Vene idee – Diplomaatia\nVene idee on olnud läbi ajaloo rohkem müütiline kui realistlik, pigem kontemplatiivne kui käegakatsutav. Meie õnneks pole sellest mitte alati välja arendatud tegevjõulist poliitilist programmi. See pole olnud mingi imeveski nagu soomlaste mütoloogiline Sampo ega ka innovaatiline otsing nagu Nokia, mis on soomlasele tegelik, eestlasele unistuslik. Oh ei, vene idee oma puhtaimal kujul on palju vaimsem ja… palju-palju suurejoonelisem!\nSelles essees vaatlen vene idee klassikuid ja nende peamisi kontseptsioone. Lõpuks jõuan riikliku ideetellimuseni, mis esitatakse Jeltsini ja Putini ajal, ning uurin vene idee seisundit XXI sajandi hakul.\nVene idee klassikud\nKõik saab alguse ühest Tšaadajevi purtsatusest. Pjotr Tšaadajev (1794 – 1856) on selline kuju vene kultuuris: keigarlik, ekstsentriline, terava keele ja vajadusel ka sulega. Oma “Filosoofilistes kirjades” valab ta välja kogu pettumuse ja pessimismi, mis oli ladestunud dekabristide hävitamisele järgnenud aastail. Kirjad valmisid 1829-1830 ja algselt polnud autoril kavas neid trükkida anda. 1836. aastal esimene kiri siiski ilmus ning see põhjustas tormi. Aktiivne ühiskonnapööraja Aleksandr Herzen (1812 – 1870) tegi Tšaadajevi tööst karmi kokkuvõtte: Venemaa minevik on tühine, olevik väljakannatamatu ning tulevikku pole tal üldse.\nKiri ise on üsna lühike, pigem eksistentsiaalne meeleheiteväljendus kui süsteemne ühiskonnakriitika. See kõlab kui ennastpiitsutav kaebus: me pole maailmale midagi andnud ega ole suutnud sealt midagi üle võtta, meie mõtted on viljatud ning kõik, mida oleme teistelt saanud, oleme suutnud ära rikkuda! Tšaadajev oli veendunud läänlane, ta läks isegi katoliku usku, aga tunnetas siiski teravalt, et teed läände on lukus. Tema Venemaa-käsitlus ärritas nii neid, kes veel läänlusse uskusid, kui ka neid, kes tahtsid otsida müstilist “oma teed”. Lõpuks tunnistati Tšaadajev tsaari käsul vaimuhaigeks. Aga see hull oli vene idee idanema pannud, kiri oli mõjunud lasuna pilkases öös.\nEsimese kõlavama vastuse andis vürst Vladimir Odojevski (1803 või 1804 – 1869), nn ljubomudrite filosoofilise sekti juht. Odojevski oli ka Schellingi filosoofia ja saksa romantismi maaletooja. Ilukirjanduslikke žanripiire tühistav teos “Vene ööd” (1844) esitab tema müstilise vaate. Vastupidiselt Tšaadajevile peab ta haigeks läänt ja väidab, et hoopis vene alge on see, mis rühib täiuslikkuse poole. Lääs loob endale seadusi, millel puuduvad juured. Teaduse ja kunsti maailma ei ilmesta mitte hingelised, vaid üksnes kehalised, materiaalsed stiihiad. See purjusolek materialismist paiskab porri parimadki läänes sündinud mõtted. Lääne materiaalne ja tehniline progress on saatanast: “Teie hing on muutunud aurumasinaks… ma näen teie sees mutreid ja rattaid, kuid ma ei näe elu.” Selleks, et läänes uuesti harmooniani jõutaks, on vaja uut Peeter Suurt, kes juhiks värsket tugevat slaavi mahla otse lääne peale.\n“Vene ööde” õpetussõnades leiame õieti mitu hiljem klassikalisse vene ideesse inkorporeeritud põhimõtet nagu: iga rahvas on nagu suletud organism, mis teeb läbi arengutee sünnist surmani; rahvad täiendavad üksteist ja igaühel on täita oma roll ajaloos; inimkonna progressiahel kandub nii edasi, et juhttungal antakse justkui teatepulgana ühelt rahvalt teisele – ja järgmine tunglakandja on rahvas, kes pole seni veel ajalooareenil suuri tegusid teinud. Loomulikult on see vene rahvas. Lääs on vananev ja käib alla, 19. sajand kuulub Venemaale!\nHerzen tegi Tšaadajevi tööst karmi kokkuvõtte: Venemaa minevik on tühine, olevik väljakannatamatu ning tulevikku pole tal üldse.\nFjodor Dostojevski (1821 – 1881) tõi ilmselt esimesena vene idee kui mõiste laiemalt kasutusele. Venelaste eneseotsing saab alguse vajadusest mõtestada end “teise”, see tähendab Euroopa suhtes. Peeter Esimene murdis küll akna Euroopasse, aga ei teinud veel venelastest eurooplasi. Järelikult tuleb neil vastanduda. Vene haritlase vajadus iseennast määratleda sünnitab ettekujutuse vene rahva erilisest vaimsusest, aga ka tihti reaalsele enesekehtestamisele suunatud missioonist. Vene rahvas on eriline ning tema kannatused samastuvad Kristuse omadega. Lõpuks peab vene idee Dostojevski järgi enda ümber siduma kõik maailma rahvad. See ei toimu ta meelest teiste allutamisega, vaid vaba ja iseseisva arenguga, nonde teistega vennalikult ühinedes – õppides ja õpetades, pookides teistele oma oksi ja neilt teisi oksi enda külge võttes. Kõigest kokku saab suur ja suurepärane rahvapuu, mis katab oma võraga kogu õnnelikuks saanud maa.\nTomaš Masaryki tabava määratluse järgi on dostojevskilik üliinimene (vsjetšelovek) lihtsalt öeldes šovinist. Venemaa ja ainult Venemaa on püha, Venemaale ja ainult Venemaale kuulub tõe ja usu monopol. Ja ainult Venemaal on niisugune sünteesivõime, mis lubab ka Euroopa tuleviku ohjad enda kätte haarata, sest “meie oleme kõigist tugevamad”. Lõpuks jõuab Dostojevski mõte paratamatult võimu ja teiste allutamise motiivini.\nVladimir Solovjov (1853 – 1900) on Dostojevskile mõneti lähedane, kuid veel metafüüsilisem. Vene rahvusidee pole midagi sellist, mida inimesed mõtlevad ajalikus elus iseendast ja oma elu eesmärkidest, vaid midagi, mida Jumal igavikus rahvast mõtleb. See pole pelgalt veendumus, mille järgi inimesed joonduvad, vaid kõrgem ideaalprintsiip, mis õigustab ja hingestab suure vene rahvuskeha olemasolu. Oma ülimat ideaali tähistab Solovjov mõistega “kõikühtsus” – vsejedinstvo. Solovjovi tohutu mõju 19. sajandi lõpul on hiljem mõnevõrra taandunud. Ilmselt ei anna kristlik metafüüsika piisavalt hoogu imperialistlikele mõlgutustele, mille suhtes Solovjov oli päris kriitiline.\nSolovjovi ajalikku elu ilmestas jonnakas, kuid abitu ja sellisena kurioosne katse liita ida- ja läänekatoliku kirik. Pingutuste peamiseks tulemuseks sai tõik, et tema usufilosoofilisi töid ei lubatud Venemaal avaldada. Horvaatia pealinnas Zagrebis, kus Solovjov kirikute liitmise asja kõige tõsisemalt arendas, kannab aga üks tänav tänaseni tema nime.\nDostojevski vene idee absoluutsele üleilmsusele ja Solovjovi kõikühtsusele vastandub slavofiilide absoluutne isepärasus (samobõtnost). Seda teesi toetasid esimesed slavofiilid Aleksei Homjakov (1804 – 1860), Ivan Kirejevski (1806 – 1856), vennad Konstantin ja Ivan Aksakovid. Slavofiilid kujundasid vene omamüüti Euroopale vastandumise kaudu. Läänes valitseb nende arust individualistlik, Venemaal aga kogukondlik alge, läänekristlus on külm ja mõistuslik, vene õigeusk seevastu tõeline ja terviklik. Ja kõige ülevam väide: Euroopa on tekkinud vallutussõdade tagajärjel, Venemaa kultuuritervik küpsenud aga rahumeelsel teel.\nHilisemad panslavistid, eriti Nikolai Danilevski (1822 – 1885), liikusid samu mõtteid arendades vaid suurema agressiivsuse suunas. Mõtlejatena on slavofiilid igavavõitu, kui nad just sõimlema ei hakka. Olen muide veendunud, et Uljanov-Lenini teostes avalduv tige sõim pole päris juhuslik kõrvalekalle, vaid pärineb suuresti vene publitsistika varasematest kihtidest.\nNäiteks Danilevski on kõva sõimleja, eriti teoses “Venemaa ja Euroopa” (1869). Pihta saavad mõistagi Euroopa rahvad, riigid ja dünastiad ehk teiste sõnadega “vampiirid”, “luupainajad”, “haisvad nakatised” jne. Need värdjad nimelt ei tohi mõelda, et neil võib olla mingigi õigus põlistele slaavi-vene aladele, ükskõik millised Habsburgid või Jagelloonid (Leedu dünastia – A. H.) seal on vahepeal valitsenud. Teiste seas irvitab Danilevski Liivimaa rüütlite üle, kes pole kas suutnud või tahtnud teha lätlastest ja eestlastest päriselt oma “higi ja verd”. Tulevik on suure slaavlaste liidu päralt. Euroopa mädaneb ja pehkib, ainult slaavi element suudab ta uuele elule äratada.\nKuid tuleme 20. sajandi tegelaste juurde. Uusmonarhist Ivan Iljin (1883 – 1954) on omanäolisemaid mõtlejaid bolševike poolt välja saadetud emigrantide hulgas. Vene idee väljendab ta meelest rahva eripära ja samas – ajaloolist kutsumust. See on ühtaegu “südame idee”. Kalduvus tunnetele, kaastundele ja headusele pole müüt ega idealiseeritud liialdus – see ongi vene hinge ja Vene ajaloo elav vägi. Näeme selle avaldumist vene õigeusus, külalislahkuses, muinasjuttudes, pühakute vooruslikkuses ja südamlikus enesekaemuses, mis hakkab silma juba vanimates ürikutes. Lihtsalt vene kultuur on niisugune. Kuid Venemaad peab Iljini arvates iseloomustama ka lääne omast erinev riigiehituslik lähenemine, milles heiastuvad uus õiglus ning tõsivenelik vennalikkus. Lääs on külm ja vaenulik, seal ei mõisteta Venemaad – ei keelt, õigeusku ega hingelist maailmatunnetust.\nIljin on üllatavalt läbinägelik demokraatia lähte-eelduste kirjeldamisel. Paraku ei näe ta, et demokraatia oleks Venemaal võimalik. Venemaa vajab tugevat võimu. Monarhiat ei saa hoobilt taastada, seepärast on ainus võimalus kommunistide loodud kaoses korda luua “rahvuslik diktatuur”. Venemaa vajab tugeva tahtega, mehist ja vastutavat juhti. Need, kes end ise vene demokraatideks peavad, pole tegelikult Venemaa jaoks loodud. Paremal juhul võiksid nad toime tulla mõnes Euroopa väikeriigis, aga Venemaa eeldab sootuks teistsugust haaret. Nende ideed amnestiast ja rahvusvahelisest solidaarsusest ning usk rahvamasside demokraatlikkusesse on lausa ohtlik.\nMeie õnneks pole Vene ideest mitte alati välja arendatud tegevjõulist poliitilist programmi.\nIljin on väheseid vene mõtlejaid, kes tõstatab omandi küsimuse. Eraomand on loomulik ja see tuleb taastada. 1926. aastal ilmus tema programmiline artikkel “Valge idee”. Autor on veendunud, et varem või hiljem tuleb päev, mil punased on läinud ja valged võtavad taas võimu ning peavad välja tulema oma positiivsete ideaalidega. Valgete lipukirjal peab seisma “omand” ja “looming”, “küllus” ja “heldus”.\nNikolai Berdjajevi (1874 – 1948) vaimne testament kannabki pealkirja “Vene idee” (1946), ning lähtub taas kõrgemast usulisest printsiibist. See on rohkem jumalariigi kui maa peal õitseva kultuuri või võimsa riigi idee. Berdjajevi filosoofias on oluline koht eshatoloogial – maailmalõpul ja sellega kaasneval kõrgema ilmutuse motiivil. Lõpu motiiv on samas tinglik, seletades iga loomingulise akti olemust. Puhas looming on suunatud uuele elule, uuele olemisele ning selle saavutamiseks peab enne midagi lõppema. See on äärmuslik kogemus. Tung äärmusliku ja piiripealse järele iseloomustabki aga vene hinge sügavusi. Venelane on oma olemuselt maksimalist, kes tahab kõike ja kohe, küsimata reaalsuse järele. Samas on ta antinoomiline: ühtaegu anarhistlik ja sülitab riigi peale, samas ülibürokraatlik ja jumalikustab riiklust. Äärmuslik julmus vaheldub ülima headusega ning dionüüsiline elunautimine õigeusu askeesiga. Need vastandid on tihedalt teineteisega põimunud. Riiklik bürokraatia sünnib lodevast anarhismist, orjus vabadusest ning äärmuslik natsionalism – rahvuseülesest suuremeelsusest.\nVene idee suurtest eeskõnelejatest on Berdjajev kõige sädelevam ja vahest ka kõige kriitilisem idee praktilise teostamise suhtes. Ta väärtustab konservatismi ning vastustab revolutsioone. Vene kommunistlik revolutsioon oli irratsionaalne ja hävituslik, kuigi kõik õudused pandi toime ratsionalistliku utoopia saavutamise nimel. Samas on Berdjajevi arvates messianistlik maailmakäsitlus juutide järel teisena omane just venelastele ja see läbib kogu Vene ajalugu kommunistideni välja. Venemaa tahab ju kõiki õnnelikuks teha, kuid valib selleks tihti vägivaldse ja julma meetodi.\nTäna võime lisada, et uusmessianism kestab ka pärast kommuniste. Ideoloogiline sisu võib erineda, kuid kutsumus “päästa” maailm ja esimeses järjekorras Venemaa naaberrahvad on olnud pidev. Halvematel päevadel on see, tõsi küll, unistuseks jäänud, leides väljundi arvukates teoreetilistes arendustes. Ühe teravmeelse määratluse järgi saab vene ideest 20. sajandil peaaegu eraldi kirjanduslik žanr.\nMoskva – kolmas Rooma\nKui mõned läänlased-zapadnik’ud kõrvale jätta, siis läbib peaaegu kõiki käsitlusi ideologeem “Moskva – kolmas Rooma”. Venemaa ajalooline pärand on tihedalt seotud Bütsantsiga, Rooma impeeriumi pärijaga idas. Vana-Vene riiki sidusid Bütsantsi keisrikojaga abielusidemed juba Kiievi vürstidest peale. Bütsantsist sai Venemaa õigeusu ja tihti ka vürstide naised. Moskva suurvürst Ivan III (1440 – 1505) on viimane Bütsantsi kosilane, kes 1472. aastal nais viimase keisri Constantinus XI vennatütre Sofja (Zoja) Palaiologose. Konstantinoopol oli siis juba türklaste alla langenud. Moskvast sai uus Rooma ja Bütsantsi impeeriumi ainuke õigeusklik pärija. Konstantinoopoli langemist (1453) hakati võtma Jumala karistusena, sest Bütsants oli läänega kompromisse teinud, aga Venemaa säilitanud usupuhtuse.\nIvan III teine abielu, mis pani Venemaa omamüüdile veel võimsama aluse, oli pikalt kaalutletud ja sisult poliitiline. Pärast esimese naise surma pidas suurvürst pikalt lesepõlve, uue liidu loomisel oli mängus isegi Rooma paavsti käsi. Sofja, tulevane Ivan Groznõi vanaema, oli algselt roomakatoliku usku ning elas Itaalias. Paavst Sixtus IV pidas tema abielu korraldades silmas nii oma kiriku huve Venemaal kui ka strateegilist liitu türklaste vastu. Tõsi, vahendajad eesotsas suure seikleja Gian-Battista della Volpega (tuntud ka Ivan Frazini nime all) petsid ühekorraga nii paavsti kui Ivan III-ndat. Paavst sai alusetut lootust usuliseks ja sõjaliseks liiduks, aga venelastele jäeti mulje, et mõrsja on algusest saati õigeusklik. Kui Sofja lõpuks läbi Lübecki ja Reveli (Tallinna) Moskvasse jõudis, võttis ta abielludes vastu kreekakatoliku usu ehk vene õigeusu. Idakirik leidis Moskvas pelgupaiga.\nLõpuks tunnistati Tšaadajev tsaari käsul vaimuhaigeks. Aga vene idee oli ta idanema pannud.\nPihkva Jelizari kloostri munk Filofei oli see, kes sõnastas kolmanda Rooma idee 16. sajandi algupoolel. Ta tähendamissõnad sisalduvad kirjas Moskva suurvürstile Vassilile, Ivan III ja Sofja Palaiologose pojale. Filofei ütleb, et kõik kristlikud riigid on uskmatute käe läbi hukkunud, üksnes Vene tsaari riik püsib Kristuse tahtel. Ja samast sulest on pärit Vene messianismi mantra: “Kaks Roomat on langenud, kolmas püsib, aga neljandat ärgu iialgi tulgu.” See Filofei sõnastatud pärivusahel pole algusest saati üksnes leebelt kultuuriline, vaid ka messianistlik ja maailmavalitsemisele pürgiv sõnum. Ta võib-olla ei mõelnud seda nii, aga sellest kasvas vene riikluse nõiavormel.\nVahepealne pealinna viimine Peterburisse toob esile uued motiivid. Kõigepealt annab imperiaalne ideoloogia ette uue tooni, mis läheb Filofei tähendamissõnadest ikkagi kõrvale: Peterburi on neljas Rooma. Ent jätkub ka Moskva-usk, algul peamiselt raskolnikute usulahus. Eriti pärast 1812. aastat kinnistub arusaam Peterburist kui võõrast, tehislikust linnast. Lisaks kõigele on see linn ehitatud soo ja vee peale, ta on ebaloomulik. Vanausulised ja talurahvas omakorda uskusid, et Peeter I polnud “oma”, vaid sakslane. Aga Moskva, kust Napoleon tagasi löödi, on “oma”, tõeline vene linn.\nMoskva kui kolmas Rooma oma algupärasel kujul on tihedalt seotud tsaarivõimu ja tugeva riigi ideega. Peetri impeerium ja lõpuks koguni Kolmas Internatsionaal võtavad siit paljugi üle. Aga võib-olla veel ilmekam on Jossif Stalini hirmuäratav roll. Tema võimuletõusu on muu hulgas seletatud sellega, et erinevalt teistest bolševikest hakkas ta teadlikult rakendama skeemi “Moskva – kolmas Rooma”. Ka võit Teises maailmasõjas sai selle järgi teoks tänu müüdile, et seljataga pole mitte lihtsalt Moskva, vaid Moskva kui kolmas Rooma – see tähendab suur vene idee.\nSobornost ja raskol\nKui kolmas Rooma on algusest saati geopoliitiline kategooria, siis peab olema veel midagi, mis seob venelasi sisemiselt. Ühist tegevust, mis on vajalik suurte eesmärkide saavutamiseks, avatakse mõistetega nagu “üldrahvalikkus”, “kommunitaarsus” (Berdjajev), “kooriline alge” (Vjatšeslav Ivanov), “sümfoonilisus” (Lev Karsavin jt).\nKõige levinum on aga raskesti tõlgitav sobornost’i mõiste, mida kasutavad pea kõik tähtsamad autorid. Sobornost’i vaste võiks olla ühte- või kokkukuuluvus. Samas on see ka “kogukondlikkus”, aga suuresti selle sõna kiriklikus, õigeusule tuginevas tähenduses. Sobor ongi tõlkes kirik, aga siin on ka seos sõnadega sobranije (“kogunemine”, ka “koosolek”) ja sobirat (“kokku koguma”). Siiski pole see ennekõike sotsiaalne, vaid pigem metafüüsiline kategooria, mis osutab terviklikkusele, sisemisele täiusele ning kõrgemalseisvale ideaalile.\nPeaslavofiil Homjakov määratles sobornost’i nii: “See on vaba ja orgaaniline ühtsus, mille elavaks aluseks on jumalik õndsus, mis tekib vastastikusest armastusest”. Tuleb rõhutada, et vabadus pole Homjakovi jaoks isiklik valikuvabadus, nagu seda mõistetakse läänes, vaid kõrgema tõe väljendus. Vene sobornost vastandub ühekorraga nii katoliiklikule autoritaarsusele kui ka luterlikule individualismile. Selles liitub individuaalne ja sotsiaalne alge, millega on oma jumalikkuses neist mõlemast üle. Mõiste tõlkimatust ja selle sisu määratlemise keerukust võetakse järjekordse tunnismärgina sellest, et vene mõttemaailm on ainulaadne ja eriline – midagi, mille Kõigevägevam ise on välja valinud.\n“Teie hing on muutunud aurumasinaks… ma näen teie sees mutreid ja rattaid, kuid ma ei näe elu.”\nLuuletaja ja sümbolismi teoreetik Vjatšeslav Ivanov (1866 – 1949) ütleb, et sobornost on ülesanne, mitte etteantus. See on seda sorti ideaal, mis maa peal ei saa kunagi täielikult ja püsivalt teostuda. Seega on sobornost müstiline kategooria – ülim ja kättesaamatu nagu Jumal. See on ka vene filosoofia sõlmpunkt, sest sobornost’i teoreetiline mõtestamine on niisama raske väljakutse, nagu on selle printsiibi teostamine igapäevases elus.\nAga sobornost’i ideaalse printsiibi kõrval iseloomustab vene hinge sügav lõhestatus, raskol. Seegi mõiste on usulist päritolu ning tähistab kõige rohkem 17. sajandi kirikulõhet. Aga raskol pole üksnes ajalooline lõhe, vaid miski, mis avaldub vene hinges ja kultuurikoodis. Berdjajevi järgi on kirikulõhe aluseks anarhistlike voolude väljakujunemisele. Need voolud jäävad küll riigivõimule alla, kuid kujundavad suurel määral järgnenud sajandite vaimukultuuri. Kui tõde on kaotsi läinud ja Kristuse asemel troonib antikristus, siis tuleb riigist ära pöörata. 18. sajandi lõpust ja Aleksandr Radištševist (1749 – 1802) peale otsitakse rõhuva isevalitsuse eest pääsu sotsiaalsetes ideedes. 19. sajandi intelligents juba võitleb impeeriumiga, tunnistab riigile ja võimule vastanduvaid ideaale. Vene ideel ja venelaste ettekujutusel vabadusest on sestsaadik rohkem anarhismi kui liberalismi nägu ehk võim ja vaim on leppimatus vastupõrkes.\nHädad algavad sellest, et vene intelligents on algusest peale pidetu ja pinnatu. Kuna ta ei suutnud elada olevikus, pidi ta elama vaheldumisi kas tulevikus või minevikus. Intelligentsi poliitiline aktiivsus on alati juhindunud kas elukaugetest või lausa ohtlikest ideedest. Berdjajevi sõnul ei oska venelased olla skeptikud, nad on alati dogmaatikud, neil saab kõik usupõhise värvingu ning nad ei suuda hoomata suhtelisust. Sellepärast võtavad nad ka lääne teooriaid isemoodi üle, viies näiteks Hegeli, Marxi või Darwini ideed äärmuslikkuseni. Venemaal hinnatakse kõike ortodoksia ja ketserluse kategooriates.\nEuraasialased, kommunistid, atlantistid\nBolševistlik pööre viis suure osa vene intelligentsist sundemigratsiooni, kus jätkusid traagilise alatooniga rahvusidee otsingud. Seal sai valitsevaks suunaks euraaslus, mille kandvate ideoloogidena tõusid esile Pjotr Savitski (1895 – 1965), Lev Karsavin (1882 – 1952) ja vürst Nikolai Trubetskoi (1890 – 1938). Nemad suhtusid skeptiliselt nii Venemaa Euroopa-identiteeti kui ka slavofiilsesse kapseldumisse. Vene karakteri suur eripära on tema üheaegne kuuluvus nii läände kui itta. Suurt missiooni hakati nägema Aasia rahvaste, eriti nn turaani alge külgesidujana. Venemaad viib edasi “idaläänlus”, mis seob erinevaid maailmu.\nSamal ajal hakkas vene kommunism ülimalt julmal kombel ellu viima ideid, mis olid ühtaegu messianistlikud, põhinesid kollektivismil ning Venemaa naaberrahvaste vägivaldsel allutamisel. Paradoksaalne, aga tihti polnud vene kommunistide ja läände pagenud euraasialaste taotlused teineteisest sugugi kaugel. Kuigi bolševike poolt taga kiusatud, toetasid euraasialased, täpselt nagu bolševikudki, majanduse riiklikku reguleerimist ja kontrolli. Geograafiliselt oli Venemaa revolutsiooni järel ära lõigatud küll Balkanist ja Baltikumist, kuid Aasia-suunaline ekspansioon oli seda tõhusam ning vastas täielikult euraasialaste programmile.\nTomaš Masaryki tabava määratluse järgi on dostojevskilik üliinimene lihtsamalt öeldes šovinist.\nNõukogude Liidu kokkuvarisemise järel hoogustusid taas teoreetilised otsingud. Kõigepealt tabas Venemaad ajaloos enneolematu läänluse puhang. Välispoliitikas nimetatakse seda tavaliselt atlantiliseks suunaks, mis kõige tugevamalt on seotud välisminister Andrei Kozõrevi nimega. Atlantistid uskusid Venemaa kuulumist Euroopa ühiskodusse, mida seob kristlus. Loodeti üleminekut turumajandusele ja lääneliku ühiskonnamudeli järkjärgulist ülevõtmist. Diplomaatia suunati läänele. Paraku jäi tegus, ent väikesearvuline läänlaste seltskond selgelt alla klassikalise vene idee pärandile. Suurriiklikke, läänelikele vastanduvaid hoiakuid toetas Nõukogude Liidu lagunemisest tekkinud rahvuslik haavumine, eriti aga eriteenistuste ja sõjatööstuskompleksi soov säilitada oma senine võtmepositsioon tulevikuski.\nUmbes sarnane pilt avaneb, kui jälgime teoreetilisi targutusi ajakirjades nagu Voprossõ Filosofii jt. Kui veel üheksakümnendate algul keerlesid otsingud küsimuse ümber, kuidas Venemaad moderniseerida, siis õige pea pöörduti tagasi lätete juurde – müstilise vene idee, ainulaadse oma tee ja euraasialaste pärandi juurde. Ühtäkki haakus see kõik uute geopoliitiliste ambitsioonidega.\nKõige huvitavam on aga see, et üheksakümnendate teisel poolel toimub vene idee “riiklikustamine”. See on täiesti uus nähtus. Boriss Jeltsin avas teema 1996. aasta presidendivalimiste kampaania käigus: “Maa vajab rahvuslikku ideed. Ja see tuleb formuleerida võimalikult kiirelt…” See “riiklik tellimus” esitati Jeltsini kaootilise valitsemisviisi kohaselt ukaasi vormis. Ja loomulikult ei jäänud see vastukajata, igasugu uusi ideologeeme hakkas vene idee pähe tulema nagu Vändrast saelaudu. Jeltsin lõi naelapea pihta ja ennäe imet, ta valitigi tagasi.\nSiiski sai vene idee tõsiseks sõnastajaks ja ohtlikuks ellurakendajaks hoopis järgmine president, Vladimir Putin. Eeskätt on see kõva käe poliitika, mis peab taastama Venemaa kadunud hiilguse. Ajalehes Kommersant kirjutatakse 24. detsembril 1999. aastal vene ideest ja värskest peaministrist ülivõrretes: “Putin teab, kust leida see, mida ei suutnud tema eelkäijad ega isegi president…” Meenutame, et paar kuud varem oli Putin algatanud teise Tšetšeenia sõja ning 6. detsembril pommitati Groznõi maatasa. Pärast Teist maailmasõda pole maailmas nii totaalselt purustatud ühtegi linna. Selline oli idee praktiline teostus, aga Putin sõnastas ise ka teooria. 30. detsembril ilmus Nezavissimaja Gazetas tema programmiline artikkel “Venemaa aastatuhande piiril”, mis esitab uue vene idee piirjooned.\nEeskätt visandab Putin siin traditsioonilised vene väärtused, s. o patriotismi, riiklikkuse ja taas raskesti tõlgitava deržavnost’i – olgu see näiteks “vägiriiklus”. Venemaa on vägev suurriik ja ta jääb selleks. Ta ei pea saama Ameerika Ühendriikide või Suurbritannia teiseks väljaandeks. Venemaa ei pea lääne liberaalseid väärtusi kopeerima, sest venelaste jaoks pole ülitugev riik mitte anomaalia, vaid korra tagatis. Siiski ei saa Putini toonasest pöördumisest veel välja lugeda, kui üheselt Venemaa tegelikult tema juhtimisel demokraatiale selja keerab.\nVenelane on oma olemuselt maksimalist, kes tahab kõike ja kohe, küsimata reaalsuse järele.\nNiisiis andis Putin madalstardi vägevama, ambitsioonikama ja agressiivsema vene idee teostamiseks. See on ka uus teoreetiline äratus, sest ei slavofiilid, ei Dostojevski ja Solovjov, ei Berdjajev ja Iljin ega ammugi mitte euraasialased ei saanud kunagi nautida säärast riiklikku nõudlust oma ideede järele. Isevalitsusel ja kommunistidel polnud selliseid ideid vaja, need jäid abstraktseks ja müstiliseks targutuseks. Nüüd viiakse vene ideed ellu ja see vastandub läänelikule demokraatiale. Messianismi ja vanade mõtteskeemide äratusjõud on seejuures tähelepanuväärne. Venemaa ei tahtnud olla “teise sordi” Euroopa ega lääne õpipoiss, ta tahab olla vastukaal. Ent vastukaal millele? Selle üle arutletakse suhteliselt vähem, sest ei mõtelda isikuvabaduse, inimõiguste või turumajanduse kategooriates. Mõtlemine on “geostrateegiline” ning lähtub eeldusest, et Venemaa peab endast kujutama vastukaalu ning selle nimel taastama oma kadunud hiilguse.\nVenelased pole nõus ühepoolse maailmaga, kus domineerivad Ameerika Ühendriigid. Selle asemele peab tulema uus mitme või veel parem kui kahe poolusega maailm, kus üks peaosadest on Venemaa päralt. Aleksandr Dugini (sünd 1962) järgi kehastavad ühepoolses maailmas dominantset mehelikku alget üksnes Ühendriigid. Maailm oli parem paik, kui mehelikke algeid oli kaks: Ühendriigid ja Nõukogude Liit. Rahvusriik ja suveräänsus on uutes oludes üksnes naiseliku poosi kattevari, sest Ühendriigid tohivad igal hetkel iga suveräänse riigi asjadesse sekkuda. Seega koosneb maailm ühest meesalgest, ülejäänud riigid kuuluvad lihtsalt ameeriklaste haaremisse. Nii ei jää Venemaal muud üle kui luua vastukaal ehk oma haarem. Dugin pole alati ehk kõige viisakamalt sõnastav analüütik, aga ta analüüs on vägagi näitlik. Ta esitab venelaste arusaama maailmast lihtsates maalähedastes kategooriates – just nii, nagu paljud venelased tegelikult mõtlevad.\nAleksandr Panarini (1940 – 2003) arvates peaks Venemaa kõigepealt tegema valiku, kas olla teise sordi Euroopa või Rooma mantlipärija. Teise sordi Euroopa tähendaks epigoonlust ja õpipoisipõlve. Aga Venemaa tahab olla loominguline, tahab olla ise. Panarini järgi sisaldab lääneliku moderniseerimise idee endas algusest saati ohtlikku sotsiokultuurilist paradoksi. Ühelt poolt eeldab moderniseerimine oma kultuuriidentiteedist toituvat tahet, aga teiselt poolt põrkab see kokku niisuguse kohmaka läänestamisega, mis hakkab kehtivaid kultuurinorme lõhkuma ning identiteeti nõrgestama. Häda on selles, et teise Euroopa kontseptsioon salgab maha vene tsivilisatsiooni omapära. Vaid väga eluvõõrad teoreetikud saavad niisuguse avantüüriga kaasa minna. Venemaa ei tohi jääda lääne kultuuriruumi perifeeriaks, vaid peab moodustama omaette jõukeskme. Tugeva lääne järeleahvimine ei anna midagi, selle asemel tuleb tõusta nõrkade riikide, solvatute ja mahasurutute eestkõnelejaks.\nVene teoreetikud on üsna skeptilised üleilmastumise suhtes, sest sellel on läänestamise märk küljes. Samas leiab Panarin, et vene idee võiks pakkuda lahenduse nüüdismaailma kriisile ning just vene kultuurist peab algama “planetaarne reformatsioon”. Tal on ka väga optimistlikke ideid vene kultuuriruumi taaslaienemise kohta. Kümme aastat tagasi kirjutatud artiklis avaldab Panarin lootust, et Ida-Euroopa slaavi rahvaste läänestumine on ajutine õnnetus. Kunagi hakkab isegi tšehhide ja sloveenide slaavi identiteet uuesti tööle ja ununeb praegune allergiline reaktsioon Venemaa suhtes. Nad tulevad tagasi ning üheskoos antakse vene ideele uus hingamine.\nUmbes samuti nagu vürst Odojevski poolteist sajandit tagasi arvustab Panarin lääne tehnikakesksust. Jah, Venemaa jäi maha, kuid veel hullema löögi oma arengule tekitas ta arutu ja ohvrirohke industrialiseerimisega. Aga just ühiskonda on rumal vaadelda suure vabrikuna. Ka bolševike idee oli tegelikult suure tehnokraatliku Masina idee. See pärines lääneliku mehhanitsismi ohtlikust ülekandmisest ühiskonnale, mingil juhul pole bolševism pärit vene kasvupinnalt.\nDostojevski sõnul on Vene rahvas eriline ning tema kannatused samastuvad Kristuse omadega.\nNagu Dugin nii kasutab ka Panarin seksuaalset analoogiat, aga palju pehmemalt, pigem “naiselikus” väärtusvõtmes. Tehniline tsivilisatsioon, mille ideaaliks on suur kõikehõlmav vabrik, kultusideedeks aga Masin ja Organisatsioon, kujutab endast meesalge ohtlikku apoteoosi. Tagasi tasakaalupunkti saab minna ainult naisalge toel ja selleks on vaja slaavilikku südamepehmust.\nLäänesuunaline kultuurimissioon suhestub nagu emalik yin karuse yang’iga, pehmelt voolav dao ratsionalistliku logos’ega ning panteistlik tundlikkus kartesiaanliku formalismiga. Venemaa pakub taas “kolmanda tee”. Slaavi mõtlemistüüp on just see vahelüli, mis lepitab vastandid, ida ja lääne. Üksi pole Läänel eeldusi toime tulla, sest selleks on allakäik liiga kaugele läinud, hõlmates nii väärtuskriisi, inimeste motivatsioonipuudust kui ka tehnika arengu varjukülgedest pärit probleeme.\nOn veel üks teine Panarini-nimeline unistaja, politoloog Igor Panarin, kes erinevalt vanemast nimekaimust metafüüsikale ruumi ei raiska. Põhiliselt on ta kuulus oma nõudega pidada kohut Mihhail Gorbatšovi kui Nõukogude Liidu lagundaja üle. Oma võrgulehel on ta välja pannud suurejoonelise ajakava, mille järgi peab toimuma Euraasia Vene vääramatu laienemisprotsess Koreast Tšehhini ja Türgist Eestini. Balti riigid liidetakse 2010. aasta juunis. See käib koos Bulgaaria, Kreeka, Horvaatia ja Sloveeniaga. Aga meil läheb veel hästi, sest säilib üheaegne assotsieerunud liikme staatus nii Euroopa Liidus kui Euraasia Venes. Sama aasta novembris järgnevad Poola, Ungari, Tšehhi, Slovakkia ja Rumeenia. Augustis 2014 lõpetatakse protsess Iisraeli ülevõtmisega! Seega peame me Moskvast tulevaid uudiseid väga tähelepanelikult jälgima, sest vastav koordinatsioonikeskus luuakse juba sel sügisel ja esimene liituja on Valgevene.\nNeid mõttekäike võiks ka naljaka kurioosumina võtta, aga me peame endale aru andma, et nii mõtleb väga suur osa Vene eliidist ja poolharitlased eriti. Praktilises välispoliitikas on läänlaste “naivism” ammugi asendunud FSB (KGB) karmi käega ja venelaste tungiga end iga hinna eest jõuga maksma panna. Uue lähenemise iseloomulik näide on suur mäng energiaallikatega, mis peab tõestama Venemaa võimsust ning aitama vajaduse korral eri maid ka ükshaaval mõjutada. Vene idee on järjest enam nafta- ja gaasivarude poliitilise ärakasutamise idee.\nKõik algab lähtekohast, et läänelik demokraatia ja turumajandus pole Venemaal võimalik. Ja Venemaa peab pakkuma maailmale alternatiivi mitte kui lihtsalt Venemaa, vaid kui eraldi tsivilisatsioon. Siit lähtub vene idee ekspansioon ning äraspidi-demokraatia kultiveerimine nii kodus kui naaberriikides. Aleksandr Panarin kinnitab, et kuigi Venemaal pole kunagi olnud sellist parteipoliitilist pluralismi nagu läänes, on Venemaad ikka iseloomustanud sotsiokultuuriline pluralism ehk rahvuslik ja usuline mitmekesisus. Üksnes kommunistid lõhkusid seda põhimõtet ja tekitasid rahvastes tungi eemalduda. Paraku ei saa me vastust küsimusele, kuidas saaks nii suur impeerium minimaalse rahvusliku ja usulise pluralismita üldse eksisteerida. Pigem on probleem lihtsalt selles, et kommunistide nivelleerimiskatse ebaõnnestus – ulatuslikele tapatalgutele ja rahvaste küüditamisele vaatamata.\nVene teoreetikud leiavad hulganisti geopoliitilisi, metafüüsilisi ja muid põhjendusi sellele, miks Venemaal on messianistlik kutsumus ja peaaegu kohustus teisi rahvaid enda külge siduda. Selle motiivi leiab juba Dostojevskil. Paraku ei anna tema ega ka hilisemad teoreetikud rahuldavat vastust küsimusele, mida head nood teised peavad lämmatavas vene embuses leidma. Sellest libisetakse üle või piirdutakse aksioomiga, et vene idee on a priori nii võimas ja hea, et ta lihtsalt teeb teised õnnelikuks ja jokk. Kummati on tegemist pesuehtsa šovinismiga. Kuna aga vene embusel puudub nii empaatia- kui ka eneseanalüüsivõime, siis ei saada sellest enamasti aru ning imestatakse siiralt, miks teised tänulikud ei ole.\nVene idee ja ameerika unistus\nSiiamaani oleme rääkinud läänest seda eriti piiritlemata ja liigendamata, aga kaasaegne läänemaailm jaguneb vähemalt Euroopaks ja Ameerika Ühendriikideks. Need kaks erinevad teineteisest oma mõjujõult, väärtustelt, tegevusstrateegialt. Uuskonservatiiv Robert Kagan on selle erinevuse kokku võtnud kuulsa lausega: “Eurooplased on Veenuselt, ameeriklased Marsilt.” Praktilises poliitikas tähendab see ameeriklaste suuremat otsusekindlust ja julgust minna jõu kasutamisele ka juhul, kui meetmete õiguspärasus tekitab eurooplastes protesti. Eurooplased seevastu on järjekindlamad pehmete väärtuste kaitsel: inimõigused, mitmeparteisüsteem, parlamentarism. Ameeriklased kõnelevad jõuliselt ja jõuga, eurooplased pigem pehmelt ja jõuetute deklaratsioonidega.\nSelles võrdluses tahaksid venelased kindlasti olla pigem Marsilt ehk koos ameeriklastega või nendega võistelda. Ameeriklaste kohatine brutaalsus võiks muuhulgas pehmendada venelaste hirmutegusid oma kodanike ja eriti Tšetšeenia iseseisvuslaste vastu. Euroopa abstraktsed humanistlikud põhimõtted venelaste väärtushierarhias ei maksa, ameeriklaste jõud ja võim avaldab märksa tugevamat muljet.\nSeega on asjakohane võrrelda kahte rahvusmüüti, mis pealispinna all kujundavad nüüdismaailma reaalsust: vene ideed ja ameerika unistust (american dream). Alustame sellest, et “idee” ja “unistus” on erineva tähendusväljaga mõisted. Idee on abstraktne ja üldine, unistus seevastu konkreetne ja isiklik, mis oma väikekodanlikus mudelis seondub eeskätt materiaalse ja psühholoogilise heaoluga (maja, pere, auto).\nAmeerika unistus on oma juurtega utoopiates, kuldajastus, kaotatud paradiisis, aga see on muutunud käegakatsutavaks massiunistuseks kui ettekujutus maast, kus igaühe ees avaneb parema elu võimalus ja väga paljud jõuavad selleni. Kõik sõltub andest, panusest, saavutustest. Vene idee seevastu on filosoofiline ja rahvakauge. Fedja tänavalt kehitab selle peale ükskõikselt õlgu. Tõsi, teda saab aktiveerida patriootiliste narratiividega, mille hulgas Suur Isamaasõda, võitlus fašistidega ning Baltimaade ja poole Euroopa vabastamine on Putini poliittehnoloogilises süsteemis järjest kesksemal kohal.\nTeiste seas irvitab Danilevski ka Liivimaa rüütlite üle, kes pole kas suutnud või tahtnud teha lätlastest ja eestlastest päriselt oma “higi ja verd”.\nAmeerika unistus põhineb individualismil, ettevõtlikkusel ja kõrgel kodanikuteadlikkusel. Ehkki venelaste jaoks atraktiivne, ei anna seda sugugi lihtsalt üle võtta. Eduard Batalov loeb üles ameerika unistuse “koostisosad”, mis Venemaal ei toimi. Kõigepealt austus eraelu, eraomandi ja ettevõtlusvabaduse vastu. Teiseks, iseorganiseerumisvõime, mis paneb aluse kodanikuühiskonnale ja ohjeldab riigi liigset omavoli. Kolmandaks seaduste austamine nii, et need kehtivad kõigile ühtemoodi. Ja neljandaks usk, et kõigil on piiranguteta võrdsed võimalused eneseteostuse ja isikliku edu saavutamiseks. Kõik see on Venemaal katastroofiliselt puudu.\nJa ometi on midagi, mis kuulub ameerika unistuse juurde, aga mis sarnaneb ka väga vene ideele iseloomuliku messianismiga. Ameeriklased peavad end valitud rahvaks. Kirjanik Herman Melville kinnitas juba 19. sajandil: “Meie, ameeriklased – me oleme valitud rahvas… meie ajastu Iisrael.” Üle saja aasta pärast Melville’i surma on Ameerika jätkuvalt vabaduse majakas ja sellisena on ta valmis kaitsma universaalseid inimõigusi üle maailma. Tõsi, nad valivad kohta ning, nagu eurooplased tähele panevad, ei pruugi selle tegevuse puhul alati kaasneda kõrged inimõiguste standardid ameeriklaste endi jaoks. Ja mõnikord vaatavad nad läbi sõrmede venelaste tegudele.\nBatalov esitab ka õigustatud küsimuse: kas ameerika unistusega saab vene ideed parandada? Paraku käis Venemaad kannustanud liberaalne laine üheksakümnendate algul kiirelt maha: Venemaa ei suuda üle oma varju hüpata, protestantismil põhinev eetiline individualism ei kinnistu. Rahvuslikud arhetüübid ei muutu üleöö, kõik võtab aega. Messianistlik vaim pole Venemaad jätnud ja see ühendab teda Ameerikaga, aga isiksusekesksust tuleb juurde vaid teosammul – kui üldse.\nKa riiklik idee-disain tõrjub läänelikke väärtusi; ning Dugini Ameerika-vastasus kogub järjest poolehoidjaid. Kui unistust ei saa, siis on viinamarjad mürgised.\nVene idee muutub, aga õige pisut\nKokkuvõtteks saab esile tuua mõned õpetlikud nihked vene idee arengus.\nEsiteks. 20. sajandi lõpul ja uue aastatuhande hakul leiab aset vene idee riiklikustamine. See on täiesti uus nähtus ajaloos. Kuna Venemaa kadunud võimsuse taastamine nõuab praktiliste eesmärkide kõrval ka teoreetilist põhjendust, siis korjatakse kapist välja kõik kobedamad teooriad. See on klassikalise vene idee renessanss.\nTeiseks. Vene idee retušeerimisel on kompensatoorne iseloom. Nõukogude Liidu äkiline lagunemine ja venelaste sarjamine tekitasid vene hinge valusa musta augu, mille täitmiseks hakati uut eneseteadvust üles ehitama. Läänlus ja moderniseerimine heideti kõrvale, selle asemel õitsevad slavofiilide ja eriti euraasialaste arhailised mõtteskeemid.\nKolmandaks. Vene idee on ohtlikum kui kunagi varem, sest Vene võimul on kiusatus see ellu rakendada. Varasemaga võrreldes on selles vähem sümpaatset metafüüsikat ja rohkem agressiivset geopoliitikat. Vahepealse ateismilaine mõjul on uus vene idee küll vähem õigeusklik, kuid mitte vähem usupõhine. Usk selle sõna halvemas, fanatismile osutavas tähenduses pole vene idees lahtunud.\nNeljandaks. Ka utopism ja usk imedesse pole vene ideest kadunud. Ideed Kesk-Euroopa slaavi rahvaste palavast soovist end taas Venemaa rüppe heita on just säärane liialdus. Riiklikud poliittehnoloogid on rahvaste tahte hindamisel teinud vigu ka Venemaa lähiriikides nagu Ukrainas, Georgias ja mujal. Paraku on vene idee väga visa ja vead võivad jätkuda.\nVanausulised ja talurahvas uskusid, et Peeter I polnud “oma”, vaid sakslane. Aga Moskva, kust Napoleon tagasi löödi, on “oma”, tõeline vene linn.\nViiendaks. Vene teoreetikud peaaegu ei kõnele demokraatiast kui väärtusest. Pigem on demokraatia läänestamise instrument ning sellisena soovimatu. Ka humanism ja isikukesksus on tagaplaanil. Väärtuskeskmes on Venemaa huvid ja planetaarne missioon. Ameerika jõule pannakse vastu oma jõud. “Nõrkade eestkõnelejana” seisab Venemaa peamiselt demokraatia ja inimõigustega seotud läänelike nõuete rakendamise vastu kolmandates riikides.\nKuuendaks. Vene idee on pööratud moderniseerimise ja tehnika arengu vastu. Tähtsam on venelase sisemine areng. Idealistid nagu Panarin leiavad, et kaasaeg ei vaja mitte väliseid energiakandjaid, vaid sisemisi ressursse. Pragmaatikud nagu Putin kasutavad nafta- ja gaasivarusid demokraatia vastu ning Vene mõju kehtestamiseks. See annab küll kerget raha, kuid ei too kaasa ühiskonna kui terviku edenemist.\nSeitsmendaks. Venemaa ja vene idee tundmine on eestlastele vältimatu. Küsimus, mis saab Venemaast, on alati naabreid puudutanud. Täna oleme umbes samas seisus nagu Gustav Suits, kui ta mitme omariikluseaasta järel ühtäkki avastas, et üliõpilased ei mõista enam vene keeles lektüüri lugeda. Ajalugu kinnitab, et Venemaa mittetundmine maksab valusalt kätte.\nKlassikalise vene idee puhul on tähtsad järgmised alustekstid: P. J. Tšaadajev, Polnoje sobranije sotšinenii i izbrannõje pisma. Tom 1. Moskva 1991, lk 320 – 339; V. F. Odojevski, Russkije notši. Leningrad 1975; N. J. Danilevski, Rossija i Jevropa. Moskva 1991; I. A. Iljin, Sobranije sotšinenii. Tom 2. Kniga 1. Moskva 1993, lk 404 – 466; N. Berdjajev, Russkaja ideja. – Voprossõ Filosofii 1990, nr 1, lk 77 – 144 ja nr 2, lk 87 – 154.\nÜldistavaid ja tõlgendavaid käsitlusi on tohutul hulgal, millest nimetame vaid kolme: A. V. Gulõga, Russkaja ideja i jego tvortsõ. Moskva 1995; L. I. Novikova, I. N. Sizemskaja, Russkaja filosofija istorii. Moskva 1997; S. N. Maljavin, Istorija russkoi sotsialno-filosofskoi mõsli. Moskva 2003. Neist kaks viimast on kõrgkooliõpikud ja tänu materjali esitamise kompaktsusele ei häbene ma neid soovitada. Põhjalikumaks lugemiseks on aegumatu väärtusega Tšehhoslovakkia riigitegelase Tomaš Garrigue Masaryki (1850 – 1937) vene sotsiaalfilosoofia käsitlused, mis hiljaaegu on Venemaal kolmes köites uuesti välja antud: T. G. Masarik, Rossija i Jevropa. I – III. Sankt Peterburg, 2003 – 2004.\nKa Moskva kui kolmas Rooma on ammendamatute käsitluste allikas, millest nimetame: G. V. Vernadski, Rossija v srednije veka. Moskva 1979, lk 21 – 35 ja 179 – 184; V. Sergejev, D. Vseviov, Venemaa. Lähedane ja kauge. Tallinn 2002, lk 370 – 374, 429 – 438; A. S. Panarin, Vtoraja Jevropa ili Tretii Rim. – Voprossõ Filosofii 1996, nr 10. Väljapaistev artikkel nii vene idee arengust kui võrdlusest ameerika unistusega on E. J. Batalov, Russkaja ideja i Amerikanskaja metšta. Rmt-s: Vnešnaja politika i bezopasnost sovremennoi Rossii. 1991 – 2002. Tom 1. Moskva 2002, lk 293 – 329.\nVene idee kaasaegsemate transformatsioonide kohta vt V. V. Iljin, A. S. Panarin, A. S. Ahiezer, Reformõ i kontrreformõ v Rossii. Moskva 1996, lk 211 – 318; http//www.panarin.com/doc/106. = I. N. Panarin. Ot jedinoi Rossii k jevraziiskoi Rusi.


Uudised - Kuusalu Soojus\nKuusalu valla ühisveevärgi – ja kanalisatsiooni arendamise kava aastateks 2016 – 2027 on kinnitatud\nKuusalu Vallavolikogu kinnitas 10.veebruaril 2016 Kuusalu valla ühisveevärgi – ja kanalisatsiooni arendamise kava aastateks 2016-2027. Arengukava on koostatud Infragate Eesti AS.\nKuusalu valla soojusmajanduse arengukava aastateks 2015 – 2025 on kinnitatud\nKuusalu Vallavolikogu kinnitas 27. jaanuaril 2016 Kuusalu valla Kuusalu ja Kolga kaugküttepiirkondade soojusmajanduse arengukavad aastateks 2015-2025. Arengukavad on koostatud ÅF-Consulting AS.\nKuusalu Vallavalitsus ja Kuusalu Soojus OÜ osalevad partneritena koos TTÜ teadlastega projektis, kus uuritakse, kuidas vähendada hajaasustusalade reostuskoormust Läänemerre. aasta märtsis käivitunud VillageWaters projekti eesmärgiks on välja töötada kulutõhus ja keskkonnasõbralik reovee puhastamise lahendus. Seda on vaja, et vähendada hajaasustusega linnade ja asulate,mis pole kesksesse kanalisatsioonivõrku lülitatud,Läänemerre jõudvas reovees toitainete koormust. Selle kohustuse on Eestile.. Loe edasi →\nKanalisatsiooniteenuse hinna muutus alates 01.01.2017\nLugupeetud kliendid! Alates 1. jaanuarist 2017 muutub reovee ärajuhtimise ja puhastamise teenuse hind. Joogivee hind ja joogivee abonenttasud ei muutu, kanalisatsiooniteenuse abonenttasud ning ülereostuse eest makstavate tasude suurus ei muutu. Alates 01.01.2017 on reovee ärajuhtimise ja puhastamise teenuse hind koos käibemaksuga 2,47 €/m3. Senikehtiv hind on 2,32 €/m3 ja hinnatõus on 6,5%. Hinnatõusu põhjuseks on.. Loe edasi →


jaanuari a. korralise üldkoosoleku otsused - Keskmine liikme suurus 17 aastat\nKeskmine liikme suurus 17 aastat.\nNendele, kelle pension on määratud enne AS Tallink Grupp nõukogu valib aktsiaoptsiooni õigustatud subjektid AS- i Tallink Grupp ja temaga ühte kontserni kuuluvate ettevõtjate juhtivtöötajate hulgast, kusjuures juhtivtöötajatena käsitletakse nii töösuhtes olevaid isikuid kui ka juhtorganite liikmeid. Vaesuses elavad inimesed Ekvivalentnetosissetulek on ühtlasi aluseks nii absoluutse kui ka suhtelise vaesuse piiri arvutamisel. Toomas ja Hilja ei olnud abielus, mõlemad olid kahekümnendates eluaastates ja neil sündis tütar Maarika. Värvata värbamise pärast pole mõtet.\nPõhja-Ameerikas läbib Eesti keskmine laiuskraad Labradori poolsaart ja Alaska lõunarannikut. Mida tegema?\nMida me ootame liikmetelt? Mida organisatsioon ise pakub?\nSelliste küsimuste vastused peavad olema selgelt ja kõigile arusaadavalt kommunikeeritud. Kaitseliidu kuvand peab olema selge ja arusaadav.\nOluline ongi eesmärgipärane ja järjepidev tegevus, mida organisatsioon teeb ja seda selgelt ühiskonnale tutvustada. Kaitseliidu sh Naiskodukaitse, Kodutütred ja Noored Kotkad eesmärkide, põhitõdede ja tegevuse tutvustamine koolides, kutseõppeasutustes, ajateenistuses ja üleüldiselt ühiskonnas. Kaitseliidu õppustest ja üritustest rohkem kajastusi meedias TV, raadio, ajaleht jne.\nKohalikes ajalehtedes suurematest väljaõppeüritustest reportaazid, sh tublide liikmete tutvustamine. Aktsiaoptsioonide tingimuste kinnitamine. Vastavalt äriseadustiku §-le lg 2 ja §-le lg 1, üldkoosolek otsustas: 1 AS-i Tallink Grupp ja temaga ühte kontserni kuuluvate ettevõtjate juhtivtöötajate motiveerimiseks anda nõukogule volitused väljastada aktsiaoptsioone järgmistel tingimustel: 1 AS Tallink Grupp nõukogul on õigus väljastada kokku kuni 4 neli miljonit aktsiaoptsiooni, kusjuures iga aktsiaoptsioon annab õigustatud subjektile õiguse osta 1 üks AS-i Tallink Grupp aktsia.\nOptsiooni kasutamiseks esitab õigustatud subjekt AS-le Tallink Grupp vastava tahteavalduse. AS-i Tallink Grupp nõukogul on õigus määrata täiendavaid optsiooni kasutamise õiguse lõppemise aluseid.\nJuhul, kui aktsiaoptsiooni tingimuste kinnitamise päevale eelnenud börsipäeval AS-i Tallink Grupp aktsiatega tehinguid ei tehtud, on aktsiaoptsiooni kasutamise hinnaks selle börsipäeva aktsia kaalutud keskmine hind, millal viimati tehinguid tehti; b kui optsiooni tingimuste täitmiseks uusi aktsiaid ei emiteerita, ei või optsiooni kasutamiseks fikseeritud hind olla madalam kui ostetud aktsiate kaalutud keskmine hind.


Teenused - Desala Sisustus\nValmistame Sulle köögi, kasutades kvaliteetseid ja vastupidavaid materjale, mehhanisme ja kodumasinaid. Uste valikus on nii melamiinist, värvitud MDFist, puidust, kui ka Nano tehnoloogial põhinevaid materjale.\nTöötasapindadest pakume materjale alates kõrgsurvelaminaadist, lõpetades graniidi, kvartsi ja keraamikaga. Meie meistrid mitte ainult ei paigalda Sinu mööblit, vaid ühendavad vee- ja elektrivõrku kõik kodumasinad ja valgustuse.\nPakume alati oma klientidele terviklahendust ning anname üle täielikult funktsioneeriva köögi.\nÜhtlasi ei ole Tanki valikus ainult lükanduksed, vaid ka kõrvale avanevad käänduksed ning ennast kokku voltivad hõlmikuksed.\nGarderoobi on võimalik lasta paigaldada ka mitmesuguseid lisasid: alustades kinga- ja pükstehoidjatega, lõpetades nutikate valguslahendustega.


Eesti esimene suur kitarrikonkurss – Tallinn 2010 – Ajakiri KITARR\nKristo\t29. apr. 2010 78 Views\n12.-16. juulini toimub kitarrikonkurss International Youth Guitar Competition “Tallinn 2010”. Korraldab Eesti Kitarriselts ja abistavada paljud organisatsioonid ja ettevõtted. Miks selle nii viimasel hetkel välja kuulutame? Sel aastal oleks pidanud siin tegelikult toimuma III baltimaade kitarrikonkurss, mille organiseerimine algas juba aastal 2008, aga nüüd, nädala eest soovisid leedukad (kelle idee see balti konkurss on) mitmeid tingimusi oluliselt muuta. Eestlastel oli siin valida, kas silmad maha lüüa ja papp leedukatele anda ning teha üks järjekordne idaeuroopa sohk-konkurss, kus zhüriis kõik “omad joped” ja grand prix auhinna väärilist lõpuks ei leidugi (sest tegelikult auhinnaraha polegi) või kasutada ära seni tehtud töö ja tulla välja hoopis uue ja parema asjaga.\nTallinn 2010 ootab noori kitarriste Eestist (suur osa eelvoore juba toimunud, aga vanematel on veel võimalusi) ja naaberriikidest. Grand prix on korralik – 2000 eurot ja lähiümbruses sarnast noortekonkurssi ei ole, nii et kui kelleg sõpruskonnas on klassikalise kitarri mängijaid sünniaastaga 1974 kuni 2000 (ja miks mitte ka nooremaid), siis soovitage!\nMis on üldse ühe seesuguse konkursi mõte? Muusikakonkursse toimub tegelikult maailmas palju. Küll muusikakirjutamise konkursse, küll konkursse esitajate vahel. Ega siin asjad iluuisutamisest palju ei erine – on kohustuslikud elemendid, tehniline sooritus ja “stiilipunktid”. Ikka keegi armastab vaielda kitarrikonkursside vastu ja leida, et musa pole sport. Noortele on aga see üks võimalusi oma arengut suunata, tavalisest objektiivsemat tagasisidet saada, end teistega võrrelda ja tegelikult ka oma karjääri juhtida, sest pea kõik kontsertesinejad on omal ajal konkurssidel edukalt esinenud.\nEestis toimuvad praeguse seisuga sellised rahvusvahelised kitarrisündmused: Fiesta de la guitarra, Tallinna Kitarrifestival, Viljandi Kitarrifestival, mainitud kitarrikonkurss Tallinn 2010. Seda polegi vähe ja loodan, et peagi kasvab ka Eesti Muusikaakadeemias kohalike kitarritudengite arv! Kes iganes on huvitatud kitarristikarjäärist, siis praegu on õige aeg tegutseda, igal pool on katsed ukse ees!\nkitarri õppimineklassikaline kitarrkonkurss\nKitarrilaagrid - võimalus suvel oma mänguoskusi parandada


Politsei ajas Helsingis laiali koroonapiirangute-vastase meeleavalduse - eestinen\nPolitsei ajas Helsingis laiali koroonapiirangute-vastase meeleavalduse\nPolitsei ajas laiali Helsingis Kansalaistoril täna laupäeval toimunud koroonapiirangute-vastase meeleavalduse, kuna see ei vastanud kehtivatele nõuetele.\nPolitsei andis korralduse laiali minna peale kella 16.30 õhtul. Soome lõunaosas on keelatud üle 10 inimesega kogunemised nii sise- kui välitingimustes, vahendab MTV.\nPolitsei andmetel oli meeleavaldusel kohal ligi 50 inimest. Enamus meeleavaldajaid allus politsei korraldusele ja lahkus. Kansalaistorile jäi väike 10 inimesega grupp.\nVeidi aega pärast seda teatas politsei, et meeleavaldus on lõppenud. Politsei andis teada, et soovitas inimestel meelt avaldada väiksemates gruppides hajutatuna eri kohtades, nii et ühes kohas poleks rohkem kui 10 inimest. Meeleavalduse jaoks oli pakutud erinevaid asukohti.


Giotto Park Hotel Vaglia Itaalia - Hotellide suurimad allahindlused\nKuva kõik 24 majutuskohta asukohas Vaglia.\n69 Roma street, Vaglia, Vaglia, Itaalia, 50036 - Vaata kaardil\nSaid küsimuse Giotto Park Hotel kohta?\nnelja voodiga tuba (Four bedded room)\nRohkem majutuskohast Giotto Park Hotel\nGiotto Park Hotel, asudes paigas Vaglia, on reisijatele populaarne valik. Hotell ei ole liiga kaugel kesklinnast - vaid 16.0 Km eemal; ja keskmiselt võtab lennujaama jõudmine 30 minutit aega. Oma mugava asukoha tõttu pakub majutuskoht lihtsat pääsu linna kohustuslike vaatamisväärsuste juurde.\nKülaliste mugavuseks tehakse kõik endast olenev. Selleks pakub majutuskoht parimat teenindust ja teenuseid. Kui nimetada vaid mõni hotelli võimalustest, oleksid need tasuta WiFi-ühendus kõigis tubades, kamin, privaatne sisse-/väljaregistreerimine, igapäevane toateenindus, pakihoid.\nHotelli majutusteenused on hoolikalt valitud, et saavutada kõrgeima astme mugavus ja heaolu. Mõnest toast võivad külalised leida lameekraanteleviisor, traadita internetiühendus (tasuta), Mittesuitsetajate toad, konditsioneer, küte. Hotell pakub mitmeid ainulaadseid puhkusevõimalusi, nagu solaarium, aed. Giotto Park Hotel on sinu sihtkoht Vaglia kvaliteetse majutuse otsinguil.\nKohalik maksumaksja nr / rendiluba: 1,5 euro al giorno a persona d\nAgoda arvustused (2)Booking.com arvustused (64)\nGwennan alates Šveits


Alampalk tõuseb 654 euroni kuus ja teised tööõiguse muudatused 2021-2022 | EVEA - Eesti Väike- ja Keskmiste Ettevõtjate Assotsiatsioon\nAlampalk tõuseb 654 euroni kuus ja teised tööõiguse muudatused 2021-2022\nAvaldatud 2. jaan. 2022PostitasAuthor evea Alampalk tõuseb 654 euroni kuus ja teised tööõiguse muudatused 2021-2022 kommenteerimine on välja lülitatud\nTöölepingu seaduse ja teised tööõiguse valdkonna regulatsioonide muudatused 2021. aasta lõpus ja 2022. aasta alguses:\n1. Tõuseb alampalk ja kõik sellega seotud palgad ja teenuste hinnad\n2022. aastal on miinimumpalk 654 eurot kuus (3,86 eurot tunnis). Maksuvaba tulu on jätkuvalt 500 eurot kuus.\nNB! alates 22.11.2021 on TLS järgi ETKL ja EAKL „privileegid“ seadustatud – nimelt sätestab seadus, et töötajate keskliit ja tööandjate keskliit võivad laiendatud kollektiivlepinguna kokku leppida üleriigilise töötasu alammäära, mida kohaldatakse kõigile töötajatele ja tööandjatele. TLS § 29 lisatakse lõige 51 aga järgmises sõnastuses: „Vabariigi Valitsus lähtub töötasu alammäära kehtestamisel tööandjate keskliidu ja ametiühingute keskliidu vahel sõlmitud kollektiivlepingust.“\n2. 22.11.2021 jõustus Kollektiivlepingu seaduse muudatus kollektiivlepingu „sunniviisilise“ laiendamise kohta\nNB! edaspidi päästab VKEsid sellisest suurte survest ainult kohtulahend (juhul, kui Riigikohus leiaks, et see on põhiseadusega vastuolus).\nValdkonna eest vastutav minister kontrollib kollektiivlepingu laiendatud tingimuse vastavust käesoleva seaduse nõuetele. Kontrolli kaasatakse nõuandval eesmärgil tööandjate keskliidu ja töötajate keskliidu esindajad.\n3. Alates 01.09.2022 on TLS lisaparagrahv – 1396\nKaotatakse seadusega 13-14aastaste lastega töölepingu sõlmimisel 10päevane ooteaeg alaealise töötamise registrist. See kohustus jääb kehtima 7-12aastaste töölevõtmisel.\n4. Alates 01.04.2022 on TLS lisaparagrahv – § 181\nHoolduskohustusega töötaja töötingimused, millega saavad hoolduskohustusega töötajad õiguse, küsida paindlikke töö- või teenistustingimusi. Töötajal on õigus taotleda tööandjalt töö- ja pereelu ühitamise võimalusi, sealhulgas paindlikke töötingimusi, millele tööandja peab mõistliku aja jooksul reageerima. Samas ei pane seadus tööandjale kohustust, küsitud tingimusi võimaldama – aga keeldumine tuleb põhjendada.\n5. Alates 15.12.2021 on TLS muudatus muutuvtunni kokkulepete kohta\nJaekaubanduse tegevusalal tegutsev tööandja saab sõlmida kirjalikult muutuvtunni kokkuleppe töötajaga, kes töötab osalise tööajaga 7päevase ajavahemiku jooksul kas 12 tundi või rohkem ja kelle tunnitasu on vähemalt 1,2 korda alampalgast suurem. Muutuvtunni kokkuleppe järgi võib töötaja lisaks kokkulepitud tööajale teha kuni kaheksa tundi tööd seitsmepäevase ajavahemiku jooksul (muutuvtunnid). Kokkulepitud tööaeg ja muutuvtunnid kokku ei tohi ületada täistööaega. Tööandja peab lepingusoovist teatama vähemalt 24 tundi ette. Sealjuures on töötajal õigus muutuvtunnilepingust keelduda.\nVaata lähemalt: https://www.riigiteataja.ee/akt/111122021001.\n6. 01.04.2022 muutub TLS §92 – paragrahv, mis sätestab piirangud tööandjale töölepingu ülesütlemisel\nTLS §92 sätestab ka juhtumid, mil kehtib pööratud tõendamiskohustus (st tööandja peab hakkama tõendama, et tal oli õigus leping üles öelda, muidu eeldatakse, et töötajal on õigus).\n7. Alates 22.11.2021 – muutus TLS §109 lg 2\nRaseda, rasedus- või sünnituspuhkuse õigusega isiku ja TÖÖTAJATE ESINDAJAGA (usaldusisik, töökeskkonnavolinik, töökeskkonnanõukogus töötajaid esindav isik) õigusvastane lepingu ülesütlemine – hüvitis 12 kuu palk (senise 6 kuu palga asemel).\n8. Töötuskindlustuse seadusesse lisandub helde säte täiendava hüvitise maksmise kohta\n§ 524 (1) Töötule makstakse ühekordselt täiendavalt 60 kalendripäeva töötuskindlustushüvitist, kui töötuskindlustushüvitise perioodi lõppemise kuul on täidetud järgmised tingimused:\n1) registreeritud töötuse määr üle-eelmisel kalendrikuul oli kõrgem kui 8,5%;\n2) töötuskindlustushüvitise periood lõpeb ajavahemikul 1. september 2021 kuni 28. veebruar 2022.\n9. 01.04.2022 jõustub perehüvitise seaduse ja TLS muudatus\nLapsevanemad saavad edaspidi vanemahüvitist võtta välja päevade kaupa kuni lapse 3aastaseks saamiseni (vaadake muudatusi TLS §60 – 63) ning vanemad võivad koos kaks kuud vanemapuhkusel olla. Tööandjale peab sealjuures teatama 30 päeva ette, kas on plaan vanemapuhkusele jääda. Samuti tuleb selle katkestamisest 30 päeva ette teatada.\nLapsepuhkust (siiani oli see 6 päeva aastas vähemalt 1 alla 3aastase lapse või 3 alla 14aastase lapse vanemale) saavad alates aprillist mõlemad vanemad kumbki nüüd kokku 10 tööpäeva iga lapse eest kuni lapse 14aastakseks saamiseni. Paljulapselistele peredele on pandud piirang: maksimalselt võib mitme lapse eest lapsepuhkust välja võtta kuni 30 päeva aastas.\nSildid: alampalk kollektiivleping seadusemuudatused 2022 töölepinguseadus tööõigus\nEelmine Eelmine postitus: EVEA uus kommunikatsioonijuht\nJärgmine Järgmine postitus: Heiki Rits: vaja oleks riiklikku rätsepat


Riigikontroll: Eesti elektriga varustamine tuleb üle vaadata\n27. september 2012 kell 7:52\nKui seni on Eesti energeetikajulgeoleku taganud koduturul vajaliku elektrienergia Eestis tootmine, siis avatud turul sellise lähenemisega varustatust ja kindlust ei taga.\nElektritootmise valikuid käsitlevas ülevaates juhib Riigikontroll tähelepanu, et elektrimajanduse arendamiseks avatud elektrituru tingimustes peaks riik esmalt ära otsustama, kui palju elektrit Eestis riigi või tarbija toel edaspidi üldse toodetakse.\nAvatud elektriturul see põhimõte aga ei kehti, kuna riik ei saa kuidagi tagada, et siin toodetud elekter jõuaks ainult Eesti tarbijateni ja oleks turuhinnast odavam.\nRiigikontrolli tulemusauditi osakonna peakontrolör Tarmo Olgo nentis, et Eesti pole enam isoleeritud saar ja kogu turupiirkonna tootmisvõimsus on meile kättesaadav juhul, kui meil on piisav elektriühendus teiste meie regiooni riikidega.\nPraegu on Eestil olemas elektriühendus nii Läti, Soome kui ka Venemaaga, kuid see ei ole küllaldane, pidades silmas ühtse elektrituru loomist ja varustuskindluse tagamist. Olukord muutub oluliselt paremaks juba 2014. aasta alguses, mil valmib elektrikaabel Estlink2 ja ülekandevõimsus Soomega kasvab 1000 MW-le.\nRiigikontrolli hinnangul on üks võimalus tagada varustuskindlus elektriühenduste kaudu regiooni teiste riikidega ning rajada Eestisse vaid avariivõimsusi. Võimalik variant on ka investeerida Balti- ja Põhjamaade elektritootmisvõimsustesse. Samas võib Eesti riik teha otsuse, et meil peab siiski olema teatud ulatuses endal tootmisvõimsust, ja astuda samme selle loomiseks.\nSeni on riik ja ka tarbija toetanud nii taastuvatest energiaallikatest kui ka põlevkivist elektri tootmist. Taastuvenergia toetusteks on makstud keskmiselt 34 miljonit eurot aastas. Põlevkivielektri tootmist on aastatel 2008–2012 toetatud aastas keskmiselt 148 miljoni euro ulatuses, andes selleks tasuta CO2-kvooti, toetades põlevkivi ja biomassi koospõletamist ning jäätmete keskkonnaohutumaks muutmist. Põlevkivielektri hinnas ei kajastu sealjuures kõik tootmisega kaasnevad kulud keskkonnale ja tervisele.\nRiigikontroll leiab, et edasistes elektrimajanduse riiklikes arengukavades oleks mõistlik selgelt määrata, kas riigi ja tarbija toetus peaks soodustama elektritootmist taastuvatest või taastumatutest energiaallikatest. Kuigi Eesti on praktiliselt juba täitnud aastaks 2020 seatud eesmärgi, et kogu tarbitud energiast moodustab taastuvenergia 25%, pole riik otsustanud, kas ja kuidas arendada taastuvatest energiaallikatest elektritootmist edasi.\nEt saavutada taastuvatest allikatest elektritootmise olulist kasvu, on vajalikud suured investeeringud, milleks saaks alates 2013. aastast kasutada näiteks CO2-kvoodimüügi tulusid.\nPärast aastat 2023 tuleb üle poole siinsest põlevkivielektri tootmisest keskkonnanõuetele mittevastavuse ja amortiseerumise tõttu sulgeda.


Aints ja Modigliani Eduriga Estonias — Sirp\nPiia Ruber Helilooja Tauno Aints paar nädalat enne esietendust Õhus on elevust, sest proov on just lõppenud. Oletan, et palju üllatavat on veel ees – Eduri-Aintsi Modigliani on veel sündimata. Uurin, mis elu helilooja enne esietendust elab ... * Tuled just proovist. Kui kaugel töö on? Tauno Aints: Just rääkisin Age Oksaga, et koreograafia mõttes võiks rohkem aega olla – nagu ikka nii suurte teoste puhul. Nüansse, milleks on aega vaja, on uuslavastuses lihtsalt rohkem kui mõnes juba tehtud lavastuses. Sama tunnetan ma muusika puhul. Täna oli proovis kohal terve keelpillirühm – rohkem kui tegelikult lavaauku mahuks, aga seetõttu oli kõlajõud ja -ilu märksa suurem. Töö liigub samm-sammult esiettekandele lähemale, tehakse väikesi noodi- ja strihhiparandusi. Risto Joost teeb imelist tööd – vaatab, kuidas faktuurist eri tasandid välja tulevad. Niimoodi see faktuur elama ja liigutama hakkab. Kuidas see täpselt kõlama läheb, seda veel ei tea, sest proovid käivad praegu kammersaalis, aga lavaaugu spetsiifiline akustika paneb ta teistmoodi kõlama. Varsti jõuamegi suurde saali. Partituur sai valmis jaanuari algul, siis hakati partiisid tegema, esimesed proovid olid märtsi alguses. Mina jälgin, millal mul on võimalus jälle proovi minna, kuulata ja kaasa mõelda, kuidas see asi paremini kokku kõlaks ja saaks dirigentidega nüansse arutada. Miša Gertsiga oli eelmises proovis väga huvitav mõtteid jagada, see on üks heliloojatöö väga tore osa. 110 minutit muusikat on paras pakk partituuri. Ebatäpsusi ei ole küll palju, aga praeguses staadiumis on ikkagi soovitav, et oleksin juures, siis saab pisiasjad välja rookida. On hea, kui need saab orkestrantidega kohe ära parandada, enne kui suures saalis algavad ühendproovid koreograafia, valguse ja kõige muuga.\nPõnev, et oled maininud kõiksugu muusikalisi abilisi, aga pole veel jõudnud koreograaflavastajani.\nMa alustasin tema abikaasast!\nAga kuidas on sujunud koostöö lavastaja Toomas Eduriga?\nTööprotsess algas sellest, et ta tutvustas lavastust, oma nägemust ja võimalusi, oma muusikalise maailma tunnetust. See on hindamatu kogemus, et ta avas mulle oma ettekujutuse muusika, tunnetuse ja koreograafia omavahelistest suhetest. Koostöö on olnud imeline. Lavastus ja ülesehitus põhineb Irina Müllersoni venekeelsel libretol, milles on pildid lahti kirjutatud. Ma loen vene keelt küll, aga mitte piisava nüansitäpsusega, nii et palusin selle läbitunnetamiseks oma kallil kaasal libreto eesti keelde tõlkida. Edasi pakkusin välja mitmeid muusikalisi lahendusi, kaalusime koos eri variante, tegin arvutiga esimestest ideedest demonstratsioonimaterjali, mida siis kuulasime. Toomas avaldas arvamust, milline vorm aitaks mõtet koreograafias paremini väljendada. Hästi palju oli kordi, kus me saime kokku ja arutasime omavahel, aga see oli kogu aeg liikumine ühise lavastusliku terviku suunas.\nKuidas te üldse kokku saite? Ideaal oleks ju, et koostööd hakataksegi tegema loovisiksuste sarnase maailmapildi ja ühtekuuluvustunde pärast.\nÜhel ilusal päeval helises telefon. Toomas Edur tegi ettepaneku, et mis oleks, kui saaksime kokku ja arutaksime Modigliani elul põhineva balleti üle. Loomulikult tundsin ennast mõlemast kõrvast tõstetuna. Saime kokku, arutasime ja maailmavaateline teineteiseleidmine tuli kohe. Mul on olnud väga huvitav mõelda kunstnikust ja teda ümbritsevatest teguritest. Mõte luua teos kunstiinimese maailmast on õhus olnud ammu ja kui selline pakkumine tuli, siis tundsid ainult puhast rõõmu.\nModigliani ja tema elusaatuse teema ühendas teid kiiresti?\nKuna nii kujutav kunst, koreograafia kui ka muusika on niivõrd mitmetähenduslikud ja -kihilised, siis jääb igale kunstnikunatuurile ruumi tunnetada asju nii, nagu temale kõige paremini sobib. Huvitav ongi leida tasakaal, kuidas eri osised hakkavad tervikut moodustama ja vaatajat-kuulajat kõnetama. Ma praegu ootangi, kuidas kõik hakkab laval olema, sest me küll kujutame seda ette – mina seda lavalist osa vähem ja väga abstraktselt –, aga ootusärevus on suur, et mismoodi kõik kokku laheneb.\nKui palju sa leidsid endas sarnasusi Modigliani ääretult põhimõttekindla kunstnikuisiksusega, kui pidid end balleti teemasse sisse viima?\nMa olen üsna osav situatsioonidesse sisseelaja, kuid kellegi lõpuni mõistmise poole ei ole vist mõtet püüelda – seda ei ole vist olemaski. Aga mulle tundub, et üldistuste kaudu on tema eluloolistel seikadel võimalik end üsna lähedalt puudutada lasta. Kui küsida, millest see ballett räägib, siis see võiks olla inimlik lähedus, selle puudumine, selle otsimine, selle leidmine, selle kaotamine. See teema ületab ajastu, kunstižanri ja rahvuse piirid. Kui sellelt pinnalt läheneda, siis ma arvan, et mõistan teda.\nKas me võime öelda, et selles balletis on rohkem rõhku pandud Modigliani isiklikule loole kui kunstnikutraagikale?\nKas neid saab kuidagi lahutada?\nMulle tundub, et ei saa. Kunstnikunatuur ei seisa pärisnatuurist eraldi, see on ikka üks ja sama inimene. Kunst on lihtsalt väljendusvorm.\nÜtlesid, et oled osav sisseelaja. Kas oled siis ka osav väljaelaja omaenda isiksusest kellegi teise isiksusse?\nMa olen tähtkujult Kaksikud, jah.\nJuba praegu (s.t nädalaid enne esietendust) on näha, et see ballett on nii Estonia kui kogu Eesti jaoks väga suur sündmus. Kuidas ennast ühe keskpunktis isikuna tunned?\nOn inimesi, kes on selle sündmuse keskpunktis natuke rohkem kui mina. Ma loodan, et kannan oma osa välja – tellida sellise mahuga teos on ju väga suur usaldus. Minul ei olnud enne kogemust vallutada 110 minutit sümfooniaorkestri partituuri. Kuidas arengut kujutada, kuidas vormi kujundada, kuidas kuldlõike kohta üles leida – mõtlesin küll sellele väga pingsalt, aga arvutama päris ei hakanud. Niisugune kogemuse saab ainult selle töö ja sellise vormi toel. Alguses on ju ainult idee, ja et mina võiksin olla see, kes selle idee muusikaliselt materialiseerib – sellist usaldust kogeda on erakordne. Seda suurem on rõõm, et „Modigliani” on praegu ühe teatud etapi läbinud. Aga see ei ole veel täiesti läbi ja hinges ei saa seda veel lahti lasta.\nRääkisid usaldusest enda vastu, aga see on ka Toomas Edurile esimene täispikk ballett. Oli sul turvaline tunne oma muusika tema hoolde anda?\nSee muusika on juba rohujuure tasandil sündinud koostöös Toomas Eduriga. Ei olnud niimoodi, et kirjutasin muusika valmis ja viisin partituuri talle laua peale. Alguses kirjutasin erinevaid teemasid, otsisin karaktereid, mängisin talle need ette ja me arutasime nende üle: mis sobiks, kuidas tema seda tunnetab, kuidas mina seda näen? Muusika on minu kirjutatud, aga mismoodi see hingab ja kuhu suunas areneb, mis seal juhtub – see on ühiste mõttearenduste tulemus. Erinevalt näiteks „Heldest puust”, kus ma kirjutasin muusika otsast lõpuni valmis ja me ka salvestasime selle. Tõnu Kaljustel oli idee võtta uue teose aluseks Shel Silverteini raamat „Helde puu” – ta isegi ei sõnastanud seda nii, et peaks tulema ballett. Kui lugesin raamatut, inspireerusin sellest ja meile mõlemale tundus koreograafiline keel selle mõtte edasiandmiseks sobivaim. Nii sai sellest ballett – kui muusika valmis, siis liitus koreograaf Marina Kesler.\nSul on nii muusika- kui ka sõnateatriga pikaajaline kogemus.\nMul endal tuli ka just meelde, et kümme aastat tagasi, aastal 2002, kirjutasin esimese muusika nukuteatris, Anne Türnpu lastelavastusele „Jussikese seitse sõpra”. See on siiamaani repertuaaris ja vahepeal mängiti seda isegi jaapani keeles.\nKui palju sinu teatrimuusikast on sündinud kellegagi tihedas koostöös ja palju oled saanud omaette toimetada?\nMa tunnetan alati, et toimetan ise. Mul on õudselt hea meel, kui on võimalik kellegagi koos mõelda, kuidas asju lahendada. Alati on huvitavam kellegagi vestelda kui üksinda rääkida. Ja ma ei tunne ennast kuidagi ahistatuna, et mul on kunstiline nägemus, mida lavastaja piirab – vastupidi, koostöö on tohutu võimalus. Mul on palju kogemusi ja ma olen nende kõigi üle siiralt õnnelik. Näiteks Vanemuises esietendunud „Mowgli” sündis ka tihedas koostöös lavastaja Mare Tommingaga, aga sellele eelnenud oratoorium „Aeg armastada”, mida Miša Gerts dirigeeris Eri Klasi juubelietendusel, oli muusikaliselt juba valmis, Mare Tommingas lõi sinna lavastuse peale ja muusikaline materjal muutus minimaalselt (kirjutasin vahele mõne instrumentaallõigu, mida enne ei olnud, natuke muutsin orkestratsiooni ja lisasin poistekoori). Ühesõnaga, mitut moodi võib, mulle tundub, et pole ühtainsat õiget teed.\nOled kirjutanud palju lastemuusikat. Kas see liin käivitus alguses lihtsalt väga tugevalt või on su enda lapsed inspireerinud?\nEnda lapsed on kindlasti sellega seotud. Lastemuusikat olen kirjutanud hea meelega – just kirjutasin Tartu Poistekoorile ühe pisikese loo Ilmar Trulli tekstile. Ma ei ole vahet teinud lastele kirjutatud muusikal ja muul loomingul, olen kirjutanud vastavalt tellimusele. Kui „Buratinole” muusikat tegin, siis mulle tundus, et õnnestus nende tellimustega teatud tühimik täita. Teles olnud lauludest tellis ERSO kontserdiprogrammi, mis andis võimaluse teleproduktsiooniks loodu ümber orkestreerida ja seda kohendada. Pärast seda tuli „Limpa”, samuti lavastatud kontsertetendus. Need on olnud lavalised asjad, aga siiski mitte päris teatri mõttes lavastused. Praegu tagasi mõeldes tundub, et need kõik on olnud võrratu kogemus, sest kontsertetenduse žanr on hübriidvorm, mis ei anna ennast hästi kätte. Kontsert toimub laval, on lavastaja ja näitlejad, kuid näitlejatel ei ole kontserdil seda atribuutikat, mida saab kasutada teatrilaval, orkester on ka veidi teises funktsioonis. Sama oli selle pisikese kontserdikavaga „Rändavad laulud” 2010. aasta Eesti muusika päevadel, nüüd paneb Pärnu Filharmoonia selle DVD-le, et see hübriidvorm säiliks ja pildi-heli koosmõju oleks kaunis. Need kõik on andnud palju võimalusi katsetada ja see on tulnud mulle kasuks.\nKas me võime ennatlikult rääkida ka „Rehepapist”, kuigi ooper esietendub Vanemuises alles 2013. aastal?\nJah, ma praegu teen seda, nii et jutt pole üldse ennatlik. Tegelikult tahaks, et oleks rohkem valmis. See kõik tekitab rahutust. Praegu ongi nii, et üks pool peast mõtleb „Modigliani” peale ja teine „Rehepapi” peale.\nAndrus Kiviräha „Rehepapi”-ainelisi teatrietendusi on tehtud palju, filmiprojekt jäi kunagi seisma. Kas ooperiaines on võrreldav selliste rahvuslike alustekstidega nagu näiteks „Kalevipoeg”?\nKui rääkida süžeedest ja nende arenemisest, siis on ju paljude ooperite aluseks peategelane ja tema kujunemine. „Rehepapi” raamat on ühest küljest mosaiikne ja koosneb kildudest, teistpidi tundub selle peategelane olema November. Peategelane on seal nagu seljaga tunnetatav. See on väga huvitav lahenduste otsimine libretist Urmas Lennuki ja lavastaja Marko Matverega. Ma loodan, et finišeerume kõige paremal moel.\nKui lihtsustatult küsida: kas tuleb rohkem lineaarse looga traditsioonilist laadi ooper või pigem nüüdisooper, mida igaüks saab isemoodi tõlgendada?\nMa katsun alati mõelda, et ajaloolise ooperi tunnetus on väga tore ja õpetlik, aga uut teost luues ei tohiks sel väga lasta end häirida. Et kas tulevad Imbi ja Ärni sisse klavessiiniakordiga ja hakkavad varastama … Sisu on mitmetahuline ja selle pealispind on tolategemine mitmes laadis – võiks lausa mõelda, et tuleb koomiline ooper. Teatud mõttes ongi koomiline, aga tegelikult on tegemist isegi natuke sünge looga. Need tegelaskujud on meie ümber ja kratiehitamine käib praegu ka. See on väga kurb ja õudne minu arust. Aga kuidas need tasapinnad täpselt välja joonistuvad, seda on vara öelda. Mulle endale meeldib mõelda, et lõpptulemus on balansi küsimus ja õige tasakaal moodustub kolme inimese, libretisti, lavastaja ja minu mõtetest. Ja siis tulevad järgmised sammud – kuidas see kõik laval kokku mängib. See on jälle väga suur usaldus Vanemuise teatrilt ja suur au mulle. Loodan seda au ilusasti kanda ja selle partituuriks teha.\nKui palju sind ooperit kirjutades huvitab, et ka solistid saaksid end näidata, või on sulle tervik olulisem?\nÜks aspekt, mis mulle lavamuusika ja üldse muusika puhul meeldib, on interpreedi ja helilooja koostöö. Mulle on sageli meeldinud mõelda, et helilooja võiks kuuluda hoopis keskkonnaministeeriumi haldusalasse, sest tema võimuses on luua keskkond, milles interpreedil on maksimaalselt hea toimetada. Kui see õnnestub, siis see kandub ka üle lavaääre ja võtab kuulaja sellesse keskkonda kaasa. Ma igatahes püüdlen selle poole, et mitte ainult solist, vaid iga muusik saaks end maksimaalselt rakendada, end hästi tunda ja olla looga sina peal. Aga muidugi peab kogu tervik olema tasakaalus.\nKelle ooperid või balletid sulle muusikaloos eeskuju on andnud, olgugi et vormid ei ole sulle vist nii olulised silmas pidada?\nEi, miks ta oluline ei ole. Mingid klassikalised printsiibid kehtivad üle ajastute, sõltumata žanrist. Teatud proportsioonid on loogilised vastu võtta ja ma kindlasti ei põlga ära seda, mis on enne olnud, pigem vastupidi. Aga komponeerides katsun ettepoole mõelda, usaldada sisetunnet ja leida temaatikaga maksimaalse resonantsi. Suure lavateose puhul ei ole üht võimalikku lahenduskäiku. See on natuke liiga pikk vorm – selleks et 110 minutit atraktiivne püsiks, on mitu võtit vajalikud.\nMulle meeldib eeskujusid segada: näiteks Olav Ehala ja Gustav Mahler või Palestrina ja Veljo Tormis. Huvitav on nad paari panna, leida ühisosa ja vaadata, mis juhtub, kui neid omavahel miksida. Lisaks Tšaikovski ooperid, Massenet’ muusika, Tubin, Tamberg, Sumera. Kui partituur lahti võtta ja kuulata, siis sealt on kuulda ja näha tohutu info ja elukogemus. Sellest osa saada on hea tunne. Neilt häid võtteid õppida on helilooja elukutsele kasulik.


Hetkest, kui Gabriel ja teised mehed olid väljakule läinud, ei saanud Emma rahu. Kate ja Michael olid läheduses ning hädas. Ta ei kavatse ootama jääda, käed rüpes. Ta laseks Michaeli puurist välja (ehkki ta ei teadnud veel, kuidas), kahekesi päästaksid nad Kate´i sekretäri küüsist (ta ei teadnud, kuidas sellega hakkama saada, aga ilmselt pidi ta selleks olema uskumatult vapper, samal ajal kui Michael mingeid jaburdusi oma märkmikku kritseldab), ja siis oleksid nad viimaks ometi kolmekesi koos (selles oli ta täiesti kindel).\n/Emma on alati võitluseks valmis/\nJohn Stephensi raamatut "Smaragdatlas" võib tutvustada erineval moel. Minu sõbrad, kes kirjutuslaual raamatut märkasid, viitasid sellele kui telliskivile (431 lehekülge on hirmutavalt palju) ja küsisid kaastundlikult, kas ma tõesti pean selle atlase läbi lugema (millegipärast arvatakse, et pakse raamatuid ei loeta vabatahtlikult). Minu jaoks oli see lahe lugemine (431 lehekülge on ühe korraliku seikluse jaoks isegi vähe). "Smaragdatlas" on kolmest Alguse Raamatust esimene. Teine osa peaks ilmuma selle aasta oktoobris ja eesti keeles saab seda lugeda veel hiljem. Tuleb kannatlikult oodata.\nKate, Michael ja Emma on aastate jooksul läbi käinud enamus orbudekodusid. Peale juhtumist luigefännist mrs. Lovestockiga saadetakse nad Edgar Allan Poe nimelisest lootusetu ja parandamatute orbude kodust salapärasesse kohta nimega Cambridge Falls. Selgub, et sealses orbudekohas on nad ainsad lapsed ja omanik dr Pym on väga veider vanamees. Linnake ise jätab mahajäetud mulje ja inimesed on endassetõmbunud.\nÜhel päeval leiavad lapsed maja salajasest kabinetist smaragdrohelise raamatu, mille lehed on tühjad. Kui Michael teener Aabrahamilt saadud vana foto ühele lehele asetab kantakse nad 15-aasta tagusesse aega. Minevikus hoiab kuri krahvinna Cambridge Fallsi lapsi huukajate abiga vangis, et laste vanemad leiaksid Kadunud Linnast sinna peidetud ajaatlase.\nNii see seiklus algabki...\nHärjapõlvlased on muhedad, huukajad jubedad ja mineviku-oleviku vahel liikumine ajab pea sassi.\nkirjutas Diana kell 09:18\nSõnad: ajarännak, ameerika kirjandus, fantaasiakirjandus, härjapõlvlased, sari, võluvägi


Klienditeeninduse Carnivale - kas te küsite neid küsimusi? | Müük ja turundus - 2019\nAvaldatud: Müük ja turundus • Vaatamisi: 18152\nKlienditeeninduse carnivale viies päev ja täna alustame autori, ettevõtte omaniku ja tony wilkinsiga howtomintmoney.com blogija (telemarketing success). Tony-l on klienditeeninduse kolmeosaline seeria. Mitte ainult telemarketers, need ametikohad panna mõned väga mõelnud provotseerivad küsimused. 2. Ja 3. Osa lugemiseks klikkige allosas asuvale lingile „järgmine postitus”. Siin on tony: nagu enamik tarbijaid, on mul mõnikord vaja helistada teenusepakkujalt, et lahendada probleem, mis mul on oma teenusega. Kahjuks olen ka halva klienditeeninduse ohver. Ma ei kandnud teile üksikasju, vaid minu kogemusi\nKlienditeeninduse Carnivale viies päev ja täna alustame autori, ettevõtte omaniku ja howtomintmoney.com blogijaga (Telemarketing Success) Tony Wilkinsiga.\nTony-l on klienditeeninduse kolmeosaline seeria. Mitte ainult telemarketers, need ametikohad panna mõned väga mõelnud provotseerivad küsimused. Teiste ja kolmanda osa lugemiseks klikkige allosas asuval lingil „Järgmine postitus”.\nSiin on Tony:\nNagu enamik tarbijaid, on mul mõnikord vaja helistada teenusepakkujalt, et lahendada probleem, mis mul on oma teenusega. Kahjuks olen ka halva klienditeeninduse ohver. Ma ei kandnud teile üksikasju, kuid minu kogemus mõtlesin oma klienditeeninduse püüdlustele. Mis muide on telemarketingu vorm (mis tahes ajal, kui turustate oma toodet / teenust telefoni teel, peetakse seda telemarketinguks). Peatuge ja mõtle sellele mõneks ajaks. Klienditeenindus on kindel, et teie kliendid on rahul lootuses, et nad jätkavad teiega äritegevust. Väikeettevõtete omanikud saavad selle punkti, sest ilma nende klientideta nad ei kasva. Kui ma selles äris esimest korda alustasin, oli küsimus „kuidas ma saan sind aidata?” Rohkem kui tervitus. See tähendas midagi. Mulle teeb see ikka veel. Kuigi on lihtne eeldada, et teie kliendid on õnnelikud, on mõningaid näpunäiteid, et kaaluda, et nad on õnnelikud. Ja usalda mind, need on näpunäited, mida me kõik peaksime meeles pidama (kaasa arvatud mind).\nKui tihti te klientidega sisse logite, et näha, kuidas projekt läheb?\nKui tihti te kliendiga kontrollite, kas nad on teie teenusega või tootega endiselt rahul?\nKas te võtate kliendiga ühendust pärast lepingu lõpetamist, et tööd jätkata? Selle eesmärk on teha kindlaks, et nad on õnnelikud, aga ka selleks, et otsustada, kas neil on vaja rohkem oma teenuseid?\nKas pakute klientidele allahindlusi?\nNagu Ziglar, elab "Go-Giver" ka teiste elu\nBlooks: blogi kirjastamine


Loomeettevõtte esitlemine investoritele - Loov Eesti\nSelle neljaosalise, 40 minutilise kursuse eesmärk on jagada mõningaid olulisi õpetussõnu ja näpunäiteid, kuidas valmistada ette meeldejäävat ja tõhusat esitlust või pitch’i, et leida investoreid ja esitleda tooteid oma klientidele. Head esitlusoskused on hädavajalikud kõigi jaoks, eriti kui oled alustav ettevõte või organisatsioon, mis otsib võimalusi laienemiseks ja arenemiseks.\nEsimene loeng algab strateegilise kommunikatsiooniga – oma sõnumi õigeks seadmisega. Suurim viga, mis inimesed tihti teevad on see, et nad ei tea täpselt miks nad mingit pitch’i või esitlust teevad. Ettekannet ei tohiks teha enne, kui sa pole kindlaks teinud oma kõne eesmärki.\nTeine loeng keskendub veenmisoskusele. Juba 4. sajandil enne Kristust käis Aristoteles oma kuulsas raamatus “Rhetoric” välja printsiibid, kuidas olla veenev. Aristotelese sõnul leiab veenmine aset kolmel tasandil. Veenmise vahendid on järgmised: Ethos, Pathos ja Logos.\nKolmandas loengus leiad 10 investor pitch’i võtmeelementi. Sisuliselt on pitch’imine oma äriidee/mudeli, toote või teenuse esitlemine suuliselt. Need erinevad eesmärkide ja formaatide poolest, mis tähendab, et ei ole kindlat viisi pitch’imiseks.\nViimase kursusega õpid, kuidas anda edasi hea pitch. Nüüdseks oled mõelnud läbi oma pitch’i strateegiliselt – tunned oma auditooriumi, oma sõnumit ja taktikat. Oled valmistanud ette pitch’i ja teinud ära oma kodutöö igal tasandil.\nKursus on äärmisel kasulik, kui soovid õppida kuidas esitleda meeldejäävat ja effektiivset pitch’i investorite leidmiseks. Kursus on tasuta, ingliskeelne ja leitav SIIT.\nKoolitaja: Ragnar Siil


Kommentaarid: Tiina Park: "Prillitoosi" ma enam juhtida ei tahaks\nTiina Park: "Prillitoosi" ma enam juhtida ei tahaks (51)\ndjaval 7. september 2015 10:31\nEi suuda aru saada mis paneb inimest endaga selliseid jubedaid eksperimente tegema.\nJätke juba eestlased! 7. september 2015 10:17\nKogu aeg käib üks võrdlemine ja ärapanemine! Milleks küsin ma? Te ei otsi ju töölist,et peate parema valima ja eksida ei tohi. Saage aru? See on ühekordne projekt ja tore on vaadata kõiki. Miks peab eestlastel kogu aeg keegi teisest parem olema??? Arenege ükskord,ajakirjanikud ja ärge andke sellist idiootlikku võimalust negatiivsetele kommenteerijatele,kes lihtsalt oma lahja arunatukesega siin pidevalt kõiki maha teevad!\nPrillitoosi vaataja 7. september 2015 10:09\nMinule meeldib Reet Linna poolt juhitud saade. Kuidagi kodune ja mõnus. Ta veab juseda pikalt. Tulla üheks korraks ja midagi teisiti teha,see on ju kergem. ootan jätkuvalt Reet Linna saadet Edu talle\nsee 7. september 2015 15:27\nReet Linna võiks ometi eetrist kaduda\nh 7. september 2015 09:26\nmulle väga meeldis see saade Parkiga.\nigal juhul 7. september 2015 09:21\nväga hea saade oli! Tänud Tiinale!\nReeda juhutuna meeldibsaade mulle ka väga!\nSiil 7. september 2015 01:18\nKui Tiina Park teeks Prillitoosi edasi, siis oleksin selle saate fänn. Olen 31😀 Nii vahva daam.\nNokkija 6. september 2015 22:00\nMina saadet ei vaadanud, aga tean, et Reet ja Tiina mõlemad on ühed toredad ja vahvad mutid. Tervist ja edu , teete mis te teete, aga tehke veel paremini.\nxxx 6. september 2015 21:28\nOlen krissiga 100% NÕUS.\nlugeja 6. september 2015 21:13\nNo Reet Linna oli ,on ja jääb Prillitoosi saates asendamatuks.Reet on loodud seda saadet tegema.Lihtsalt ei kujutaks kedagi teist ette. See Tiina Park oli näha. Külm ja emotsioonitu.\n6. september 2015 20:55\nMa ei saa aru kuidas inimene on nii õudseks laskud ennast ära lõikuda,nägu on nii kole,eriti huulte ümbrus,milleks neid lõikusi üldse vaja lasta teha,inimene peab olema loomulik,mitte mõni ära kuivanud muumia.\n7. september 2015 09:23\nvõi hoopis sina oled lasknud end nii õelaks muutuda\nEsmalt kommin pilte. 6. september 2015 20:04\nReet Linna on väga maitseka kleidi piltidel selga pannud. Kena. Kuid paljud teised isikud fotodel ei kannata mingit kriitikat. Ma viisakusest nimesid ei nimeta. Aga, kurb kui naised ei oska väärikalt vananeda!\nausalt 6. september 2015 19:41\nVäga hea ja nagu pidev edasiminek,ei mingit puterdamist.Reeda tehtut enam ei taha vaadatagi,oligi pikk paus.Kahju,et Reet jälle tagasi\nziidiuss 6. september 2015 18:44\nMina pean kuskilt kordusest saate välja otsima, aga kijutan juba ette, et oli väga tore.Olen tema saateid näinud ja mulle intelligents meeldib.\nEvi 6. september 2015 18:09\nMilleks selline õelus? See ei puuduta üldse saadet. Oli jah teistmoodi, kuid huvitav ja romantiline.\n!!! 6. september 2015 17:53\nPildilt vaadata kah,et botaksit täis topitud mammi,saade ei pakkunud samuti huvi,Reet meeldib rohkem!!!\nEi 6. september 2015 17:00\noska midagi kosta.Varsti 50 , aga ei kisu vaatama.Prille ka ei kanna, voib olla asi selles!\ntrenn 6. september 2015 16:57\nTiina on trenninaine- käib aeroobikas 3x nädalas- lisaks kylm vann hommikuti. Tema saade oli ka väga huvitav. Reisisaateid ta peaks hakkama samuti tegema yksinda, et räägib ise kaamera ees. Ta toob elu saatesse.\nMemm 6. september 2015 20:37\nReet on ilma trennitagi sale.Tee trenni ja lõika suu kõrvuni vana on vana.Parem olla vana kui naeruväärne vana.Reisisaateid on muidugi tore teha.Saab ju reisida ja palka ka veel.Reisisaateid võiks just keegi noorem teha\nVaataja 6. september 2015 16:25\nSuper saatejuht ja super saade oli! Huvitav, asjalik, samas maitsekas ja ladus. Ei mingit laterdamist, vahelerääkimisi, endaupitamist jms. Optimistlik ja intelligentne, mitte "elame veel" -laadis loba...\nKahju, et Tiina Park ei jätka..\npenskar 6. september 2015 16:12\nNo kas sellises vanuses sobib oma büsti ni kikki ja kõrgele pungi ajada.Sellised t,ssid ka 18.st aastasele uhkuseks,mitte mammidele 70.ndates,kõhunahast ja reitest ei tasu rääkidagi ,neid nad e näita.\nkris 6. september 2015 15:24\nSee vahetuse asi oli minust kuidagi mööda läinud ja kui hommikul avastasin, et Park teeb saadet, mõtlesin juba, et no tore on, mis ta jääbki nüüd Prillitoosi tegema või? Miks nad küll Reeda välja vahetasid? No mis teha, veel üks saade, mida tulevikus enam vaadata ei viitsi.\nJa nüüd leidsin suure kergendusega, et see oli ainult üheks saateks ja järgmisel nädalal on Reet tagasi. Tänu taevale, mulle ei meeldinud tänane saade.1\nmees 6. september 2015 15:23\nMõnuga vaatasin,hoopis uuel tasemel\nLiis 6. september 2015 15:10\nMinule meeldis Tiina Parki tehtud Prillitoos. Väga hästi seotud. Kui ta tunneb, et reisisaated on südamelähedasemas, siis mina sinna "kätt ette" ei pane. Neid saateid on tõesti hea vaadata.\nTubli Tiina! On väga kahetsusväärne, et iluopertsioon on nõnda nihu läinud. Töö tegija arst peaks oma ameti maha panema (või juba ongi). Ikkagi - Elame veel!\naa 6. september 2015 16:12\nTegijad tahtsid öelda?\nm74 6. september 2015 15:07\nsee Park on niipalju näost muutunud,et ma ei tundnud teda äragi,mida ta on oma näoga teinud,kas jälle mõni "ilu" operatsioon ,kuid rääkida ta oskab\nPruntsuu 6. september 2015 15:30\nLoomulikult on ta teinud iluoperatsioone ja saanud koledaks vanadaamiks!\nilkumine ja teiste halvustamine on iga eestlase loomulik elu osa 6. september 2015 16:08\n— le 6. september 2015 16:39\nloe oma eelnevalt kirjutatu, kui ei saanud aru\nilkumine ja teiste halvustamine on iga eestlase loomulik elu osa 7. september 2015 09:25\nEi usu et loomulik osa?- Numbrid ei valeta\nei pidanud ju 7. september 2015 09:55\nvälimust kritiseerima vaid saadet ja Parki juhitud saade kordades parem kui Linna oma ,Park võikski jääda, Linna irve ja mula ära tüüdanud.\nnaine 53 6. september 2015 15:05\nMa sattusin juhuslikult seda saadet vaatama. Hinne 5+, kõik meeldis- külalised, meeleolu ja miski, mida ei oska sõnadesse panna.\nLaine Jürgensohn 6. september 2015 14:52\nOlen pensionär ja vaatan alati prillitoosi saadet.Tänane proua Tiina Pargi juhitud prillitoosi saade oli\nväga huvitavalt üles ehitatud ja otsast lõpuni huviga vaadatav.Vestlesin mitme oma tuttavaga ja ka neile see saade meeldis.Edu pr.Pargile edaspidiseks!\nAnu 6. september 2015 14:51\nRohkem meeldib Reeda juhitud saade.\njah 6. september 2015 13:50\nmeeldis väga ning eesti vanakestele ka eeskuju, et üle 60a vanuselt ei pea veel vanamutiks muutuma välimuselt ja ka hingelt. ps. muidugi veid on pr park lõikustega liiale läinud...muu ei häiriga, aga ülahuul on kummaline... samas figuur ikka super oma vanuse kohta. 74 aasanes siiski vist?. tehke järgi :)\nNii on lood. 6. september 2015 14:11\nMis teha, mõni jääbki saledaks on seda tüüpi inimene, ei ole vaja söömist jälgida ega trenni teha, lihtsalt ei lähe paksuks. Teine võitleb ja võitleb oma kehakaaluga, ta on loodudki tugevamaks, matsakamaks tüübiks. Vanasti valiti perenaiseks just tugevate jalgade ja laiapuusaline naine, kes suudab karja lapsi ilmale tuua ja jaksab põllul tööd teha. Piitspeened preilid kuulusid härrasmeeste ja mõisade tsunfti.\nmnjaa 6. september 2015 13:38\nOlen alla 40ne, aga mis seal salata, vaatan minagi aegajalt seda saadet. Mulle tänane saade meeldis. Hästi tehtud 😊!\nImelik 6. september 2015 16:19\nKas vaatamisel on teatud vanused?\nVälimuse poolest 6. september 2015 13:38\nsobid küll prillitoosi saatesse, eeskujuks vanamuttidele, kuidas oma kortse ilulõikustega siluda.\nnaine 6. september 2015 14:22\nTeate, ma mõtlen, et neid kortse polegi vaja nii väga karta ja peita. Nad lihtsalt kuuluvad teatud ea juurde. Kui neid väga palju siluda ja klattida, muutub nägu kuidagi kunstlikuks. Aga Tiina Park on hästi tore ja vahva!\nleenu 6. september 2015 13:35\nMulle meeldib prillitoos väga kuigi olen alla50.Tore oli vaadata ka kedagi teist,aga Reet on nii omaks saanudja ulle meeldib ta väga.\nImemaa 6. september 2015 16:20\nJumal küll, ole 20 või 70, mis seal vahet on?\nmees 6. september 2015 13:31\nMinule kohe väga meeldis, see reeda vadistamine on tüütu\nvahva mõte 6. september 2015 13:10\nTiina sai hakkama küll, ei olnud hullu midagi. ei tasu väga kriitiliselt sellesse saatejuhtide asendamisse suhtuda. see on ikka selleks tehtud, et vanu tegijaid jälle näha\nMari 6. september 2015 13:06\nVäga hästi tuli välja! Teistmoodi tehtud saade ja huvitavad teemad. Meeldis ka Tiina Pargi rahulik olek ja selge diktsioon.\nmina 6. september 2015 12:51\nja mna ei tahaks, et sa seda juhiksid. ausalt. Reet on lihtsalt igatepidi parem.\nIgate Pidi 6. september 2015 16:21\nTelevaataja 60+ 6. september 2015 12:47\nMulle tänane saade meeldis, oli palju loodut ja väga ilusaid kaadreid, eriti see, kus Tiina istus kivist pingil. Õige küll, iga üks jäägu oma liistude juurde. Tema reisisaated on väga huvitavad ja Reet teeb Prillitoosi saadet väga huvitavalt.


Väiketalunikud kraabivad põllult Urmase mädaheina - Tänane leht\nVara valla Tammevaldma talu upub bürokraatiasse ja veidratesse nõuetesse. Noortalunik Vallot Kaasik (vasakul) ja tema vend Fredi kaaluvad poolesaja lihaveise müümist. FOTO: Sille Annuk\nPõllu serval auravad värskelt pressitud rullid, mille sees hõõgub haisev ja hallitav ollus. Kui veel mõne aasta eest ei pidanud talunikud tegelema vihmas raisku läinud heina põllult kokkukraapimisega, siis nüüd nõutakse neilt ka seda.\nLöga ajas põllult kokku Vara valla Tammevaldma talu noorperemees Vallot Kaasik (32), sest PRIA ametnikud ei jätnud talle teist võimalust. Kaasik nimetab seda maaeluministri auks Urmase heinaks. «Urmase hein» võib iga hetk põlema minna, aga vähemalt on nõuded kenasti täidetud. Kätt rulli sisse toppides läheb talumatult tuliseks. Niiske hein kujutab endast süttimisohtu.\nKui «normaalne» heinarull on kuldkollane ja kaalub 200–300 kilo, siis need siin kaaluvad 700–800 kilo. Pressimise käigus vett muudkui voolas. «Kõrval põllul töötasid kombainide ja traktoritega teised mehed, kes küsisid, et mida sa teed – oled sa ikka kaine?» muigab Vallot Kaasik mõrult. Ja nii kokku oma 15 hektarit, 120 rulli ja rahakulu vähemalt tuhat eurot. Raisatud ajast pole mõtet rääkidagi. Selliseid mädanenud rullide ridu ja kuhjatisi näeb talupidamisel aitava noorema venna Fredi (28) kinnitusel mujalgi Tartu maakonnas. Juulis niideti hein maha, aga see läks raisku, sest vihm ei lasknud kuivada.


Sinised kuriteod. Esimene Ethan Bushi saagast | Praegune kirjandus\nDiana Millan | | Must romaan\n"Sinised kuriteod" on fantastilises saagas esimene Ethan Bushiga peaosas. Alates 2015. aastast Enrique Laso on suutnud haarata lugeja selle saaga poole, kus mängib agent Ethan Bush. Hetkel koosneb sari neljast raamatust, kuid lühikest aega ... Järgmisel nädalal tuleb viies osa pealkirjaga "Kus hinged puhkavad?" Kuid nagu sellest veel vähe oleks, peaks järgmine ilmuma umbes kuue kuu pärast. Nii et me ei jäta lugemist tulemata.\nEthan Bush on FBI käitumisanalüüsi üksuse agent, kuid mitte ainult keegi, vaid ka oma ala parim. Koos oma meeskonnaga seisavad ta silmitsi kõige kohutavamate ja räigemate lugudega. Selle saaga kaudu võime mõelda peategelase isiklikule kasvule ja kui vähehaaval hakkab ta oma hirmudega silmitsi seisma.\nTänased neli raamatut on "Sinised kuriteod", "Surnukehad ei unista", "Sinised draakonid" ja "Silmadeta lapsed" ja "Kurjad kuriteod". Kuigi on tõsi, et nende järjekorras lugemine on alati palju parem, autor jutustab lugusid nii, et neid saaks juhuslikult lugeda. Täna esitleme neist esimest.\n1 Sinised kuriteod:\n1.3 Muud kurioosumid\nJeffersoni maakonnas leitakse kaks noort naist mõrvatud päevade jooksul üksteisest. Mõlemad on leitud järve kaldalt. Kuid kõige kurioosne pole see, kuhu, kui mitte kuidas. Tundub, et mõrv on seotud teise kuriteoga, mis juhtus kakskümmend aastat tagasi ja jäi lahendamata.\nLinnas, kus kõigil on midagi varjata, annavad Ethan Bush ja tema konkreetne meeskond kõik, et mõrvar nende jubedate kuritegude taga avastada.\nPeategelane võib esmapilgul näida olevat ülitihe, edev ja mõnikord ebaeetiline tegelane. Ethan Siiski jutustab jutustaja ise loo mineviku vaatenurgast. See viitab juba sellele, et erinevate raamatute kaudu saab see noormees küpseks.\nMeeskonnaliikmed Liz, Mark ja Tom on samuti hästi läbi teinud. Igaüks oma vastavate omaduste ja ainulaadsete karakteritega ning täiesti vastandlik peategelase omale. Nad moodustavad endiselt vapustava meeskonna, täiendades üksteist.\nSee ei pruugi paljudele inimestele asjakohane olla, kuid romaani üks kurioossemaid fakte on sündmuste asukoht. Kohe pärast raamatu lugemist saate kontrollida, kas kõik asukohad on tõelised. Kui otsite Google Mapsist ja otsite teda tänavavaatest, leiate end nende kuritegude saidi keskelt.\n"Sinised kuriteod" on olnud 2016. aastal Amazoni üks enimmüüdud raamatuid. Kuid see pole parim uudis, autoriõigused on müüdud selle filmide kohandamiseks.\nVarsti räägime sellest läbimurde autorist ja fantastilisest saagast lähemalt.\nTäielik tee artiklini: Praegune kirjandus » Žanrid » Must romaan » Sinised kuriteod. Esimene Ethan Bushi saagast\nAnne Franki luuletus müüakse oksjonil 140.000 XNUMX euro eest\n6 suurepärast romaani, mis kirjutati rekordajaga


Pen tehnikat - täpne täiuslik küüned\nAsute siin: Küünte disain / Nail Art / Pen\nPen tehnikat - täpne nail art täiuslik küüned\nBaasvarustus pen nail art\nTehnoloogia õnnestub pen, mitmesuguseid tarberiistu on vajalikud. See eriline varustus nail art variant praktiline airbrush komplekt on saadaval meie poes. Järgmised vahendid on vajalikud põhilised seadmed:\n• Pen relv\n• Kolb kompressor Paisupaak\n• Ühendust voolik, näiteks nagu spiraal voolik\n• Otsak omanik\n• Puhastus komplekt\n• Vees lahustuvad värvid sealhulgas mustvalge\n• Pen nail art šabloonid\nSee seade on saadaval, töökoha, valmis, valmis nail art. Ohutult vältida värvi udu sissehingamine on soovitatav kasutada suu kaitsja. Kaitstud ala, tööjaama, ise nõuab helge ja pimestavad valguse küünte täiuslik seisukohad.\nHea küünte ettevalmistamisel parima tulemuse\nKüünte art saab alati ainult nii hea kui küünte ettevalmistamisel tehakse. Airbrush tehnikas akrüül või geel küüned või tugevdatud küünte kohaldamine on võimalik. Pind peab olema põhjalikult puhastatud, puhas ja kuiv. Isekleepuvad naha kaitse Mall Vaatamisväärsuse küünte takerdume sõrme kaitse. Nagu pöidla esimene küünte pritsida. Kohandada kompressori surve alustada Pen 1,5-2 baari kohaldada. Küünte vahemaa peaks olema umbes 4-5 cm.\nEemalda ideaalne pen nail art\nPen nail art töötab mitme Õhukese kihi. Seetõttu tulemused on eriti hea. Esimene samm on küünte varustatud primer. Valge läheb eriti hästi ja toob esile järgnevad kihti värvi. Esimene kiht kuivatab Pen šabloonid kasutada. Soovitud motiivi letile asetatud ja pressitud. Väike kogus kompressor paak on täis soovitud värvi, kauguse kohaldamisel võib vähendada pisut. Siin on kasutusel ka jälle mitu kihti.\nOn värvi kuivatatakse ja pihustatakse soovitud teemat, mall eemaldatakse hoolikalt pintsetid. Sõrme valvur on võimalik ka eemaldada. Täielik Pen nail art pitseeritakse top coat ja nii enne pleegib ja kriimustuste hästi kaitstud.


Liimi Trepid » Loovad Kaunistavad Ideed - 2019 | Nõuande viisard\nPõhiline Nõuande viisardStick trepid: kujutlusvõimeline disain kleebistega\nPange trepid kirjetega\nKaunistage trepid pildikleebiste abil\nKasutage liimimiseks taustapilti\nSeina tätoveeringud ei sobi ainult seintele, vaid annavad trepile ka täiesti uue kujutlusvõimelise näo. Kui kasutate kleebiseid tundlikkusega, siis olete tõeline pilkupüüdja, kes ka külalisi paelub. Oleme kokku pannud parimad ideed - lase ennast inspireerida!\nVertikaalsed tõusud sobivad eriti dekoratiivseks disainiks, nad on esmapilgul. Lisaks kannab see ala palju vähem, sest ta ei sisene. Kleebise vormis olevad kirjutised ja sõnad kujutavad endast ilusat disaini võimalust.\nMilliste sõnade ja sõnadega teie trepikodad märgistavad, sõltub täielikult teie isiklikest eelistustest. Osta kirjad individuaalselt ja koostage oma loosungid - või laske oma sõnad otse võrgus. Meie soovitused:\nMõistus paremale suhtumisele elule\nrikas ja naljakas hinnapakkumisi\nFilmide ja raamatute pealkirjad\nusklikele: Piibli tsitaadid\nSünnipäevad või muud numbrid\nLoomulikult sobivad pildi- ja fotomärgised ka trepi kaunistamiseks. Valik ulatub mängulistest kaunistustest fotorealistlikesse kujutistesse kuni geomeetriliste kujunditeni. Oluline on, et disain loob ühtse ruumilise pildi.\nSoovitame lisada trepikoja seina üldisele kujundusele, et paigutada kleebised nii, et seinad oleksid ka kaunistatud teise kleebisega. Kuidas oleks armas väike beebi, näiteks trepitakse trepist ja seintest?\nIsegi ilusad tapeedid sobivad vertikaalsete tõusude sidumiseks. 60-ndatel või 70-ndatel mustritel on nostalgilised paberipildid tugeva mõjuga ja juhivad igaühe tähelepanu.\nKuid ka peened lillemustrid või kaasaegsed motiivid teevad paberil trepist hästi. Kuid kunagi ei esita esineid, sest tapeet ei sobi põrandakatteks.\nPitseerige paberist püstikud läbipaistva lakiga, et nad saaksid lihtsalt mustuse ära pühkida.