siis tuleb kõik need tasemed läbi käia, mõistmaks seda, et kui oled seal kõrgel tasemel, kuidas siis sinu plaanid ja otsused mõjutavad ka kõige viimast sõdurit.”\nAlates 2012. aastast teenib Aivar Kokka Eestile lähimas NATO väekoondises – Poolas asuvas NATO kirdekorpuses. Hetkel G7 osakonna ehk väljaõppeosakonna ülema ametis oleva Kokka teenistusaeg Poolas lõpeb 2016. aastal.\n“Normaalse rotatsiooni pikkus on kolm aastat, kuna mul aga ametikoht vahetus, tuli ka aasta juurde. Väljaõppeosakond on rahuajal üks peamisi osakondi, mis tagab selle, et konkreetne staap oleks ette valmistatud lahingutegevuseks või sõjategevuse juhtimiseks. Kõige suuremaks ülesandeks ongi väljaõppe planeerimine, ettevalmistamine ning läbiviimise korraldamine ja hindamine. Kõige tavalisemad funktsioonid, aga kõik see on senisest mitu astet kõrgemal, Eestis ei olegi nii suurt üksust nagu korpus või korpuse staap.”\nPoolas toetab Aivarit ka tema perekond. Jõhvist pärit abikaasa Olgaga kohtus ta Tartu Ülikoolis õppides. “Olga õppis vene filoloogiat, kohtusime tavalises kohvikus ja sattusime juttu ajama. Olime teineteisele sümpaatsed, aga pärast esimest kohtumist kaotasime teineteist pikaks ajaks ära. Mitu kuud hiljem kohtusime täitsa juhuslikult tänaval ja pärast seda hakkasime juba järjekindlalt kokku saama. Eestis töötas Olga pangas, Poolas on ta kodune, sest siin ei ole tal mingit võimalust töötada.”\nAivari ja Olga lapsed Marie, Mihkel ja Georg õpivad Poolas rahvusvahelises koolis, mis loodi NATO kirdekorpuses teenivate ohvitseride ja allohvitseride lastele ingliskeelse hariduse andmiseks. “Kõige noorem laps ei ole kunagi Eesti koolis õppinud, tema kooliharidus saigi alguse inglise keeles. Tagasi tulles võib lastel kohanemisega probleeme tekkida, aga küll nad harjuvad, lapsed saavad kiiresti hakkama.”\nKüsimusele, mis saab temast pärast 2016. aastat, kui lõpeb teenistus NATO kirdekorpuses, vastas Aivar Kokka, et seda ta praegu veel ei tea. “Mind ei ole karjäär kunagi huvitanud. Balti Kaitsekolledži lõpetamise järel mõtlesin, et oleksin huvitatud pataljoni juhtimisest, selle võimaluse ma ka sain. Praegune ametikoht ei olnud üldse minu unistus, usun, et olen juba niigi üle oma varju hüpanud. Kui personaliplaneerijad on küsinud, mis mind huvitab, siis olen öelnud, et mind huvitab enesearendamine.”\nEesti kaitseväes on koloneli auastmest kõrgemad vaid neli auastet. “Kindrali auastmest ma kindlasti ei huvitu, absoluutselt mitte,” on kolonel Aivar Kokka resoluutne. “Ma usun, et Eesti kaitseväes on palju häid mehi, kes selle on välja teeninud või teenivad selle välja edaspidi. Mina olen valmis nende alluvuses teenima.”\nKolonel Aivar Kokka on veendunud, et sõjaväelase elukutse annab peamised probleemide lahendamise oskused. “Kaitsevägi annab kindlasti need väärtused ja oskused, mida siinses kultuuriruumis mõistetakse ja omistatakse meestele. See on üks võimalusi kogeda seda vana elukutset ning see kogemus ei jookse mööda külgi maha mitte kunagi ja kusagil, eriti noortel meestel, kes alles otsivad oma kohta elus. Eestis sobib kaitsevägi hästi ka mingi teekonna alguspunktiks, kaitseväkke tulek ei pruugi tingimata tähendada, et täna tuled ja oled siin kogu eluaja.”


Vibuhäll – Vikipeedia\nValgevenes kasutatud vibuhäll\nVibuhäll on häll, mille kereks on kas vitsvõrule või raamile tõmmatud riie, õhukesest lauast ovaalne nõu, piklik peergkorv või laudkast.\nPaigaldus[muuda | muuda lähteteksti]\nEesti alal rippus vibuhäll talutoas ema magamisaseme juures lakke kinnitatud umbes 3 m pikkuse kasepuust lati (nimetati vibu, võru murdes nõder) küljes. Tööajal kiikus imik heinamaal või põllul vibuhällis, mis paigaldati kohapeal, ka puuoksa külge.\nKask sobis vibuks tema painduvuse ja sitkuse tõttu. Hälli ülemiste nurkade külge kinnitati neli nööri, millega see vibu otsa riputati. Kasest vibu jämedus valiti nii, et häll õõtsuks sobival kõrgusel. Vibu ots pisteti lae ja tala vahele ning toetati keskosas lakke kinnitatud konksule või kinnitati nööriga rippuma aampalgi külge. Hälli alumises servas oli põrandani nöör, mille otsa oli seotud kepp. Kui jalaga kepile vajutada, hakkas häll kiikuma ning ema sai käsi kasutada muu töö tegemiseks.\nHälli otsad olid kergelt kaarja kujuga. Hälli tõsteti kaare- või südamekujuliste avauste abil, mis olid lõigatud otsalaudade servadesse.\n↑ 1,0 1,1 Eesti rahvakultuuri leksikon (3. trükk). 2007. Koostanud ja toimetanud Ants Viires. Eesti Entsüklopeediakirjastus. Lk 41\n↑ 2,0 2,1 Eesti etnograafia sõnaraamat. Koostanud Arvi Ränk, toimetanud Õie Ränk. Tallinn 1995. lk 24\nVibuhäll, Eesti Rahva Muuseum\n, Setu hällitused... Maarja Kasema\nPärit leheküljelt "https://et.wikipedia.org/w/index.php?title=Vibuhäll&oldid=5877881"


Tegevuskava - Kõpu vald\nÜhistegevuste tegevuskava koondab enda alla esimesel aastal korraldatavaid ühiseid tegevusi, kuhu on kaasatud vähemalt kaks koostöögruppi kuuluvad omavalitsust. Samuti on ühistegevuste all nn fondid, mille eesmärk on toetada noori otse. Tegevuste eesmärke, sisu, ajalist perioodi jms saab täpsemalt lugeda lehelt "Ühistegevused".\nOmavalitsuste sisesed tegevused on mõeldud piirkonna tasakaalustatud arengu toetuseks planeeritud tegevused. Läbi tegevuste on eesmärk jõuda olukorda, kus kogu koostöögrupi piirkond on ühtlaselt noorsootöö teenuste ja võimalustega kaetud. Tegevuste eesmärke, sisu, ajalist perioodi jms saab täpsemalt lugeda "KOV tegevused" lehelt.


Taanieli raamat avaneb:\n1. Noormehed läbikatsumisel\nTeemakäsitlus: 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10\nKüsimused: 1 2 3 4 5 6 Lõpetamine\nJumala tahte kohaselt\n1. Juuda kuninga Joojakimi kolmandal valitsuseaastal tuli Paabeli kuningas Nebukadnetsar Jeruusalema alla ja piiras seda.\n2. Ja Issand andis tema kätte Juuda kuninga Joojakimi ja osa Jumala koja riistu, ja ta viis need Sinearimaale oma jumalakotta; ta viis riistad oma jumala varakambrisse.\nTaanieli raamatu sündmused viivad meid toonase maailma ajalooareenile. Juuda kuninga Joojakimi kolmas valitsusaasta oli 606-605 eKr. Sel ajal saabus Uus-Babüloonia kroonprints Nebukadnetsar, tagasiteel koju võidukalt sõjaretkelt Egiptusest, esimest korda Jeruusalemma alla. Ta piiras linna ning alistas selle oma võimule. Sõjasaagiks võeti kaasa Jumala templi riistu ja vange, kelle hulgas oli ka noor Taaniel oma kolme sõbraga.\nJuudi ajaloolane Josephus (1. saj. eKr.) kinnitab mainitud sündmust ning tsiteerib Berossose, babüloonia preestri ja ajaloolase kirjutist, milles on juttu Jeruusalemma vallutamisest Nebukadnetsari poolt nimetatud aastal. Nii kinnitab Babüloonia kroonika Piibli sündmustikku.\nNebukadnetsari ettevõtmised Jeruusalemmas jäid pooleli. Just Jeruusalemma all olles sai Nebukadnetsar teate oma isa Nabopolassari surmast ning pidi kiirendama oma tagasipöördumist Babülooniasse.\nSiiski sai Joojakimist Nebukadnetsari alam. Selle tõendiks olid Jeruusalemma templist sõjasaagina kaasa võetud varad ja vangid juutide hulgast. See oli sissejuhatus kohtumõistmisele, mis tabas Juuda rahvast, kuna ta ei parandanud meelt ega hoolinud Issanda saadetud hoiatustest. Nii tabas neid Tema viha, nagu on kirjutatud: “Tõesti, see sündis Juudaga Jehoova käsul … Manasse pattude pärast” (2 Ku.24,3; vaata ka 2 Aj.36,14-21).\nJuuda langemine toimus Issanda tahte kohaselt. Nii peame tõdema, et “Issand andis” Joojakimi Nebukadnetsari kätte. Issand tegi seda kõige omanikule kuuluva õigusega. Seda väljendab heebreakeelne sõna “Adonai”, mida tõlgitakse “Issand” (ka “Isand”).\nJeremija hoiatustest hoolimata hakkas Babüloonia asevalitsejaks saanud Joojakim mässama Babüloonia ülemvõimu vastu. Nii sattus Jeruusalemm 597. aastal eKr. jälle piiramisrõngasse. Joojakimi surma järel tõsteti kuningaks Joojakin, kes võeti vangi koos hulga ametnike ja sõduritega. Templiaarded jäid babüloonlaste valdusse.\nNebukadnetsar määras nüüd kuningaks Joojakini onu Mattanja ning andis talle uue nime - Sidkija. Temast sai Juuda viimane valitseja. Ka tema tõstis mässu Nebukadnetsari vastu. Jeruusalemm sattus kolmandat korda piiramisrõngasse aastal 586 eKr. Selle tagajärjel purustati linn ja tempel täielikult ning suured rahvahulgad viidi “Paabeli vangipõlve”. See vangipõlv kestis kuni aastani 539-538 eKr., mil pärslane Kyros II vallutas Babüloonia ning juutidele anti vabadus pöörduda tagasi oma kodumaale.


Gardena Pumbad Akuga puhta vee pump 2000/2 18V P4A, ilma aku ja laadijata\nArtikli nr 14600-55\nKas vajate aiadušši jaoks pumpa või soovite tühjendada väikese basseini või paadi? Pole probleem: puhta vee uputavat pumpa saab seadistada kolmele erinevale jõudlustasemele ja kohandada paindlikult vastavalt teie konkreetsele rakendusele.\nIntegreeritud AutoStopi kuiva töötamise kaitse funktsioon tagab pumba väljalülitamise ja kahjustumise, kui paagis on liiga vähe vett.\nKes tahab terve päeva pumba kõrval seista? Taimeri abil saate lihtsalt valida aja, mille jooksul pump peaks töötama (5, 10 või 15 minutit) ja pöörama tähelepanu muudele tegevustele. Seejärel lülitub see automaatselt välja.\nTasaselt pinnalt imemine\nKui jalg eemaldatakse, saab anuma paigaldada väga madalale veejääkkõrgusele, mis on vaid viis millimeetrit.\nKas soovite pumpa kasutada kusagil, kus pole elektrit? GARDENA akuga puhta vee uputatava pumba 2000/2 18 V P4A abil saate pumbata vett asukoht A-st B-ni, kus iganes te asute - aias, paadis või mujal.\nKolme võimsustaseme ja kuni 20-meetrise kasutussügavusega pump on äärmiselt paindlik ja mitmekülgne. Maksimaalsel rõhul 2 baari suudab see töötada 2000 l / h. Ühe akulaadimise kohta saab pumbata kuni 1100 liitrit vett. Puhta vee uputatav pump 2000/2 18V P4A ühildub kõigi POWER ALL ALLIANCE'i akusüsteemidega. Sõltuvalt kasutatava aku tüübist ja valitud režiimist võib pump saavutada aku tööajaks kuni 156 minutit. See sobib voolikutega, mille läbimõõt on 19 millimeetrit (3/4 ”) ja 25 millimeetrit (1”).\nSee pump on ideaalne ka väiksemate koguste ülekandmiseks, näiteks siis, kui vesi on vaja välja vahetada. Kui eemaldate pumba jala, võite selle peaaegu täielikult tühjaks pumbata minimaalse veejääkkõrguseni tasasel pinnal viis millimeetrit - ja ise samalajal lastega mängida.\nTaimeri abil saate valida, kas pump peaks töötama 5, 10 või 15 minutit. Seejärel lülitub see automaatselt välja. AutoStopi kuivalt töötamise kaitse funktsioon tagab, et see ei tööta kunagi kuivalt. Jala sisse on integreeritud filtrisüsteem, mis hoiab mustuseosakesed eemal. Tänu kõigile neile kaitsemeetmetele töötab pump täiesti usaldusväärselt ja ohutult - isegi kui seda ei kasutata. See teenib teid ustavalt veel aastaid.\nGARDENA akuga puhta vee uputatav pump 2002/2 18V P4A solo tarnitakse ilma aku ja laadijata. See ühildub kõigi juhtivate tootjate kaubamärkideüleste akuliidu POWER FOR ALL ALLIANCE kõigi 18 V akudega. Neid akusid saab kasutada paljude seadmete jaoks maja ja aia ümbruses. Nii säästate raha ja jääte paindlikuks! Kas soovite osta toote akusüsteemiga? Pole probleem - siis on kasutusvalmis komplekt teile sobiv. GARDENA kirg - Aiavarustus, mis annab teile vabaduse.\nDokumendid: Akuga puhta vee pump 2000/2 18V P4A, ilma aku ja laadijata


Kodu: Kuidas Osta Õiget Kettsaed Kettat - 2019 | Et.Interior-Designy.com\nPõhiline > Kodu > Kuidas Osta Õiget Kettsaed Kettat\nKett on kettsaagi ärieesmärk, sae osa, mis teeb tegeliku lõikamise. Selleks, et oma tööd ohutult ja usaldusväärselt täita, peab kett sahtele sobima, ilma et see oleks liiga nõrk ja ilma liiga palju pingeid. Selleks, et tagada nõuetekohane sobitamine, peate teadma mitu mõõtmist ja keti saagi tingimusi, kui otsite...\nSaag vajab kettat, mis sobib täpselt.\nKett on kettsaagi ärieesmärk, sae osa, mis teeb tegeliku lõikamise. Selleks, et oma tööd ohutult ja usaldusväärselt täita, peab kett sahtele sobima, ilma et see oleks liiga nõrk ja ilma liiga palju pingeid. Selleks, et tagada nõuetekohane sobitamine, peate teadma mitu mõõtmist ja keti saagimise tingimusi, kui otsite asendusketti. Need mõõtmised - riba pikkus, tuupade arv, pigi ja gabariit - on osa asendusketta pakendi märgist.\nBaaripikkus kirjeldab tüüpiliselt kettsaedit. Näiteks 18-tolline kettsaag on 18-tolline baar. See ei ole kogu baari mõõtmine, vaid osa sellest otsast kuni punktini, kus baari vastab kettsae korpusele. Kettsaju müüakse ühekaupa numbriga, mis ulatuvad vahemikku 10-42 tolli, kuid kõige tavalisemad suurused on 16-20 tolli. Kuigi võite hõivata asendusketi ainult ühe riba suuruse järgi, ei pruugi see sobida saega täpselt, arvestamata veel mõnda muud mõõtmist.\nKettsae mootoril on jõuülekandeseadis ja käik annab kettale liikumise, kui ketiga ajami ülekantavad ajamid. Need aasad, mida mõnikord nimetatakse ka ajamiks, võimaldavad samuti ahela pikkust määrata. Kui kettsaag on välja lülitatud ja süüteküünal lahti ühendatud, võite keti tõsta kettast eemale ja vaadake ahela alaosas asuvaid auke. Ahela pikkuse määramisel esimese sammuna loendatakse ahelas kettaseadmete koguarv.\nPitch on kogu ahela pikkuse määramise teine osa. Te peate teadma kaugust mis tahes kolme ahela neetide vahel. Kinnised kettad hoiavad kokku ahela ühendusi ja nende pead on ahela küljel nähtavad. Pead mõõta neetikud ühe pea keskpunktist kolmanda keskpunkti, seejärel jagage see mõõtmine kahe sammuga, et jõuda sammuni. Kettade pikkuse kirjeldamiseks kasutavad tootjate keerme pikkuse arvutamiseks sõidumõõdud ja sammude arvutus.\nKuigi ahela pikkus aitab tagada, et asenduskett sobib korralikult riiuliga, tagab mõõtur, et kett libiseb riivi ümber, kui kettsaag töötab. Ajamiotsad libisevad kettsaari serva külge jahvatatud soonde. See takistab ketta lõikamist ajal, kui kett vabaneb. Kandur on ajamikettide paksus ja mõõtmine on väike, tavaliselt väljendatakse millimeetrites. Dial caliper annab teile täpse lugemise lugude paksus.\nKuidas Kasvada Foxglove Sees


Toidukvaliteedikavade tunnustamine | Veterinaar- ja Toiduamet\nAvaleht Kalandus, toiduturg Riiklikud toidukvaliteedikavad Toidukvaliteedikavade tunnustamine\nToidukvaliteedikava on üks Euroopa Liidu ühise põllumajanduspoliitika meetmetest, mis on kavandatud edendama maaelu ja põllumajanduslikku tootmist ning suunatud tootearendusele, traditsiooniliste toodete taasavastamisele, turustamise ja ühistegevuse edendamisele. Osalemiseks sobiv toode peab erinema tavatootest (keskmisest kõrgemad kvaliteediomadused, tootmis- ja/või töötlemisprotsess, mis tagab toote erilised omadused).\nToidukvaliteedikava rakendav tootjarühm\ntoidukvaliteedikava raames toodetud toode on sobilik inimtoiduks ning on realiseeritav jaekaubanduses;\nlõpptoote põhitooraine pärineb 100 % ulatuses toidukvaliteedikavas osalevate põllumajandustootjate toodangust;\ntoidukvaliteedikava raames toodetud lõpptoode on kõrgema kvaliteediga kui tavatoode või omab eriomadusi, milliseid tavatoodetel ei ole;\nerilise tootmis- ja/või töötlemisprotsessi kasutamine, mille tulemusel saadakse eriliste omadustega lõpptoode;\nerilise põllumajandusliku tootmismeetodi kasutamine, mille nõuded inimeste, loomade, taimede tervisele, loomade heaolule või keskkonnakaitsele on oluliselt kõrgemad tavanõuetest.\ntoidukvaliteedikavas osalejale kohustuslikku toidukvaliteedikava raames toodetava toote tootmismeetodi kirjeldus (toote spetsifikatsioon);\nlõpptoote tooraine tootmisprotsess (välja tuua erinõuded loomade tõule, söödale, söötmisele, pidamisele, taimekasvatusmeetodile, sordile jne.);\ntoorainest lõpptoote valmistamise töötlemisprotsess või kui töötlemine ja pakendamine toimuvad eraldi mitmes etapis, siis kõikide etappide kirjeldused (vajadusel välja tuua erinõuded töötlemisprotsessile, pakendamisele);\npõhinäitajad, mille alusel saab kontrollida lõpptoote erilisi omadusi ning kvaliteeti ja/või kohustusliku tootmismeetodi nõuete järgimist.\nTootmismeetodi kirjeldus peab võimaldama toodet kontrollida täies ulatuses – lõpptoote tooraine tootmisest kuni turustamiseni kõikides etappides.\nToidukvaliteedikava tunnustamise taotlemiseks vajalikud dokumendid\nVeterinaar- ja Toiduametile tuleb esitada järgmised dokumendid:\nvormikohane avaldus (18.02 KB, PDF);\nToidukvaliteedikava tunnustamise tingimused\nVeterinaar- ja Toiduamet kontrollib taotluse nõuetele vastavust ja teeb tunnustamise või tunnustamata jätmise otsuse 45 tööpäeva jooksul arvates taotluse esitamise päevast.\nToidukvaliteedikava tunnustatakse järgmiste nõuete täitmise korral:\navaldus on nõuetekohaselt täidetud ja selles esitatud andmed on õiged;\ntoidukvaliteedikavas osalejale ei ole tehtud ettekirjutusi toidu- ja söödaohutuse, looma- ja taimetervise ning loomade heaolu nõuetele mittevastavuse osas toidukvaliteedikavas osalemise aastale vahetult eelnenud aasta jooksul;\ntoidukvaliteedikava vastab järgmistele sätetele:\nEuroopa Parlamendi ja nõukogu määrus (EL) nr 1305/2013, 17. detsember 2013, Euroopa Maaelu Arengu Põllumajandusfondist (EAFRD) antavate maaelu arengu toetuste kohta ja millega tunnistatakse kehtetuks nõukogu määrus (EÜ) nr 1698/2005 art. 16 lõige 1;\nEuroopa Liidu ühise põllumajanduspoliitika rakendamise seadus § 91 lõige 2;\nPõllumajandusministri 12. juuli 2010 a. määrus nr 77 „Toidukvaliteedikava ja selle eeskirja täpsemad nõuded, toidukvaliteedikava tunnustamise taotlemise ja taotluse menetlemise täpsem kord ning taotluse vorm“ § 4.\nToidukvaliteedikava tunnustamise otsus on tähtajatu. Muudatuste tegemisest toidukvaliteedikavas osalejate nimekirjas tuleb Veterinaar- ja Toiduametit teavitada kirjalikult.\nTunnustatud toidukvaliteedikavade eeskirjad, neid rakendavate tootjarühmade ja toidukvaliteedikavades osalejate nimed leiab Veterinaar- ja Toiduameti veebilehelt lingi alt Tunnustatud toidukvaliteedikavad.\nTunnustamise otsust muudetakse toidukvaliteedikava rakendava tootjarühma teatavate muudatuste korral:\nTunnustamise otsuse muutmiseks esitab toidukvaliteedikava rakendav tootjarühm Veterinaar- ja Toiduametile:\nvormikohase avalduse (18.02 KB, PDF);\nVeterinaar- ja Toiduamet teeb tunnustamise otsuse muutmise otsuse 20 tööpäeva jooksul arvates avalduse esitamise päevast.\nTunnustamise otsus võidakse tunnistada kehtetuks järgmistel asjaoludel:\njärelevalve käigus selgub, et toidukvaliteedikava ei vasta esitatud nõuetele;\nõigusrikkumist ei ole lõpetatud ettekirjutuse täitmise tähtajaks;\ntootjarühm ei võimalda teostada järelevalvet.


Vanalinna kinnisvara on enampakkumisel - news\nVanalinna kinnisvara on enampakkumisel\nÜhtse müügiobjektina on alghinnaga kokku 166 700 eurot enampakkumisel kesklinnas sadama-alal Tuukri tn 1 hoones asuvad korteriomandid, mille reaalosadeks eluruum üldpinnaga 37,3 m2 jaeluruum üldpinnaga 49,30 m2. Tuukri tn 1 krundile on detailplaneeringuga kavandatud üks kuni 6‑korruseline äriruumidega ja kuni 8 korteriga elamu, põhijoonisel on Tuukri tn 1 kinnistul asuv hoone tähistatud lammutatavana.\nPõhja-Tallinna linnaosas asuv Rohu tn 27 // 27a-1 korteriomand on enampakkumisel alghinnaga 38 200 eurot, korteriomandi reaalosaks on eluruum üldpinnaga 24,7 m2.\nAlghinnaga 210 000 eurot on enampakkumisel Lasnamäe linnaosas asuv Punane tn 68 kinnisasi, mille sihtotstarve on ärimaa ja pindala 3798 m2. Punane tn 68 kinnisasjale on seatud hoonestusõigus Kiili Laod OÜ kasuks. Samuti on kinnisasi koormatud isikliku kasutusõigusega Elektrilevi OÜ kasuks. Punane tn 68 kinnistul asuv hoone on hoonestusõiguse oluliseks osaks.


Tartu Ülikooli tuntud vilistlased arutlevad rahvusülikooli ja tudengipõlve olulisuse üle | Tartu Ülikool\nTartu Ülikooli tuntud vilistlased arutlevad rahvusülikooli ja tudengipõlve olulisuse üle\nRahvusülikooli juubeli lähenedes on kaheksa akadeemilist organisatsiooni pannud õlad kokku, et kutsuda avalike vestlusõhtute sarja „Ülikool teerajajana“ raames enda liikmeid üles arutlema rahvusülikooli ja tudengipõlve olulisuse üle. Täna, 7.oktoobril kell 19.15 oodatakse kõiki huvilisi korporatsiooni Sakala esimesele tasuta vestlusõhtule, kus tuntud Tartu Ülikooli vilistlased räägivad poliitika ja ühiskonna teemadel.\nTäna on vestlema kutsutud endine siseminister ja praegune Riigikogu liige Katri Raik, endine sotsiaalkaitse- ja kaitseminister Margus Tsahkna, era- ja haldusõigusele keskendunud advokaat Madis Päts ning tunnustatud kaitsepoliitika, -planeerimise ja -ressursside haldamise nõustaja Jaan Murumets. Tartu Ülikooli vilistlased, kes olid tudengipõlves aktiivsed korporandid, heidavad valgust sellele, milline tähtsus on Tartu Ülikoolil kui rahvusülikoolil ühe eestlase elus.\nVestlusõhtud toimuvad iga kolme nädala tagant esmaspäeviti algusega kell 19.15. Lisaks ühiskonnale ja poliitikale tulevad arutelu alla veel kolm suuremat teemastikku – 28. oktoobril saab Eesti Üliõpilaste seltsi majas kuulata arutelu ettevõtluse teemal, 18. novembril tulevad korporatsioon Rotalia konventi kokku vabakonna esindajad ja 9. detsembril on korporatsioon Filiae Patriae konvendis haridus-, teadus- ja kultuuriteemaline vestlusõhtu.\nVestlusõhtute sarja ühe korraldaja, Tartu Ülikooli tudengi ja korporatsioon Sakala liikme Mihkel Mooste sõnul on algatuse eesmärk teha akadeemiliste organisatsioonide poolt väärikas kingitus alma mater’i kui rahvusülikooli sajandaks sünnipäevaks. „Mis võiks olla selleks parem võimalus kui teha seda meie oma liikmete abil. Need on inimesed, kelle kohta oleme harjunud lugema ajaleheveergudelt, kuid kes on ju samuti olnud kunagi tudengid ja elanud läbi praeguste üliõpilastega sarnaseid kogemusi. Usume, et esinejatel on jagada väärt mõtteid nii õppurite, vilistlaste kui ka teiste linnakodanikega,“ selgitas Mooste.\nTasuta vestlusõhtutele on oodatud kõik huvilised. 28. oktoobril on lubanud vestlema tulla näiteks Bigbank AS Eesti juht Jonna Pechter ning LHV juhatuse liige ja ettevõtja Indrek Nuume. 18. novembril tulevad külla Tartu Ülikooli ajakirjandusuuringute teadur ja teadusportaali Novaator vastutav toimetaja Marju Himma-Kadakas ning Lastefondi Tartu vabatahtlike juht ja Tartu Ülikooli Kliinikumi aasta vabatahtlik 2018 Mari Aia. Viimasel, 9. detsembri vestlusõhtul saab aga kuulda muu hulgas Tartu Ülikooli Genoomika instituudi asedirektori Kristiina Tambetsi kogemusi. Värske info esinejate kohta on Facebooki ürituste all.\nLisateave: Mihkel Mooste, vestlusõhtute sarja korraldaja, Tartu Ülikooli riigiteaduste eriala tudeng ja korporatsioon Sakala liige, 5335 8529, mihkelmooste [ät] hotmail.com


Onecoini uskujad ootavad valget laeva\nOnecoini püramiidskeemi uskujad ootavad Rapla daami Anne Nauri juhtimisel pseudo-krüptorahalt maailma vallutamist.\nLigi 900 inimest on koondunud Facebooki gruppi "Pilveraha", kus peamiselt postitabki Nauri, kes hoiab n-ö moraali üleval. See on tarvilik töö, sest viimasel ajal kipub liikmete usk mündiskeemi kõikuma – skeemi eestvedajad lükkavad rikkuse saabumise tähtaega aina kaugemasse tulevikku.\nViimase lubaduse kohaselt läheb Onecoin 8. oktoobril "avalikuks" – plaanis on justkui ICO ehk avaliku mündipakkumise korraldamine. Tallinna proua Helju Kõiv ootab seda pikisilmi. Tal on aga mure – mündid, mille ta Onecoini lehel kunagi "seifi" pani, on juba maikuust saati kadunud. "Kui hoida seifis, siis raha kahekordistub. Protsendid olid päris head. Algul panin aastaks, aga kuna ma ei teadnud, et "linnuke" tuleb eest võtta, läks automaatselt veel teine aasta. Miskipärast kadusid mündid hoopis ära, ilusad nullid on," ütleb proua.\nKatsed nn IT-toega ühendust võtta pole vilja kandnud. "Ma olen sinna kirju saatnud, vastust ei tule. Grupis lohutati, et ega sa pole ainuke, kellel on mündid kadunud. Kunagisel töökaaslasel olid ka kuu aega seifist kadunud, aga pandi tagasi. Mul on kolm kuud juba ja ei mitte midagi. Nüüd saatsin teise kirja, aga kõige hullem on see, et nad ei vasta ega vabanda, nad ei teata mitte midagi, milles asi on...ütlevad, et kannatage, neil on nii palju muudatusi," räägib Kõiv.\nSkeemi on ta matnud 1500 eurot, ostuhetkest alates on aga müntide näilik väärtus määratult tõusnud. "Panin sinna kuskil 3000 mündi ringis, ja kui oleks seifist välja tulnud, oleks üle 7000. Meie rahas on see korrutada 26 koma….ligi 200 000 eurot. Teised inimesed panid kohutavad summad sinna sisse. Ma tean, et inimesed on ostnud 30 000 eest... põhimõtteliselt on nad kõik siin juba miljonärid," arvutab proua.\nTa pole siiski lõplikult lootust kaotanud, kuna teda on julgustanud just grupi eestvedaja Nauri. "Ta on võtnud juhtimise enda peale, tema ongi see, kes mind lohutas, et varu ainult kannatust, raha on olemas. Huvitav, miks ma seda kannatust pean varuma, kui nad võiksid mulle vastata ja kas või maha rahustada. Kui neil on support olemas, siis on ju kohustus vastata kirjadele," on Kõiv nõutu.\nTema jutust koorub välja, et Nauri on soovitanud meediat vältida. "Ütleski, et ajakirjanikega mitte rääkida. Aga mina leian, et see pole mingi salastatud asi, kes usub, see ostab," sõnab Kõiv.\nOnecoin tegutseb juba 2014. aastast ja on ka Eestis populaarsust kogunud. Äripäev on varem kirjutanud, kuidas mõnes poes ja söögikohas sai maksta krüptoraha kinkekaartidega ning veebis müüdi isegi maatükke ja autosid. Skeemi uskus näiteks tuntud muusik Taavi Peterson.\nEi mingit vastutust\nAnne Nauri teeb ajakirjaniku kõne peale esimese hooga ettepaneku kohtuda, kuid asub seejärel siiski telefonis asja selgitama. Kiirkõnes jutt kestab pea katkematult järgmise pooltunni. "Vastaste leer on meil Eestis ja ka mujal maailmas," kõlab alustuseks.\nNauri ütleb, et ametlikult ta Onecoini ei esinda. "Oma lõbu, olen täiesti tavaline krüptohunt. Olen pensionifonde müünud, LHV omasid, mind hullult huvitab see teema. Ma naudin seda täiega," räägib ta. Onecoini taga on tema sõnul idealistlik soov raha rikastelt vaestele ümber jaotada. Eestis olevat "investoreid" 8000 ringis. "Nüüd me astume avalikult turule 8. oktoobril. Maailma jaoks pre-ICO (mündipakkumine - toim) on juba alanud. Nende jaoks, kes ICOga sisse tulevad, nad ei saa nätaki kohe münte kontole, vaid järgmise aasta oktoobrini," rääkis Nauri. Nüüd sõltuvat kõik sellest, kas maailm tuleb kaasa. "Võib-olla ei tule," möönab ta.\nInitial Coin Offering ehk mündipakkumine on alternatiiv traditsioonilisele IPO-le. ICO-maania sai hoo sisse eelmisel aastal ja investoritelt üle maailma koguti kümneid miljardeid eurosid, suurusjärgus pooled neist on aga praeguseks juba läbi kukkunud. Paljud ICO-d väidavad, et nende token'id ehk pakutavad osakud pole väärtpaberid, lootes nii järelvalvest kõrvale hiilida.\nNeed, kes oma raha kätte ei saa, on aga Nauri jutu järgi ise süüdi - nad polevat kas esitanud vajalikke dokumente või on teinud esitamisel vigu. Leiduvat ka spekulante. "Üks sort inimesi, kes said münte, oskasid panna neid kasvama seifi, nagu pangas tähtajalisele hoiusele. Kes arvas, et saab kohe spekuleerima ja münte müüma hakata, nemad ei pannud," räägib ta. Kellel raha seifis on, saab Nauri jutu järgi seda Dealshaker'i portaalis kasutada – see on keskkond, mis on mõeldud Onecoinide eest kaupmeestelt erinevate toodete ostmiseks. Selgitus on tal ka sellele, miks mõned "seifis" vaid nulle näevad. "Osa inimesi pole 12 kuud käinud kontol, nende mündid on tõstetud tahatuppa," väidab ta.\nOnecoin esitlus hotellis Euroopa.Foto: Kristel HÃ¤rma\nMõni aeg pärast ajakirjaniku kõne teeb Nauri gruppi pika ja emotsionaalse postituse. "Jälle on koerte haukumise aeg kätte jõudnud," algab see pahaendeliselt. Grupi liikmetele paneb ta südamele, et igaüks vastutab ise info kogumise ja vajalike dokumentide esitamise eest. Selgub, et edu ootab neid, kellel on kannatlikkust. "Onecoinil on plaan järgmiseks 30-50 aastaks. Kas sinul ka?" küsib ta. Lõpetuseks teatab Nauri, et ta ei ole finantsnõustaja ja ei vastuta seega millegi eest.\nViimasel aastal on erinevate riikide võimud astunud vägagi karme samme, et Onecoin'ile lõpuks pidurit tõmmata. Skeemi epitsenter on Bulgaaria ja peamine "nägu" diivaliku olekuga Ruja Ignatova. Kui kohalikud võimud olid teema osas pikalt üsna leiged, siis aasta alguses alustati lõpuks Saksa võimude survel uurimist. Koostöös Europoliga otsiti läbi firma peakontor Sofias ning uurimisi alustati paljudes teisteski ELi riikides. Pettuse mastaapi näitab see, et ainuüksi Hiinas anti ühes kuriteoepisoodis kohtu alla ligi sada inimest ja konfiskeeriti 268 miljoni dollari eest väljapetetud raha.\nSeni ei ole skeemitajaid siiski lõplikult peatada suudetud ning viimased jätkavad ohvritele katteta lubaduste jagamist. Tavapärasest ICOst eristab oktoobrikuist väidetavat pakkumist see, et token'ite jagamine ei toimu mitte ühekorraga, vaid on jaotatud laiali pea aasta peale. Ilmselt selleks, et skeemi vältimatut kokkukukkumist võimalikult pikalt edasi lükata. Esialgu reklaamis Onecoin oma kodulehel, et ICO jaoks tehakse koostööd suurte krüptoraha vahendusplatvormidega, aga praeguseks on viimaste logod lehelt eemaldatud.


Mattis: USA-Põhja-Korea kõneluste eel on palju põhjusi optimismiks - Maailm - Postimees.ee\nMattis: USA-Põhja-Korea kõneluste eel on palju põhjusi optimismiks\n23. aprill 2018, 22:24\nUSA kaitseminister James Mattis.\nUSA kaitseminister James Mattis ütles esmaspäeval, et näeb palju põhjusi optimismiks seoses läbirääkimistega Põhja-Koreaga pärast seda, kui Pyongyang teatas moratooriumist riigi tuuma- ja raketikatsetustele\n«Praegu arvan ma, et on palju põhjusi optimismiks läbirääkimiste tulemuslikkuse kohta. Elame näeme,» ütles Mattis Pentagonis ajakirjanikele Tai huntarežiimi asejuhti ja kaitseministrit kindral Prawit Wongsuwani vastu võttes.\nPõhja-Korea liider Kim Jong-un teatas laupäeval vähem kui nädal enne tippkohtumist Lõuna-Korea presidendi Moon Jae-iniga, et Pyongyangil pole enam vajadust korraldada tuumapommi ja mandritevaheliste ballistiliste rakettide (ICBM) katsetusi ning kasutada tuumakatsetuste polügooni.\nSamas pole Pyongyang teatanud, et on nõus loobuma tuumarelvadest, mida stalinistlik riik peab julgeolekutagatiseks Lääne katsete vastu viia riigis läbi režiimimuutus.\nMais või juuni algul peaks aset leidma Kimi kohtumine Trumpiga, kes kuulutas pühapäeval ekslikult, et Põhja-Korea on juba nõustunud tuumaprogrammist loobuma.\nÜhendriikide kaitseministeeriumi pressiesindaja kolonel Rob Manning ütles esmaspäeval, et Pentagon ei ole hiljutiste arengute valguses muutnud sõjaväe valmisolekut võidelda Korea poolsaarel.\n«Sõjalisest perspektiivist vaadates pole toimunud mingeid muutusi meie vägede paigutuses, valmisolekus ja otsustavuses võidelda kas või täna\nöösel,» lausus Manning.\nUSA-l on Lõuna-Koreas 28 500 sõdurit ning Washington hoiab Korea poolsaart ümbritsevates vetes ja piirkonna taevas reeglina arvestatavat sõjalist kohalolekut.\nManning lisas, et Ühendriigid ei ole muutnud oma tingimusi ning nõuavad jätkuvalt «Korea poolsaare täielikku, pöördumatut ja kontrollitavat tuumavabaks muutmist».\nLõuna-Korea peatas esmaspäeval tippkohtumise lähenedes piiril Põhja-Korea vastaste propagandasaadete edastamise. Lõuna-Korea on edastanud piiril valjuhääldite kaudu propagandat ja popmuusikat alates Põhja-Korea neljandast tuumakatsetusest 2016. aasta algul. Põhja-Korea järgis Souli eeskuju, lõpetades oma saadete ja Lõuna-Korea vastaste lendlehtede edastamise.\nMoon ja Kim kohtuvad Panmunjomi piirikülas reedel.


Tagatoast nähtud: tõrvikumarss ohus, külmakartlikud parteid - Eesti Päevaleht\nEttevõtlik eks-ekrelane pani EKRE traditsioonilise tõrvikumarsi ajaks Vabaduse väljaku enda ürituseks kinni.\nTõrvikurongkäiku on juba mitu aastat korraldanud Eesti Konservatiivne Rahvaerakond koostöös samameelse noorteorganisatsiooniga Sinine Äratus. Tiit Blaat\nViimastel aastatel on peale vabariigi aastapäeva traditsiooniliste ürituste korraldanud EKRE 24. veebruari õhtul Vabaduse väljakul oma tõrvikumarsi. Tänavu aga vaatab vastu küsimus, kas nad saavad seda vanal viisil teha.\nNimelt selgub politsei avalike ürituste registrist, et EKRE-st välja heidetud, kuid ikka oma aktsioone korraldav Maria Kaljuste on Vabaduse väljaku 24. veebruari õhtuks hoopis enda ürituseks kinni pannud.


Miks uurida kirjandust?* | Eurozine\nMiks uurida kirjandust?*\nVäga üldist laadi miks-küsimused kuuluvad niisuguste küsimuste hulka, mida täiskasvanud inimesed harilikult ei esita. Need vaevavad pigem lapsi ja filosoofe kui küpseid inimesi. Enamiku aja tuleb enamik inimtegevuse valdkondi kenasti toime ilma oma eesmärki, mõtet või otstarvet küsimuse alla seadmata. Ja isegi neis uurimisvaldkondades, mida eeldatavasti peaks kannustama eelarvamustevaba, uudishimulik ja kriitiline vaim, kardetakse sageli, et liigne takerdumine miks– ja milleks-küsimustesse avab üha uute miks-küsimuste Pandora laeka, mis viib meid kas lõputusse tagasiminekusse, nõiaringi, dogmatismi või täielikku skeptitsismi.\nLoodusteaduste arenguga on käinud kaasas teleoloogiliste, looduse eesmärki ja otstarvet puudutavate miks-küsimuste kõrvalejätmine. Need distsipliinid on delegeerinud seesugused küsimused (näiteks miks, mispärast on universum või inimene arenenud selliseks, nagu nad on) teoloogiale ja metafüüsikale. Ja isegi metafüüsika ei paista nende üle eriti õnnelik olevat. Kuid küsimusele “Miks uurida loodust?” saab anda vähemalt kaks usutavat vastust. Esimene on selle tegevuse tulemuste võimalik tehniline kasutatavus – loodussündmuste etteaimamine ja suunamine – ning teine põhjus on puhttunnetuslik – looduse uurimine rahuldab üht inimloomuse keskset tunnust, nimelt uudishimu.\nViimast sorti seletust annaks mõistagi kasutada ka pealkirjas püstitatud küsimusele vastamiseks. Me saaksime siis väga üldise, ehkki mõneti tühja vastuse: kirjandust uuritakse selleks, et jõuda rahuldavama ja täielikuma käsituseni kirjandusest. Kuid skeptikut niisugune vastus mõistagi ei pidurdaks (kui teda üldse miski pidurdada suudaks). Leidub ju maailmas nii palju asju, mida akadeemiliselt ei uurita – mispärast küll on siis kirjandus niivõrd eesõigustatud, et tema uurimisele nii palju aega ja vaeva kulutatakse? Ma pöördun selle küsimuse juurde veel tagasi.\nOlles juba kasutanud sõna “akadeemiline”, tahaksin enne vaadelda seda keskkonda, milles küsimus kirjanduse uurimise mõttest tüüpiliselt esile kerkib. Kirjandusteadusega tegelevad inimesed leiavad peaaegu rutiinselt end aeg-ajalt olukorras, kus nad peavad vastama küsimusele: miks te kirjandust uurite? See juhtub ülikoolides ja instituutides, insitutsionaliseeritud teaduse kontekstis, esmajoones siis, kui kirjandusteadlased peavad oma ametit õigustama nende ees, kelle käes on rahakott. Ajalooliselt on välja kukkunud nõnda, et kirjandust uuritakse ja mõtestatakse peamiselt ülikoolides, harvem ka uurimisinstituutides. Inimesed, kes käsitlevad kirjandust, peavad oma töökoha õigustamiseks looma mulje, et nad ajavad akadeemilist, teaduslikku asja. Kirjanduse uurimine õigustab ennast ühiskonna silmis kui teadus ning teadusbürokraatia silmis kui väga erilist liiki teadus. Humanitaarteadused on loodusteadustest nooremad ning nende üks funktsioone on korvata seda elumaailma neutraliseerumist, ühetaolisustumist, mille toob kaasa inimese täppisteaduslik uurimine koos oma tehnoloogiliste rakendustega. Nendele protsessidele vastukaaluks pakuvad humanitaarteadused lugusid, mis aitavad elumaailma mitmekesisust säilitada ja paremini tajuda ning end selles orienteerida.1\nHumanitaarteadused peaksid ammutama oma elujõu teatavatest kirjeldamis- ja mõtestamispraktikatest. Olgu need praktikad sujuvalt kumuleeruvad või hoopis murranguliselt uuenduslikud, igal juhul peaksid nad ideaalis tagama uurimisala stabiilsuse ning andma igale uurijapõlvkonnale arusaama ühisest eesmärgist. Iga humanitaarteadus määratleb enda jaoks selle horisondi, milles uurimistööd tehakse, muutmata seejuures uurijaid selle paindlikes piires sunnismaiseks. Iga distsipliin arendab välja oma kultuuri, omad tavad. Humanitaarteadusi aga ei ole enamasti valitsenud karmid ja eksplitsiitsed reeglid nagu keskaegset skolastikat või tänapäeva loodusteadust.2 Nende bürokraatlik, formaalne ja väline pealesurumine võib olla hukatuslik. Pigem peaksid humanitaarteadusi kujundama ebaformaalsed kokkulepped ja vaimne taktitunne. Kuid just niisugune vanamoodne ebaformaalsus on ohus tänapäeva teadusmasinas, milles valitsev retoorika nõuab uurimistöö “objektiivset hindamist vastavalt rahvusvaheliselt tunnustatud kriteeriumidele”.\nKirjanduse uurijad peavad oma töös kohanduma hindamismeetoditega, mis on algselt välja töötatud loodusteaduste jaoks. Neid innustatakse iga hinna eest välismaal publitseerima, ehkki uuritavate autorite kuulsus jääb sageli nende oma maa piiresse. Kuid mis mõte oleks näiteks Oskar Lutsu loomingus uusi aspekte avastavat artiklit publitseerida inglise keeles, kui tema loomingut selles keeles praktiliselt ei tunta? Ja mis teaduslikku väärtust võiks Eestis omada populaarne ingliskeelne artikkel, mis Lutsu välismaalasele tutvustabki? Tagasi eesti keelde tõlgitult mõjuks see tõenäoliselt triviaalsena. Sellest siis ka üks nn rahvusteaduste paradokse: akadeemilise bürokraatia silmis kõige kõrgemalt hinnatud võõrkeelsed artiklid on sageli üpris triviaalsed ega kannataks mõnikord emakeelsena publitseerimistki.\nKirjandusuurijad on akadeemilise bürokraatia kontekstis sunnitud samuti teesklema, et nende töö toodab niinimetatud “teaduslikke tulemusi”. Ehkki sel nõudel pole antud erialal sageli sügavamat mõtet, ahvatleb see arendama välja teatavat akadeemilis-pseudoteadusliku žargooni. Tagajärjed ilmnevad kirjandusalaste artiklite poeetikas, kus pääseb valitsema hämar erikeel, tahtlikult ebaelegantne akadeemiline stiil, mis oleks just nagu mõeldud lugeja eemalepeletamiseks, allusiivsus, nimede pildumine, viidete labürint seal, kus piisaks lihtsast parafraasist jne.\nNiisiis vajadus end akadeemilises kontekstis õigustada ei pruugi kirjandusest kirjutamisele tingimata kasuks tulla. Enese õigustamine teiste ees on erinevalt enese õigustamisest iseenda ees pahatihti üpriski silmakirjalik tegevus. Mõnikord väidetakse kirjanduse uurimise õigustuseks lihtsalt seda, et kirjandust uuritakse igal pool, isegi Lätis ja Soomes; seega me ei saa olla suveräänne läänelik riik, kui meil pole kirjanduse uurimise institutsiooni. Mõnikord esitatakse veelgi suurejoonelisemaid pretensioone. Näiteks Eesti Vabariigi ühe eesmärgina on põhiseaduses määratletud “eesti rahvuse ja kultuuri säilimine läbi aegade”. Eesti kirjandust aga annab tõlgendada nii rahvuse kui kultuuri tuumana, mis on vähemalt ajalooliselt mänginud rahvuse kujunemises suurt rolli. Ja praegugi kasutatakse tähtsate kirjandustegelaste näopilte, et anda meie rahatähtedele legitiimsust. Niiviisi arutledes võibki kergesti jõuda järeldusele, nagu seisneks Eesti Vabariigi mõte eesti kirjanduse uurimises.\nMuidugi on selline argumentatsioon ülepingutatud ja liiga pateetiline, et usutavalt kõlada, ning pealegi kumab sellest läbi teaduse vaimule võõras allumiskiusatus poliitilistele võrgutustele. Niisugune õigustusviis mõjub veelgi ebausutavamalt, kui vaadata meie kirjandusteaduse tegelikku olukorda. (Näiteks ilmnevad kummalised pinged, kui kirjanduse uurijad, kes on enamasti rahvuslikult meelestatud tublid patrioodid, püüavad üle võtta ja rakendada žargooni, mis pärineb radikaalselt “antihumanistlikust” kontekstist.)\nNiisiis tekib paratamatult mõte, et kirjandusuurimise käsi käiks paremini, kui teda ei sunnitaks end administraatorite ja bürokraatide ees õigustama, kui selle olemasolu peetaks enesestmõistetavaks. Bürokraatia ees eneseõigustamise üks kurbi tagajärgi võib olla see, et õigustaja hakkabki oma suuresõnalisi õigustusi uskuma, mis võib viia akadeemilise autonoomia ohvriks toomiseni kahtlastele ideoloogilistele eesmärkidele. Jääb üle ainult loota, et ühiskonna vaesus ja viletsus ei suureneks selle määrani, mis laseks kirjanduse uurimisel paista vastutustundetu luksuse ja ressursside raiskamisena. Need kahtlused on võib-olla küll määratud meid alati saatma, aga ma ei usu, et leiduks ideaalset püsilahendust dilemmale: Shakespeare või saapad?\nEdasi esitan ma mõned kahtlused ja küsimused eeldusel, et mõnikord on tervislik võtta oma tavalistest toimetustest aeg maha ja arutada pikemalt küsimuse üle “Miks uurida kirjandust?”, pööramata tähelepanu niisugustele maistele asjadele nagu leivateenimine, töökohad, rahastamine jne.\nPöördugem tagasi väite juurde, et kirjandust uuritakse selleks, et jõuda rahuldavama ja täielikuma käsitluseni kirjandusest. Kuigi loosungid nagu “kunst kunsti pärast” ja “teadmine teadmise pärast” on juba iseenesest ikka veel võimsad õigustusvahendid, on alust ka arvamusel, et kirjanduse uurimise mõte ei pruugi olla ainuüksi kirjanduslik. Võibolla peitub ivake tõtt ka väites, et parem teadmine kirjandusest teeb meid ka paremaks inimeseks, ning kirjandust saab käsitleda nii, et see süvendaks, rikastaks ja avardaks meie elu. Kui soovite, siis seda võiks nimetada traditsiooniliseks humanistlikuks vaateviisiks.\nIngliskeelses maailmas on käesoleva ettekande küsimust üsna sageli arutatud pealkirja all “Kriitika funktsioon”3. Leidub nimelt vähemalt neli tähtsat esseed, mis kannavad just niisugust pealkirja – autoriteks Matthew Arnold, T. S. Eliot, Northrop Frye ja Terry Eagleton. Edasise puhul tasuks silmas pidada, et kui inglise sõna criticism tähistab igasugust kirjanduse üle arutlemist, niihästi ajakirjanduslikku kui akadeemilist (ehkki ajaloolise ja filoloogilise faktiuurimise kohta on käibel pigem väljend scholarship ning lehearvustuste kohta ka reviewing), siis meie maailmanurgas on kirjandusuurimist mõjutanud saksa ja vene pruuk, milles see liigitatakse teaduseks ning see eristub omakorda tegevusest nimega “kriitika”, mis tähendab pigem raamatuarvustamist.\nVõtkem kokku nende rohkem kui sajandi vältel kirjutatud esseede põhipunktid.\n* Matthew Arnoldi “The Function of Criticism at the Present Time” (1864)4: kriitika ülesandeks on ideede levitamine, omakasupüüdmatu püüdlus tundma õppida ja propageerida parimat, mida on kogu maailmas teada saadud ja mõteldud. Teose hindamisel tuleb üritada näha seda nii, “nagu see iseeneses päriselt on” ning mitte takerduda psühholoogilise, ajaloolise ja sotsioloogilise tausta vaatlemisse või moraliseerimisse. Kriitika on küll kujutlusloomega võrreldes sekundaarne tegevus, kuid tal on siiski teatud võime uuendada kultuuri, puhastades teed kunsti kui sellise hindavale vastuvõtule. Kunsti suhtes on kriitikal ettevalmistav roll, sest ta loob kohase atmosfääri tõeliste loomesaavutuste jaoks.\n* T. S. Eliot sõnastab essees “The Function of Criticism”5 (1923) kriitika funktsioonina “kunstiteoste selgitamise ja maitse korrigeerimise”, samuti ka teostevaheliste ajalooliste seoste ehk kirjandusmonumentide korra uurimise. Ta heidab Arnoldile ette kriitika ja loomingu liiga jäika eristamist, kuna iga kirjanik peab ju ühtaegu olema ka iseenda kriitik. Eliot nuriseb kriitika impressionistlikkuse ja distsiplineerimatuse üle ja soovitab sel tegeleda esmajoones faktidega, mis aitaksid teostele valgust heita, mitte spekulatsioonide, psühholoogiliste hüpoteesidega ega muljetega. Kuid temalegi on kriitika siiski kirjanduse abitegu ning romantikute püüdlustesse kehtestada kriitika autonoomiat suhtub ta skeptiliselt.\n* Northrop Frye essee “The Function of Criticism at the Present Time”6 (1949) kannab täpselt sama pealkirja, mis Arnoldi kirjutis. Selleski sätestatakse kriitiku rollina kunstniku ja publiku vahendamist. Seejuures aga manifesteeritakse, et kriitika peaks muutuma sotsiaalteaduseks, mis käsitleb kirjandust kui tervikut ühtses mõisteraamistuses. Üksikfaktide uurimise asemel peaks kriitika vaatlema kogu kirjandusuniversumit, selle žanre ja kategooriaid.\n* Terry Eagletoni raamatuke “The Function of Criticism: From the Spectator to Poststructuralism”7 (1984) annab ülevaate eelpool nimetatud kirjutistest ning jõuab kurva tõdemuseni, et kriitika on peaaegu täielikult kaotanud oma valgustusaegse tuumaka sotsiaalse funktsiooni. Hoolimata essee tooni käremarksistlikkusest tundub Eagletoni järeldus igati asjakohane: “Kriitika akademiseerumine andis talle institutsionaalse aluse ja professionaalse struktuuri, kuid see tähendas ka kriitika lõplikku äralõikamist avalikkuse sfäärist.” Eagleton sümpaatia kuulub valgustusaja kriitikale, mille hääl oli avalikkuses kuuldav ja aitas osalt ka avalikkust moodustada.\nNeed neli esseed väljendavad päris kokkuvõtlikult üldisemat arengujoont traditsioonilisest vaateviisist, et kriitika on päriskirjandust teeniv tegevus ning traditsiooni hoidja, kuni soovini tõsta selle tunnetuslikku ja seejärel ka sotsiaalset tähtsust. Vaadelgem lähemalt kaht viimast momenti: soovi, et kirjanduse uurimine muutuks sotsiaalteaduseks, ning igatsust kirjandusteooria poliitiliselt ümberkujundava jõu järele. Need on olnud momendid, mis on tihti – ka kahetsusväärselt – kujundanud kirjandusuurimist selle poole sajandi jooksul, mil eesti kirjandusteadus oli rahvusvahelistest arengutest üpris tõhusalt ära lõigatud.\n20. sajandi kirjandusteaduse arengut saaks Thomas Paveli8 eeskujul mõtestada kui ebaühtlase moderniseerumise protsessi. Inimteadused on perioodiliselt tajunud, et nad on loodusteadustest maha jäänud, ning püüdnud seda lõhet sillutada. Püüd mahajäämust ületada on sageli seisnenud formaliseerimisviiside laenamises “arenenumateks” peetud naaberdistsipliinidest. See moderniseerumistung näib perioodiliselt korduvat kirjandusuurimises: juba 19. sajandi positivistlik kirjanduslugu pidas silmas teaduslikkuse ideaaale. Kui 19. sajandi kirjandusloolased püüdsid järgida tollase ajalooteaduse ja filoloogia rangust, siis 20. sajandi formalismid jäljendasid uuemaid teaduslikkuse eeskujusid, nagu küberneetika ja lingvistika. Kuid mõlemal juhul püüti tasa teha humanitaarteaduste arvatavat mahajäämust ning ühendada loodusteadused ja humanitaarteadused ühte tunnetussüsteemi. Üks selle taotluse tulemusi oli muuhulgas ka projekt luua uus üliteadus semiootika ehk ühendteadus märkidest. Tegelikkuses kippus see taotlus küll elustama hoopis mõningaid eelmodernseid mõtlemisviise (nagu gnostitsism, kabalistika, uusplatonism). Praegusel ajal näib, et semiootika on taas killunemas traditsioonilistesse fakulteetidesse, ja omaette institutsionaalne baas on sellel vaid vähestes paikades, näiteks Tartus.\nPoliitilise relevantsuse pretensioonid\nModerniseerumissurve toob igas sfääris kaasa vaimuseisundi, mida Vincent Descombes on iseloomustanud psühhiaatriaterminiga “tsüklotüümne ostsillatsioon”9: see tähendab kõikumist ülima erutuse ja süngeima masenduse vahel. Ka kirjandusuurimist on sageli saatnud tõsised kahtlused oma meetodites ja eesmärkides, kuid oma hiljutises ajaloos on ta läbi teinud ka vähemalt ühe intensiivse eufooriaperioodi, mille mõju kiirgub siiamaani mitmesse valdkonda. Pean silmas kirjandusteaduse erilist vohamist Ameerika Ühendriikides 1980. aastatel. Sel kümnendil kerkis esile uurimisprogrammide kimp, mida sageli tuntakse postmodernismi või poststrukturalismi nime all. See on, Mark Lilla õelat määratlust kasutades: “lõdvalt struktureeritud konstellatsioon säärastest efemeersetest distsipliinidest nagu kultuuriuuringud, feministlikud uuringud, gay and lesbian studies, teaduse sotsioloogia ja postkoloniaalne teooria. Akadeemilise postmodernismi esmane tunnus on sünkretism, mis teeb raskeks selle mõistmise ja koguni kirjeldamise. See laenab vabalt mõisteid Derrida, Michel Foucault’, Gilles Deleuze’i, Jean-Francois Lyotard’i, Jean Baudrillard’i, Julia Kristeva (tõlgitud) teostest – ja, justkui sellest poleks veel küll, otsib inspiratsiooni Walter Benjaminilt, Theodor Adornolt ja teistel Frankfurdi koolkonna kujudelt. Arvestades mingisugusegi korra pealesurumise võimatust niivõrd lahknevatele ideedele, paneb postmodernism põhirõhu hoiakule ja ei hooli eriti argumentatsioonist. Seda näib koos hoidvat veendumus, et nii eriilmeliste mõtlejate esiletõstmine annab mingil kombel panuse ühisesse poliitilisse üritusse, mis ise jääb küll mugavuse mõttes täpselt määratlemata.”10 Eriliselt rõhutamisväärne on siin just usk teoreetilise kriitika poliitilisse tähtsusse, mis Paul de Mani ja John Hillis Milleri kirjutistes võttis mõnikord lausa millennaarsed toonid. Neil oli küsimusele “Miks uurida kirjandust?” väga selge, ehkki fantastiline vastus: selleks, et meie praegustes praktikates valitsevat ideoloogilist rõhumist paljastades tuua lähemale tuhandeaastast rahuriiki, uut taevast ja uut maad.\nSeda kummalist usku kirjandusteoreetilise ideoloogiakriitika lunastusjõusse on ehk kõige lihtsam seletada kui ülereageerimist kirjandusteadlase erialasele võõrandumisele või radikaalse energia ennastpetvat suunamist teooria hämarusse pärast 1968. aastat, mil vasakpoolsete lootused mingisugusele reaalsele poliitilisele murrangule tuhmusid. Seda hingestas veendumus sümbolisüsteemide ja rõhumissüsteemide tihedas seotuses ning lootus, et esimest häirides suudetakse ümber kujundada viimast. Ja selle tagajärjel võttis maad üsnagi moondunud enesepilt kirjandusteooria poliitilisest jõust ja mõjust. Kirjandusteaduse metafüüsiline pretensioonikus oli osalt aga kompensatsiooniks professionaalse analüütilise filosoofia huvikaotusele sügavamate eksistentsiaalsete küsimuste vastu.\nIseloomustamaks kirjanduse uurimise olukorda Eestis lubatagu tsiteerida ühe Keeles ja Kirjanduses hiljuti ilmunud artikli resümeed. Ma arvan, et selle nukker toon tabab adekvaatselt paljude tundeid nii ülikoolides kui väljaspool neid: “Eesti kirjanduse mõtestamises ja kirjanduslugudes on kuni viimase ajani olnud valitsevateks meetoditeks positivism ja biografism. Meid ei ole mõjutanud ei uuskriitika, vene formalistid ega Praha või prantsuse strukturalistid, ehkki viimase ühel harul, nimelt semiootikal, on tänu Juri Lotmanile tegelikult keskus Tartu Ülikoolis.”11\nSiingi kajab ilmekalt vastu kohaliku mahajäämuse tunne ning moderniseerumise (või postmoderniseerumise) igatsus. Ometigi on mul teatud kahtlusi selle kirjakoha kesksete eelduste paikapidavuse osas. Esiteks mulle tundub, et kirjanduslugu võib hakkama saada ka ilma (eksplitsiitse) meetodita, kui meetodi all pidada silmas menetlust, mis on reeglite kaudu õpetatav. Teiseks, humanitaarteaduslik positivism on viimasel ajal omandanud teenimatult halva maine. 19. sajandi lõpu positivism on kirjandusloos olnud üks viljakamaid “meetodeid” ehk lähenemisviise, mis andis küllaltki nüansseeritud käsitlusi eluloo, ajaloo, psüühika, kirjandusteoste ja miljöö seostest. Kirjandusloolistes rumalustes – näiteks asjakohatutesse faktidesse takerdumises või sotsioloogilistes reduktsioonides – ei ole niivõrd süüdi positivism, vaid… lihtsalt rumalus.\nEesti kirjandusteaduse kohtumine Lääne teooriatega jääb tõenäoliselt veel mõneks ajaks probleeme tekitama ning kohaliku mahajäämuse tunne hakkab põhjustama kummalisi ülereageerimisi. Juba praegugi võib näha, kuidas dekonstruktsiooni tõlgendatakse loana panna distsiplineerimatult kirja vabu assotsiatsioone ning postmodernismi ettekäändena vältida empiirilist uurimist. Mahajäämustunnet kompenseeritakse peaaegu eneseparoodilise žargoonikasutusega ning – seda küll pigem kunstiteaduses ja -kriitikas – poliitilise poseerimisega.\nSeega võiks kõnelda teooriapimestusest, mis avaldub näiteks selles, kui teooriate sõnavara võetakse üle ilma süntaksit omandamata või kui alavääristatakse tavapärast ajaloolist, filoloogilist või poeetikaalast uurimistööd millegi iganenuna, ehkki on ilmselge, et empiiriliste andmete puudumine või eiramine pidurdab teoreetiliste ja tõlgenduslike lähenemiste arengut. Kirjandusteadus vajab hädasti tasakaalu ühelt poolt empiirilise või ajaloolise materjali läbiuurimise kriitilise taseme ning teiselt poolt nende teooriapõhise mõtestamise vahel. Muidugi võidakse selle peale kosta, et pole olemas fakte, mis poleks juba teooriast läbi imbunud, kuid sellegipoolest ma arvan, et on võimalik ka niisugune üleinvesteerimine teooriasse, mis kärbib kirjandusuurimise kultuurilist relevantsust. Ajaloolise uurimistöö, tõlgenduste ja teoreetilise mõtestuse tase ja vahekord varieeruvad pealegi kultuuriti. Kui näiteks Jonathan Culler väidab, et kellelgi pole enam tarvis uusi tõlgendusi “Kuningas Learist”, kuna neid on turul juba sadu ning seetõttu tuleks keskenduda hoopis kirjanduse poeetikale,12 siis meie ei saa seda diktumit automaatselt üle võtta ja oma oludele rakendada, sest isegi nendesamade meie rahatähtedel kujutatud kirjandusfiguuride ajalooline uurimine on ikka alles algjärgus, tõlgendustest kõnelemata. Kirjanduse uurimise areng lihtsalt ei järgi seda ettemääratud universaalset rada ismilt ismile, millest kõnelevad ingliskeelsed teooriaõpikud. Enamasti seisneb see hoopis väga lokaalsetes vastustes väga lokaalsetele stiimulitele. Ja paljudel juhtudel võib selguda, et stiimuleid on valesti mõistetud või neile on ebaadekvaatselt reageeritud.\nSeega tuleks meil ka prantsuse või ameerika kirjandusuurimise lähiajalugu ümber kirjeldada viisil, mis võtaks arvesse sealsetki lokaalset konteksti ning aitaks vältida umbteid. Strukturalistliku moderniseerimise revolutsiooniline programm ei suutnud viia kirjandusuurimise tõelisele moderniseerumisele. Selle asemel stimuleeris see ambivalentset diskursust, mis (post)strukturalistliku retoorika kattevarjus lähtus suurel määral ikka traditsioonilistest intuitiivsetest tehnikatest. Seejuures jäid aga varasemast kirjandusteadusest üle võetud intuitiivsed tehnikad ilma oma vanadest hermeneutilistest ja filoloogilistest kontrollimehhanismidest. Ning regulatiivsete mehhanismide puududes arenes teaduslik pürgimus gnostiliseks ideoloogiaks.\nThomas Pavel on kirjeldanud strukturalismi mandumist postmodernismiks järgmiselt: “See on mitmesugustest revolutsioonidest tuttav mall. See algab radikaalse revolutsiooniga, mis põhineb rakendamatutel printsiipidel ja saavutamatutel eesmärkidel. Ta jääb püsima, kasutades salamisi revolutsioonieelseid meetodeid kui ainust abi uute printsiipide ebatõhususe vastu. Samamoodi toimivad ka utoopilised poliitilised režiimid: selle asemel et möönda oma programmi võimatust, taanduvad nad ühelt poolt kaootiliselt traditsiooniliste meetodite juurde, kuid oma utoopiat seejuures vankumatult sõnades kinnitades. Sellest pingest sünnibki terror.”13\nEesti kirjandusteaduse lisaprobleem pluralistlikul ajastul – traditsiooniliste distsipliinisiseste tavade ja kontrollimehhanismide killunemise ajal – on akadeemiliste standardite ja kollegiaalse kriitika (peer review) küsimus. Et kõikide kirjandusteaduse vallas töötavate inimeste ühes suunas töölepanek tundub võimatu ja soovimatu, muudab lähenemisviiside, uurimisainete ja terminoloogia mitmekesisus kollegiaalse kriitika, ebaformaalse konsensuse ja ühise eesmärgitunde saavutamise raskeks. See loob üha uusi võimalusi lüüa kolleege, laiemast publikust rääkimata, pahviks lihtsalt mõne uue eksootilise žargooniga, keisri uute rõivastega. Tänapäeval valitseva kirjanduskriitiliste lähenemisviiside pluralismi tingimustes ei tohiks ükski uurija eeldada, nagu töötaks ta kumuleeriva distsipliini raames, mille lähte-eeldused, mõisted, terminoloogia ja definitsioonid on ühtaegu moodsad ja üldtuntud. Vastupidi, ta peaks pigem iga kord alustama A-st ja B-st, oma eelduste ja mõistete lahtiseletamisest juhul, kui need pole intuitiivselt enesestmõistetavad. Isegi kui tegu ei ole teadliku šarlatanlusega, võib Eesti akadeemilise kogukonna väiksus tekitada olukorra, kus mingi konkreetse idioomi kõnelejaid on ainult üks-kaks ning kollegiaalse kriitika protsess muutub võimatuks. See võib aga suurendada administratiivset survet, et kirjandusteadus muutuks rahvusvahelisemaks, ja see omakorda pigem kahandab kui suurendab kirjandusteaduse kultuurilist relevantsust. Heaks sellekohaseks näiteks on Eesti kirjandusteaduse “evaluatsioon” – mõne aasta eest haridusministeeriumi poolt Rootsi kolleegide käest tellitud absurdne bürokraatlik dokument.14\nMiks siis ikkagi kirjandust uurida ja kuidas?\nKuigi meie kirjandusteaduse hädade põhipõhjus ei ole mu meelest “kohalik mahajäämus”, ei tähenda see veel, et mingeid hädasid polekski. Kuid ma ei arva, et neid saaks parandada viiekümne aasta plaani viie aastaga täita püüdes või üritades Ameerikale järele jõuda ja mööda minna või õppides aktsendivabalt kõnelema postmodernismi keelt.\nNõukogude ajal kammitses kirjandusuurimist lisaks poliitilistele piirangutele veel üks kohalik kultuuritegur. Nimelt on kirjandusteaduse enda sünd seotud arenguga, mida Hegel on nimetanud kunsti lõpuks. See tähendab, et kirjandusteaduse teke on seotud tõsiasjaga, et kunst, sh ka kirjandus, kaotas võime ulatuda vahetult oma publikuni. Kirjandus hakkas vajama vahendamist, tõlgendamist, seletamist jne. Kui kirjandus suudab noori võluda ilma kriitika või teooria vahenduseta, asub ta veel kadestamisväärselt eelmodernses faasis. Ma ei taha väita, nagu olnuks eesti kirjandus kuni 1980. aastateni nii lihtsameelne ja -koeline, et seal polnukski midagi uurida või tõlgendada. Kuid sellisena teda ometigi pikka aega võeti. Koguti küll ajaloolisi fakte, kuid konkreetsete kirjandusteoste tähenduse üle arutleti harva. Selle taga oli kirjanduse kvaasisakraalsus, tohutu austus, mida publik kirjanduse vastu tundis. Tunneb ju ka professionaalne kriitik vahetevahel, et kriitika on teatud määral manipulatiivne tegevus, ning arvatavasti on igal kirjanduskäsitlejal mõned luuletused, mida ta armastab liiga palju selleks, et neid kohelda kirjandusuurimise objektina – mõni luuletus, mida ta vaikselt lausub, tahtmata seda millegagi seostada.\nÜkskõik, kas see hüpotees kirjanduse kunagisest sakraalsusest, mis tõlgendamisvajaduse välistas, peab paika või mitte – igal juhul ei pea see enam paika praeguses olukorras. Nüüdsel ajal vajab kirjandus vahendamist, tõlgendamist, populariseerimist, elushoidmist.\nParim vahend kirjandusuurimise stagneerumise vastu võiks ehk olla akadeemiliste piiride avamine – mitte niivõrd rahvusvahelisele kollegiaalsele kriitikale ega isegi naaberdistsipliinidele, vaid laiale valgustatud lugejaskonnale. Selles mõttes jagan ma Terry Eagletoni igatsust – ükskõik kas reaalse või kujutlusliku – avaliku sfääri või kirjasõna vabariigi järele, milles kirjanduskriitikal oleks tähtis koht. Niisiis võiks kirjanduskriitika oma võimaliku auditooriumina silmas pidada mitte üksnes akadeemilisi kolleege, vaid ka laiemat publikut.\nKuid selleks tuleb hästi kirjutada. Kirjanduskriitik peaks üpris eneseteadlikult arendama välja stiili, mis suudaks köita laiemat publikut. Ta peaks muutuma non-fiction kirjanikuks. See ei tähenda, et žurnalistika peaks kirjandusuurimise üle võtma – pigem siis võiks seda teha juba kirjandus ise.\nVõib-olla oleks kirjanduskriitikul kasulik mõelda endast mõista kui reisikirjanikust. Enne kui tavainimene läheb reisile, tahab ta harilikult lugeda külastatava koha ajaloost, rahvast, maastikest, seal praegu valitsevast poliitilisest korrast ning loodavast kultuurist. Ja mõnikord tahab ta lugeda neist ka pärast reisi. Niisamuti võib kirjandushuviline vahetevahel tahta lugeda häid kriitikaraamatuid ja kirjanike biograafiaid. Kirjanduskriitika teosed on nagu reisiraamatud kirjanduse maailmast – mõnikord reisijuhid, mõnikord reportaažid, reisikirjad, muljendused. Leidub ju tähtsaid kanoonilisi autoreid, keda isegi spetsialistil on raske ilma teejuhita külastada. Mõne autori on kooliõpetus igavaks muutnud, mõned on luustunud monumentideks. Kriitik peaks huvi kirjanduse vastu elavana hoidma ja kui see aitab tõsta ka mõne kirjaniku mainet, siis seda parem. Aga kui mõnikord läheb tarvis ka ikonoklastilist peapesu, siis on seegi parem kui lugupidav unustus.\nMinu ideaalkirjanduskriitikul on see eelis, et ta on lugenud palju raamatuid, oskab leida huvitavaid seoseid ja kirjutab paremini kui enamik meist. Ta oskab eri vaateviise ja sõnavarasid võrrelda, sest tema lugemisdieet ei ole piirdunud ainult kirjandusteostega. Ta võib osutuda isegi moraalselt ja ühiskondlikult kasulikuks, ehkki mitte sel moel, nagu on kujutlenud marksistlikud ja postmodernistlikud kriitikud. Kuna ta on tuttav erinevate keelekasutustega, kirjelduste ja vaatepunktide paljususega, siis suudab ta tõsta meie tundlikkust teistsuguste mõtte- ja tundemaailmade vastu. Kuid kõiki neid mainitud voorusi jagab hea kriitik ka hea romaanikirjaniku või antropoloogiga: empaatia, hea maitse, intellekt, kujutlus, eruditsioon, armastus kirjanduse vastu, hea stiil, uudishimu, intuitsioon, kõlblustunne, elegants, mõtteküllus jne. Ja selles kõiges pole mingit erilist meetodit.\nTõsi küll, kohe päris kindlasti ei ammendu kirjandusuurimine niisuguse kirjutamisega. Vähemalt sama vajalik on ajalooline ja filoloogiline uurimistöö, mis kallab vett kriitiku veskile. See tegevusala vajab paremini kaitstud keskkonda kui kriitika või teooria ning kardetavasti suudab ellu jääda üksnes ülikoolides ja instituutides. Õigupoolest on juba praegu tegu haruldase ja ohustatud uurijaliigiga. Muidugi võib hea kriitik ühendada endas ka hea õpetlasuurija omadused. Aga isegi siis, kui uurija kirjutised on äärmiselt igavad ja tema vooruste hulka kuuluvad pigem hoolsus, täpsus, pedantsus, töökus, visadus, viljakus, väärib ta kõrgeimat lugupidamist.\nJa siis on veel kolmas kirjandusest kirjutamise viis, nimelt teooria. Paraku on see termin viimasel ajal omandanud kaks üpris erinevat tähendust. Ühel juhul võiks teda iseloomustada kui üldist poeetikat, kirjanduse tingimuste ja reeglipärasuste uurimist. See oleks Aristotelese ettevõtmise jätk, millesse nn mõõdukad strukturalistid (Genette, Todorov jt) on andnud hindamatu panuse. See aitab selgitada seda mõisteraamistust, mille abil me käsitleme kirjanduse omadusi. Selline kirjandusteooria võtab oma kontseptsioone instrumentaalselt või pragmaatiliselt, et mitte paroodiliselt korrata kõiki neid epistemoloogilisi ja ontoloogilisi paradokse, millega pistab rinda filosoofia.\nKuid sõna “teooria” on hakatud kasutama ka sünonüümina eespool kirjeldatud “postmodernismile”. Püüde asemel avastada kirjanduse kõige üldisemaid reeglipärasusi kohtab siin pigem distsiplineerimatut eklektikat, mis leiab oma õigustuse hägusast millennarismist ning poliitilise relevantsuse illusioonist. Kuid sellisenagi on tema põhipuudus stilistiline – taotluslik hämarus peletab eemale võimaliku valgustatud publiku ja pagendab kirjanduse uurimise akadeemilisse marginaalsusse.\nKokkuvõtteks: vastus küsimusele “Miks uurida kirjandust?” sõltub rõhuasetusest. Küsimusele “Mispärast kirjandust uurida?” saab vastata lühidalt: kirjanduse pärast. Aga küsimusele: “Mispärast uurida kirjandust?” tuleb anda pikem vastus, milles kirjandus seostataks niisuguste mõistetega nagu hea elu, humanistlik kirjakultuur ja kirjasõna vabariik ning nende mõistete antropoloogilise, kõlbelise ja poliitilise dimensiooniga.\n*Autori tõlge avaettekandest “Why do we study literature?” 30. oktoobril 1998. aastal Tallinnas Kirjanike Majas toimunud Eesti-Soome ühisseminaril “Rahvuskirjandus rahvusvaheliste kirjandusuurimise meetodite maailmas”.\nVt O. M a r q u a r d, On the unavoidability of the human sciences. Rmt-s: O. Marquard, In Defence of the Accidental. Tlk R. M. Wallace. Oxford, 1991.\nVt selle kohta Th. P a v e l, The Feud of Language. A History of Stucturalist Thought. Tlk L. Jordan, Th. G. Pavel. Oxford, 1992, lk 23.\nVt ülevaatena I. S a l u s i n s z k y, Introduction. Rmt-s: Criticism in Society. Interviews with Jacques Derrida, Northrop Frye, Harold Bloom, Geoffrey Hartman, Frank Kermode, Edward Said, Barbara Jonson, Frank Lentricchia, and J. Hillis Miller. New York, London, 1987.\nM. A r n o l d, The Function of Criticism at the Present Time. http://eir.library.utoronto.ca/rpo/display/displayprose.cfm?prosenum=4.\nRmt-s: T. S. E l i o t, Selected Essays. London, 1951.\nRmt-s: Contemporary Literary Criticism: Literary and Cultural Studies. 3rd ed. Ed. by R. C. Davis, R. Schleifer. New York, 1994, lk 34-45.\nT. E a g l e t o n, The Function of Criticism: From the Spectator to Poststructuralism. London, 1994.\nTh. P a v e l, The Feud of Language, lk 134-140.\nV. D e s c o m b e s, The Barometer of Modern Reason: On the Philosophies of Current Events. Tlk S. A. Schwartz. Oxford, 1993, lk 132.\nM. L I l l a, Jacques Derrida poliitika. Tlk M. Väljataga. Vikerkaar, 1998, nr 7/8, lk 98.\nS. K i i n. On the Understanding of Literature, or What's Beyond Literature. Keel ja Kirjandus, 1998, nr 10, lk 728.\nJ. C u l l e r, Beyond Interpretation. Rmt-s: J. Culler, The Pursuit of Signs: Semiotics, Literature, Deconstruction. Ithaca (NY), 1981.\nTh. P a v e l, The Feud of Language, lk 140.\nL. V i n g e ja I. A l g u l i n, Review of Research in Estonia Within Humanities. History of Literature. Käsikiri, 1993.


Kutse veebide koosvõime päevale - Riigi Infosüsteemi Amet\nAvaleht > Riigi Infosüsteemi Amet > Uudised > Kutse veebide koosvõime päevale\nKutse veebide koosvõime päevale\nRiigi Infosüsteemi Amet ning Majandus- ja Kommunikatsiooniministeerium kutsuvad avaliku sektori asutuste veebilehtede tellijaid, haldajaid, toimetajaid ja arendajaid 20. juunil Tallink Spa Konverentsikeskusesse "Veebide koosvõime päevale".\nIga avaliku sektori asutuse veeb on osa riigi infosüsteemi teenuseruumist, seepärast on oluline, et kõik ühises teenuseruumis osalejad oleksid koostegutsemise reeglitest ja nõuetest teadlikud. Selleks tutvustame infopäeval veebide koosvõime raamistikku, mis koondab tänapäevased nõuded veebidele. Lisaks räägime veebide kasutajasõbralikkuse ja käideldavuse nõuetest, vabatarkvaralistest sisuhaldussüsteemidest ning headest näidetest nii riigi kui kohaliku omavalitsuse tasandil.\nEsialgne päevakava (.pdf, 80 KB)\nÜritus on tasuta ja osalemiseks tuleb eelregistreeruda hiljemalt kolmapäeval, 15. juunil.\nKohtumiseni koosvõime päeval!\nInfopäev toimub koolitussarja "Tark e-riik" raames ja Euroopa Liidu struktuurifondide programmi „Infoühiskonna teadlikkuse tõstmine“ toel, mida rahastab Euroopa Regionaalarengu Fond. Tutvu ka teiste Tark e-riik üritustega.