Vooremaa Sarviline suus ja pikakõrvaline püksis\nSarviline suus ja pikakõrvaline püksis\nOnu Jaan, minu ema noorem vend, oli mees, kes ei saanud tundigi elatud, ilma et tal poleks tekkinud tungivat vajadust selle aja jooksul mitmeid-setmeid kordi “Kurat!” öelda. “Ma kohe ei või vandumata olla,” kinnitas ta, signeerides sellegi lause otse südamepõhjast tulnud sarvilisega.\nJaan oli surmkindel, et kui ta vanakuradit suhu ei võta, lähevad kõik ta tööd ja tegemised sinna, kust keegi pole tulnud ja kuhu kellelgi ka minna pole õnnestunud, isegi seebiga sissehõõrutult mitte. Muidugi nimetas ta sedagi paika õige nimega, põrutades sõna poolitavale r-ile otsa mitmekordselt põriseva rõhumärgi. Jaan oli ka seisukohal, et kui mehel kurat varnast võtta, annab see mõnel enesekaotuse hetkel sedavõrd julgust, et jänes püksist haavikusse kalpsab.\nHarjumuse jõud on määratu\nSiis aga sirgus Jaani poeg pudikeelsest lobekeelseks, kordas kuuldud ütlemisi kõneosava papagoi talendirikkusega ning serveeris varsti kuraditki nii söögi ette kui ka söögi peale. “Sa kuradi kurat, poisil alles nina maa küljes kinni, aga vannub nagu mees muiste ja mullugi,” kõlas onu Jaani hääles üsnagi arvestatav annus tunnustust ja isauhkust.\nKes aga võsukese kõnepruugist põrmugi vaimustust ei tundnud, oli väikese vanduja jumalakartlik ja korraliku kasvatuse saanud ema. Õuekase küljest murti sitke vemmal, torgati see perekambris siibriauku ja põngerjas pandi fakti ette, et nii mitu sarvilist tal päeva jooksul suust lipsab, nii mitu sirakat saab ta õhtul pükste alla.\nEt Jaani kui vana eluka jaoks oli vitsa väändimise aeg lootusetult otsas, esitati talle teistsugune hoiatus: “Nii mitu kuradit ütled, nii mitmeks ööks võid naisearmastusest suu puhtaks pühkida.” Jaani, kes omas üle Harju keskmise potentsi, kuid ei tavatsenud seda kasutada iial mujal kui omaenese abielusängis, pani naise esitatud ultimaatum järelemõtlikult kukalt kratsima.\nHarjumuse jõud on määratu, mistõttu tuli veel tükk aega ette, et perepoeg pidi kõhuli ja pereisa üksinda magama, lõpuks said aga nii väike kui ka suur vandumistõvest vabaks. Kui juhtuski peale tulema vastupandamatu isu “Kurat!” öelda, venitati, üks heleda tiiskandi, teine mahlaka baritoniga: “Kurrvastus!”\nNoor hakk õppis ka populaarse sõna ära\nKui jutt juba sealmaal, väärib meenutamist veel keegi, kes ennast esitledeski sarvilise abita hakkama ei saanud. See keegi oli noor hakk Jaak, kolme tähe ulatuses onu Jaani nimekaim, kelle mu klassivend Riho oli kodustanud ning koos sõpradega talle “selle maa keele” kõige populaarsema vandesõna kõla tutvustanud.\nMitmeid kordi lendas Jaak klassitoa avatud aknale, kuulutades, peake võluvalt viltu: “Kurrrat!” Õpetajanna lõi punastamise saatel kaht kätt kokku, et ah milline lubamatu tegu, keegi poetagune külajoodik on linnukesele halva sõna kätte õpetanud, mispeale hakk pea teisele küljele kallutas ja soostuvalt nentis: “Jaak, kurrrat!”\nPoisid itsitasid ja pidasid targu suu. Juhtus seegi kurb tõsiasi, et Jaak, arvates maailma olevat turvalisima paiga ja istudes keset õitsvat kevadet spordiväljakul korvpalliposti otsas, langes pikeeriva kulli saagiks, kui meil oli parajasti ajalootund ning me igavledes aknast välja vaatasime. Ütles Jaak oma viimased sõnad hakikeeles või läkitas enne surma lendu veel ühe krõbeda sarvilise, see jäi meile igavesti teadmata.\nMatsid jäävad ikka matsideks?\nEks kirutud ja kurja vannutud ole juba iidamast-aadamast alates ning meest, kes iialgi kuradit suhu ei võta, võib kohata kirikukantslis või seespool paradiisipiiret. Käsi laiutama paneb viimasel ajal aga asjaolu, et klassikalise sõimu kõrval on üha enam moodi läinud genitaalide kohta rahvuslikus kõnepruugis kasutatavad teisendsõnad. Öeldakse, et vannub nagu voorimees, aga vaevalt küll vingeimgi voorimees säherdust leksikat tarvitas, mida praegusaja põlvepikkunegi koolitükkidest soravamalt valdab. Kuulad vastu noort ööd kaubanduskeskuste juures aega viitvaid jõnglasi ning ei jõua ära imestada, et algkoolipoisid, kelle mehetunnus ulatub alles noku suurusjärku, pilluvad hooletu elegantsiga tolle ihuliikme vängekõlalisi sünonüüme.\nEi saa täismehedki igapäevases suhtlemises noist sünonüümidest üle ega ümber, ja nii juhtubki, et see vidin, mida mehed on sunnitud igal pool kaasas kandma, on rohkem ropu sõnana suus kui siivsalt tituleeritud asjapulgana trussikutes.\nAga…kuidas kelleltki, eriti noorelt põlvkonnalt viisakat väljenduslaadi oodata-lootagi, kui filmid, telesaated, teatritükid (jah, ka need) ja raamatud lausa kubisevad roppustest ja nilbustest. Seda nähtust näikse tervitatavat ja kultiveeritavat, ega muidu küündiks säärast tüüpi looming loetavuse-vaadatavuse edetabelite tippu ega omistataks sellele kõrgeid kultuuripreemiaid.\nMida lisada? Et matsid jäävad ikka matsideks? Et ropult rääkimine on hõbe, viisakalt väljendumine kuld? Võtan hoopis julguse kokku, et sõrme viibutada: “Saagem ometi kord rahvuseks, kellena elada on uhke ja hää! Kurrrvastus!”


Nordcity Center: jälgimisseade vähendas ületunde järsult - ITuudised\nJälgimisseade kasutuselevõtust alates on kadunud ettevõttes vaidlused ületundide, kilometraažide ja kliendivisiitide teemadel, ütles Nordcity Center OÜ tehnika direktor Urmet Itse.\n„Kasutame tõesti Oskando seadmeid ja sõidupäeviku teenust käesoleva aasta aprilli lõpust. Investeering kokku läks meie grupis maksma ca 100 000 krooni ja praeguseks hetkeks on see ennast juba ainuüksi otseste kulude läbi sisuliselt tasa teeninud,“ märkis Itse.\n„Lisaks muidugi kaudsed kulud. Nii lühiajaline investeeringutasuvus oli võimalik vaid tänu sellele, et üle 2/3 töötajatest on oma tööülesannete tõttu pidevalt või sageli ratastel,“ lisas ta.\nItse ütles, et investeeringu vajaduse tingis soov kaotada ära vaidlused sõidupäevikutesse pandud kilometraažide teemal. Pärast investeeringu tegemist ei ole meil vaja olnud vaielda enam teemal, kas Viljandist Tallinna on 175 km või 250 km.\n„Samuti soovisime kaotada ära vaidlused ületundide teemal. Jälgimisseadmete abil on võimalik täpselt näha, mis kell töötaja hommikul kodust välja sõitis ja mis kell õhtul objektil töö lõpetas ning sealt lahkus,“ ütles ta.\nItse sõnul vähenes ületundide hulk pärast seadmete kasutama hakkamist järsult. „Kui enne oli igal hooldustehnikul iga kuu vähemalt 20 ületundi, siis pärast seadmete tööle hakkamist ei tulnud kogu osakonna peale ka 20 tundi kokku.“\n„Tahtsime kaotada ära vaidlused isiklike sõitude hulga teemal. Alati oli ettevõttes vaidlus, kes kui palju isiklikke sõite teeb ja kui suures osas peaks siis isiklike autode kasutajatele kompenseerima varuosi või hooldust vms. Nüüd on kõik konkreetne ja selge,“ lisas Itse.\nSaame ülevaadet müügiosakonna käimistest. Kas käiakse klientide juures, naisega rannas või maal vanaema juures. Saame tõestusmaterjali klientide tarvis. Enne seda oli olukordi, kus hooldustehnik väitis, et ta käis kliendi juures, aga klient väitis, et siin pole keegi käinud, rääkis ta.\nPraegu puuduvad vaidlused ka teemal välisriikides töötavate töötajate tööajakasutamisest ning on olemas ülevaade selle kohta, kus üks või teine auto parasjagu asub.\n„Esimestel kuudel vähenes ka ettevõtte kütusearve silmnähtavalt ning kasvas järsult töötajate poolt hüvitamisele kuuluvate isiklike sõitude hulk. Mõned „kihutajad“ on juba saanud suulised märkused ja meeldetuletuse piirkiiruse kohta,“ tõdes ta.„Enne seadmete pealepanekut oli üldkoosolek, kus tutvustati seda plaani, seadmeid ja seda, mis välja hakkab paistma. Igaüks sai ise teha valiku: kas sõidab oma autoga ja saab iga kuu selle 1000 krooni maksuvaba kompensatsiooni, või paneme seadmed peale ning kulud hüvitatakse vastavalt reaalsetele kuludele," ütles Itse.\nKõik valisid viimase ja seni on kõik ka väga rahul, sest väga suur hulk vaidlusi kadus ära ja samuti vastastikuse usaldamatuse võimalus. Ettevõttes kehtib reegel, et ametisõidud kontrollitakse juhtkonna poolt üle, isiklikke sõite mitte. Seega on ka eraelu puutumatus tagatud, rääkis ta.\n„Puudustena võib nimetada sõidupäeviku üsna suurt igakuist kulu (kui on palju kasutajaid), sest Oskandol ei ole pakett-teenust kahjuks välja töötatud. Samuti esineb veel üksikuid apsakaid aeg ajalt tarkvaras. Samas kokkuhoid ületab hetkel kulud ja eks konkurents korrigeerib tulevikus ka hindu,“ märkis Itse.


SõJAVäE PINGIL SURUMINE - õPPUSE TEHNIKA, VARIANDID JA MõJUD - KOOLITUS - 2022\nSõjaväeline pingipress on üks parimaid harjutusi massi jaoks, kaasates õla ja lihaseid stabiliseerides. Sõjaväe pinkide vajutamist saab sooritada seistes, istudes, kangiga, kettlebellidega, hantlitega ja igal variandil on figuuri arengule veidi erinev mõju. Kontrollige, milles seisneb sõjalise pingipressi tehnika ja milliseid mõjusid see õppus annab.\nSõjaväeline pingipress on üks põhiharjutusi, mille põhjal saab üles ehitada jõudu ja lihasmassi. Lisaks sõjaväe pingipressile kuuluvad nende hulka: surmtõsted, kükid, kangiga sõudmine laskumises, lati vajutamine pikali heites, kangide pealetungid.\nSõduri pingil vajutades kangiga, kettlebellidega või istudes võite saada funktsionaalse jõu, hästi arenenud õlavöötme, anaboolse hormooni vabanemise ja enesekindluse süstimise.\nTutvuge selle harjutuse tehnika ja mõjudega, mida nn OHP võib tuua - üldine press.\nSõjaväeline pingipress - tehnika\nSõjaväepink vajutades seistes\nSõjaväe hantlitega pingipress\nSõjaväe pinkpress kettlebellidega\nSõjaväeline pingipress - millised lihased töötavad?\nSõjaväe pingil vajutamine - õppuse tulemused\nOHP lähteasend võib olla seistes või istudes. Kõigepealt arutame seisukohta.\nJalad peaksid olema õlgade laiuses või veidi suuremad. Hoidke põlved sirged, kuid lukustamata - nende roll on pakkuda pehmendust. Stabiliseerivad lihased, st südamik ja tuhar, tuleks pingutada. Haarake kangist nii, et küünarnukid moodustaksid kehaga 45-kraadise nurga. Hoidke randmeid küünarvarrede sirgena sirgena. Pärast kangide eemaldamist nagidest asetage riba rinna ülemisele osale.\nSõduri kangide väljapressimise tehnika\nKaalu ülespoole surudes peaksite kogu aeg kontrollima lihaspinget, pea on liikumatu ja silmad on suunatud otse ette. Juhtime küünarnukid kehast 45 kraadise nurga all ja lõpetame liikumise pea ja abaluude kohal kokku tõmmatud raskusega.\nMillele pöörata tähelepanu sõjaväe pinkide ajal?\nKulturismitreeningutel ei tohiks küünarnukid blokeerida, rasketõstetreeningutel aga. Teine erinevus kahe treeninguvõimaluse vahel on see, kus kang alla lasta. Lihaseid kasvatavad inimesed tahavad oma kiude kogu seeria jooksul pingul hoida. Sel põhjusel lasevad nad kangid täisnurga alla ainult küünarnukkidest, mis viivad kehast 90 kraadi. Inimesed, kes keskenduvad raskete koormate tõstmisele, näiteks treenivad topelttapmiseks, lasevad kangid algasendisse, st rindkere ülemisse ossa.\nÕlatreeningu ajal tuleks järgida üldisi ohutuseeskirju, alustades alati õlavöötme põhjalikust soojendamisest. Õlalihastele meeldib ka suur hulk kordusi ning seismine sõduri pingil vajutamise ajal aitab selgroolülide suurenenud pinget. Sel põhjusel on parem keskenduda suuremale helitugevusele seistes. Õige tehnika on samuti oluline element. Õlalihased pole altid petetud petmistele, eelistavad rohkem isoleeritust.\nTeine sõduri pinkipressi sageli kasutatav variatsioon on istuv versioon. Peale selle elemendi pole olulisi erinevusi originaalist. Paljud inimesed sooritavad seda harjutust Smithi masinaga, s.o populaarse pukkkraanaga. See võimaldab neil tõsta suuremat koormat, säilitades samas suhtelise ohutuse. Kahjuks on selle lahenduse puuduseks keha sunnitud ja ebaloomulik liikumisrada.\nSõjaväepink pressidega hantlitega\nTangu saab asendada hantlitega. Seejärel peab treeniv inimene keskenduma lihaste asümmeetrilisele tööle. Alati näitab üks käsi rohkem jõudu kui teine. Sel põhjusel on üksikute lihasrühmade suuruses erinevusi. Hantlitega töötades saate kompenseerida jõu ja lihase suuruse ebaproportsionaalsust.\nSõjaväelise hantlitega pingil vajutamise ajal saate teha ka variatsioone nimega Arnold Schwarzeneggeri leiutatud harjutus arnoldki.Hantlipressi liikumine üle pea tuleks läbi viia käte pöörlemisega. Alustame kaaludest, mida hoitakse nii, et pöidlad oleksid näo ees üksteisest väljas. Küünarnukid moodustavad täisnurga. Alustame pinkide vajutamist pöörleva liikumisega, mis asetab käed kehaga paralleelselt. See võimaldab tegeleda praktiliselt kõigi deltalihaste osadega.\nPeale hantlite saab kettlebelle kasutada ka pingil vajutamiseks. Need võimaldavad teil raskuskeskme nihutamise abil keha tööd tugevamalt kontrollida.\nPea kohal raskusi pigistades teeme sama liikumise nagu topelttapmiseks ette valmistavas versioonis. Alustame käsivarredele ja rinnale paigutatud veekeetjast. Seejärel sirutame käed nii, et need moodustavad kehaga 45-kraadise nurga ja hakkavad neid üles pigistama. Oluline on täielikult kontrollida rada, millel raskused ülespoole surutakse. Ka allapoole liikumine on täielikult kontrollitud - võime öelda, et tõmbame raskusi enda poole. See on matkimine liikumisest, mida me teeme, kui me ennast üles tõmbame. See võimaldab säilitada rohkem pingeid kogu kehas ja suurendab kogu keha funktsionaalse tugevuse arengut.\nSõjaväe pingil vajutamine - millised lihased selle harjutuse ajal töötavad?\nSõduri pinkipressi seisvas versioonis on kõige rohkem seotud eesmised deltalihased. Harjutuse ajal mängivad olulist rolli ka selgroogu stabiliseerivad lihased. Sel põhjusel on tunda selja- ja kõhupikenduste tööd. Mida rohkem me liigutust isoleerime, seda rohkem koormust kandub ainult õlgadele.\nSõjaväe pinkide jaoks on välja töötatud ka palju masinaid, mis võimaldavad erinevate haardega pingil vajutada. Haarde tüübi muutmine neutraalseks või käe laiuse muutmine mõjutab oluliselt lihasmassi ja funktsionaalsuse arengut.\nKuid see on tegelikult sõjalise pingipressi ainus eelis - pealegi on sellel õppuse variandil minu arvates ainult puudused. Selle valivad sageli inimesed, kes ei tunne oma keha ja tahavad oma kuju lihtsalt ja meeldivalt kujundada. Kuid koolitus on ennekõike tugevuse tugevdamine ja tugevdamine. Selleks sobivad kõige paremini vabaraskused.\nTeine ja kõige olulisem põhjus masinate vältimiseks on valesse liikumismalli sattumine. Igal inimesel on veidi erinev anatoomia ja seega liigub ta ka erinevalt. Masin sunnib kõiki töötama ühtemoodi, sageli vastuolus inimese struktuuriga.\nSildid: Toitumine Puur Harjutus\nVene kirurgi harjutused nimmepiirkonna valu korral\nCopyright 2022 https://women-doctors.org Sõjaväe pingil surumine - õppuse tehnika, variandid ja mõjud


Inimese esteetilisest kasvatusest – Vikipeedia\nInimese esteetilisest kasvatusest\n"Inimese esteetilisest kasvatusest" ("Über die ästhetische Erziehung des Menschen") on Friedrich Schilleri teos. See on 1795. aastal ilmunud kirjade vormis traktaat, mille teemad on Immanuel Kanti esteetika raamatus "Otsustusvõime kriitika" ja Prantsuse revolutsiooni kulg.\nAlgul tahtis Schiller raamatus pealkirjaga "Kallias ehk Ilust" kummutada Kanti väite, et ilu ja maitse on subjektiivsed. Intelligiibli ja empiirilise maailma, mõistuse ja meelelisuse dualismile Kantil vastab Schilleril paratamatuse ja vabaduse, meelelisuse ja mõistuse, kujutlusjõu ja tunnetusvõime, suva ja seaduse ning loomuse ja kultuuri mõiste kõrvutamine. Schilleri moraalifilosoofilised, antropoloogilised ja ajaloofilosoofilised mõtisklused on kõige põhjalikumalt esitatud kirjades "Inimese esteetilisest kasvatusest". Ta protesteerib nii valgustuse mõistuse sunnidiktaadi kui ka meelte või loomuse suva vastu. Schiller on pettunud Prantsuse revolutsiooni tulemustes ning vastustab nii aristokraatliku riigi suva kui ka rahva võimu, mis ei suutnud poliitiliselt vastata valgustuse nõutud mõistuse pretensioonile. Ta püüab seletada, miks Prantsuse revolutsioon nurjus ja Prantsusmaa ei toonud tõotatud humaansust.\n1 Tekke- ja väljaandmislugu\n2.1 Esimene kiri\n2.2 Teine kiri\n2.3 Kolmas kiri\n2.4 Neljas kiri\n2.5 Viies kiri\n2.6 Kuues kiri\n2.7 Seitsmes kiri\n2.8 Kaheksas kiri\n2.9 Üheksas kiri\n2.10 Kümnes kiri\nTekke- ja väljaandmisluguRedigeeri\nKirjad inimese esteetilisest kasvatusest lähevad tagasi Kirjadele Augustenburgi printsile, mille Schiller kirjutas veebruari ja detsembri vahel 1793. Kui need kirjad Kopenhaagenis Christianborgi lossi tulekahjus 26. veebruaril 1794 kaduma läksid, hakkas Schiller neid taaslooma, kuid suurte muudatustega võrreldes algse redaktsiooniga, millest on olemas ainult ärakirja ärakiri. Kirjad 1–9 ilmusid 1795 väljaande Die Horen 1. numbris, kirjad 10–16 selle 2. numbris. Viimased kirjad (17–27) avaldas Schiller juunis 1795 6. numbris pealkirjaga "Sulav ilu". Schiller kavandas luksusväljaannet Augustenburgi printsi jaoks, kuid see ei saanud teoks. Aastal 1801 ilmus traktaat "Ueber die ästhetische Erziehung des Menschen in einer Reyhe von Briefen" raamatu kujul kogu "Kleinere prosaische Schriften" 3. osana.\nKirjad sisaldavad tulemusi Schilleri uurimistest kauni ja kunsti üle. See aine on vahetult seotud parima osaga meie õndsusest ja lähedalt seotud inimloomuse moraalse õilsusega. Tema süda tunneb ja harrastab ilu kogu väge ning võtab uurimuses, kus sageli tuleb apelleerida tunnetele, kõige raskema osa enda peale.\nSchilleri ideed on ammutatud pigem suhtlusest iseendaga kui rikkalikust maailmakogemusest.\nJärgnevad väited rajanevad peamiselt Immanuel Kanti aluslausetel.\nNende ideede asjus, mis valitsevad Kanti süsteemi praktilises osas, on ainult filosoofid lahkarvamusel, aga inimesed on alati ühel meelel olnud. Kui need vabastada tehnilisest vormist, hakkavad need näima tavamõistuse aegunud ütlustena ja moraaliinstinkti tõsiasjadena, mille tark loodus on inimesele eestseisjaks seadnud, kuni selge taipamine ta täisealiseks teeb. Aga seesama tehniline vorm, mis tõe arule nähtavaks teeb, varjab seda tunde eest, sest arul tuleb sisemeele objekt hävitada, et see omandada. Nagu keemik, leiab ka filosoof ühinemise ainult lagundamise abil ja ainult kunsti piinade kaudu vabatahtliku looduse töö. Et põgusat nähtumust tabada, peab ta selle reegliga aheldama, selle ilusa keha mõistetesse hakkima ning hoidma selle elavat vaimu viletsas sõnaluukeres. Pole siis ime, kui loomulik tunne ei tunne end säärases pildis ära ning tõde näib analüütiku suus paradoksina.\nKa järgnevad uurimised võivad oma ainet meeltest kaugendada, kui need seda arule lähendada püüavad. Ilu kohta kehtib see veel enam kui moraalikogemuste kohta. Kogu selle maagia rajaneb saladusel. Kui kaob selle elementide vajalik ühendus, kaob ka selle olemus.\nVõib-olla ei ole õige aeg otsida esteetilise maailma seaduseraamatut, sest moraaliasjad on palju aktuaalsemad ning aeg nõuab filosoofilt tungivalt tegelemist kõige täiuslikuma kunstiteosega, tõelise poliitilise vabaduse rajamisega? Schiller ei taha töötada teise aja jaoks ning peab kohuseks oma ajastu vajaduste ja maitsega arvestada, nagu on lubamatu ignoreerida oma ringkonna kombeid ja harjumusi. Paistab, et ajastu hääl ei soosi kunsti. Sündmuste käik on andnud aja geeniusele suuna, mis ähvardab teda ideaali kunstist üha kaugemale viia. Viimane peab tegelikkusest eemalduma ja julgelt vajadust trotsima, sest kunst on vabaduse tütar ning saama eeskirja vaimude paratamatuselt, mitte mateeria hädavajaduselt. Praegu aga on inimkond vajaduse türanliku ikke all. Kasu on aja suur ideaal, mille kaalukausil pole kunsti vaimsetel teenetel kaalu. Isegi filosoofia ahendab kunsti piire ja kunst taganeb teaduse ees.\nNii filosoof kui ka maailmainimene jälgivad pingsalt poliitilisi sündmusi, milles usutakse inimkonna saatus kaalul olevat. Kas sellest vestlusest kõrvalejäämine ei reeda mitte laiduväärset ükskõiksust ühiskonna hüvangu vastu? Eriti peab see suur kohtuasi huvitama isemõtlejat. Küsimus, millele muidu on vastatud ainult tugevama õigusega, paistab nüüd olevat toodud puhta mõistuse kohtu ette, ja seetõttu võib end selle mõistusekohtu kaasistujaks pidada igaüks, kes suudab paigutada end terviku keskele ja tõsta oma indiviid liigiks, olles inimese ja maailmakodanikuna ühtlasi erapoolik. Ei otsustata mitte ainult tema enda asja, vaid tuleb ka kõnelda seaduste järgi, mida ta mõistusega vaimuna iseendale suudab dikteerida ja on õigustatud dikteerima.\nIlu ei ole võõras mitte niivõrd ajastu vajadusele kui ajastu maitsele. Selleks et seda poliitilist probleemi kogemuses lahendada, tuleb võtta appi esteetiline, sest vabaduseni jõutakse ilu kaudu.\nLoodus toimib inimese eest seal, kus inimene ei saa veel vaba intellektina ise toimida. Aga just see teebki ta inimeseks, et ta ei jää pidama selle juures, mis loodus temast tegi, vaid suudab samme, mis loodusel kavas olid, mõistusega tagasi pöörata, muundada paratamatuse töö oma vaba valiku tööks ning tõsta füüsiline paratamatus moraalseks.\nInimene toibub oma meelelisest unest, tunneb end ära inimesena ja leiab end riigist. Vajaduste sund on ta sinna paisanud, enne kui ta sai selle olukorra vabalt valida. Paratamatus tõi selle loodusseaduste järgi, enne kui ta seda mõistuse seaduste järgi tuua sai. Aga sellise looduslikult paratamatu riigiga ei saanud ega saa moraalne inimene rahul olla. Sellesama õigusega, millega ta on inimene, hülgab ta pimeda paratamatuse võimu, nagu ta paljudes teisteski asjades on oma vabadusega sellest lahku löönud, nagu näiteks sugulist armastust kõlbelisusega labasusest vabastades ja iluga õilistades. Nüüd loob ta loomuseisundi idee, mille mõistus kuulutab paratamatuks, seab seal lõppeesmärgi, mida tal tegelikus loodusseisundis ei olnud, ja postuleerib valiku, milleks ta tookord suuteline ei olnud, ja toimib nüüd nii, nagu ta hakkaks otsast peale ning oma selge taibu tõttu ja vaba otsusega asendaks sõltumatuse seisundi lepingute seisundiga. Pimeda suva vastupanu võib ta ignoreerida, sest pimedate jõudude tööl ei ole vabaduse jaoks autoriteeti ja kõik peab alluma lõppeesmärgile. Nii sünnib ja õigustab end täisealiseks saanud rahva katse muundada loomuriik kõlbeliseks riigiks.\nSee loomuriik (nagu võib nimetada iga poliitilist kehandit, mis ei tuleta oma korraldust mitte seadustest, vaid jõududest), on vastuolus moraalse inimesega, kellel pelk seaduspära peab teenima seadust, kuid on piisav füüsilisele inimesele, kelle jaoks seadused on ainult selleks, et jõududega kokku leppida. Aga füüsiline inimene on tegelik, kõlbeline inimene ainult problemaatiline. Kui nüüd mõistus loomuriigi ära kaotab, et oma riik asemele panna, siis riskib ta tegeliku füüsilise inimesega, ühiskonna olemasoluga pelgalt võimaliku ühiskonnaideaali nimel. Ta võtab inimeselt ära midagi, mis tal tegelikult on ja ilma milleta tal mitte midagi ei ole, ja näitab talle midagi, mis tal võiks olla ja peaks olena. Kui ta on inimeselt liiga palju oodanud, siis on ta temalt inimlikkuse nimel, mis tal puudu on ja mille puudumine tema olemasolu ei kahjusta, ära võtnud ka vahendid loomalikkuse jaoks, mis on ometi inimlikkuse tingimus.\nSellal kui moraalse ühiskonna idee kujuneb, ei tohi füüsiline ühiskond hetkekski lakata. Ühiskonna kestmiseks tuleb leida tugi, mis teeb selle sõltumatuks loomuriigist, mida tahetakse kaotada.\nSeda tuge ei leita inimese loomulikust iseloomust, mis on isekas ja vägivaldne ning on sihitud pigem ühiskonna hävitamisele. Seda ei leita ka tema kõlbelisest iseloomust, mis tuleb alles kujundada ja mida seadusandja ei saa mõjutada ega sellega kindlalt arvestada, sest see on vaba ega nähtu kunagi. Niisiis tuleks füüsilisest iseloomust kõrvaldada suva ja moraalsest iseloomust vabadus, viia esimene seadustega vastavusse ja teha teine muljetest sõltuvaks, viia esimene mateeriast kaugemale ja tuua teine mateeriale lähemale, et luua kolmas iseloom, mis on mõlemaga suguluses, sillutab teed jõudude võimult seaduste võimule ega takista moraalse iseloomu arengut, vaid on nähtamatu kõlbelisuse meeleline pant.\nAinult niisuguse iseloomu ülekaal mingil rahval saab teha kahjutuks riigi muutumise moraaliprintsiipide järgi, ja ka ainult niisugune iseloom saab tagada selle muutuse kestmise. Moraaliriigi rajamisel arvestatakse kõlblusseaduse kui toimiva jõuga, ja vaba tahe tuuakse põhjuste riiki, kus valitseb range paratamatus. Aga inimese tahte määrangud jäävad alati juhuslikuks ja ainult absoluutsel olendil langeb füüsiline paratamatus moraalsega kokku. Nii et selleks et kõlbelise käitumisega saaks arvestada, peavad juba loomulikud tungid viima kõlbelise iseloomuni. Inimese tahe on aga kohuse ja kalduvuse vahel täiesti vaba, ja sellesse ei saa ega tohi füüsiline sund sekkuda. Et see valikuvõime säiliks, aga jääks ikkagi jõudude põhjuslikus seoses usaldatavaks lüliks, peavad mõlemad ajed olema nähtumuste riigis täiesti võrdsed ning hoolimata vormi erinevusest peab tahtmise mateeria jääma samaks, nii et tema tungid on tema mõistusega piisavalt kooskõlas, et kõlvata universaalseks seadusandluseks.\nIga indiviid kannab endas algete ja kutsumuse poolest puhast ideaalinimest ja tema olemasolu suur ülesanne on selle muutumatu ühtsusega kõikides oma muutustes kooskõlas olla. (Märkus. Vt Johann Gottlieb Fichte "Vorlesungen über die Bestimmung des Gelehrten".) Seda puhast inimest esindab riik, objektiivne ja ühtlasi kanooniline vorm, milles subjektide mitmekesisus püüab ühineda. Inimene saab aja jooksul idee-inimesega kokku langeda kas nii, et puhas inimene allutab empiirilise inimese, riik kaotab inimesed ära, või nii, et indiviid saab riigiks, aja-inimene õilistub idee-inimeseks.\nÜhekülgses moraalses hindamises langeb see erinevus ära, sest mõistus on rahuldatud, kui tema seadus tingimusteta kehtib, aga täielikus antropoloogilises hindamises, kus vormi kõrval loeb ka sisu ja ka elaval tundel on hääl, tuleb seda arvestada. Ühtsus nõuab mõistust, loomus nõuab mitmekesisust, ja mõlemad seadusandjad vajavad inimest. Esimese seaduse sisendab inimesse äraostmatu teadvus, teise hävitamatu tunne. Kui kõlbeline iseloom saab end maksma ainult loomuliku iseloomu arvel, siis on haridus veel puudulik. Ja riigikord, mis saab ühtsust saavutada ainult mitmekesisust ära kaotades, on veel väga ebatäiuslik. Riik peab indiviidides austama ka indiviidide subjektiivset ja spetsiifilist iseloomu ega tohi kõlbluse nähtamatut riiki levitades nähtumuse riiki inimtühjaks teha.\nKui mehaaniline kunstnik annab vormitule massile oma eesmärgid, siis ta tarvitab kõhklematult vägivalda, sest loodus, mida ta töötleb, ei vääri iseenesest austust ning teda ei huvita tervik osade pärast, vaid osad terviku pärast. Sama lugu on kaunis-kunstnikuga, ainult et ta ei näita seda välja. Ta püüab silma, mis selle aine oma kaitse alla võtab, näilise järeleandlikkusega petta. Hoopis teine lugu on pedagoogilise ja poliitilise kunstnikuga, kes teeb inimesed endale ühtaegu materjaliks ja ülesandeks. Eesmärk pöördub ainesse tagasi, ja kuna tervik teenib osi, võivad osad tervikuga kohaneda. Hoopis teistsuguse austusega, kui kaunis-kunstnik teeskleb endal oma mateeria vastu olevat, peab riigikunstnik oma mateeriale lähenema, ja mitte puhtsubjektiivselt ja petuefekti jaoks meeltes, vaid objektiivselt ja seesmise olemuse jaoks peab ta säästma selle omapära ja isiksust.\nAga just sellepärast, et riik peab kujundama end iseenese abil ja iseenda jaoks, peab tema teostumiseks osad häälestatama terviku ideele. Et riik esindab puhast ja objektiivset inimsust oma kodanike südames, siis peab ta hoidma kodanikega sedasama suhet, mis neil omavahel on, ja saab nende subjektiivset inimsust austada ainult niivõrd, kui see on õilistunud objektiivseks. Kui sisemine inimene on iseendaga üksmeeles, siis päästab ta ka käitumise ülima universaliseerituse korral oma omapära, ja riik on ainult tema kauni instinkti tõlgendaja, tema sisemise seadusandluse selgeim vormel. Kui subjektiivne inimene vastandub objektiivsele inimesele rahva iseloomus nii kontradiktoorselt, et viimane saab võitja olla ainult esimest alla surudes, rakendab riik kodanikule seaduse ranget tõsidust ning peab vaenuliku individuaalsuse austuseta jalge alla tallama, et mitte selle ohvriks langeda.\nInimene saab endale vastanduda kas metslasena, kui tal tunded valitsevad põhimõtete üle, või barbarina, kui tal põhimõtted hävitavad tunded. Metslane põlgab kunsti ja tunnistab loomuse oma piiramatuks käskijaks; barbar pilkab ja teotab loomust, aga metslasest põlgusväärsemana saab ta sageli oma orja orjaks. Haritud inimene teeb loomuse oma sõbraks ja austab selle vabadust, pelgalt ohjeldades selle suva.\nNii et kui mõistus toob füüsilisse ühiskonda oma moraalse ühtsuse, ei tohi ta loomuse mitmekesisust haavata. Kui loomus püüab ühiskonna moraalses rajamises oma mitmekesisust maksma panna, siis ei tohi see moraalset ühtsust kahjustada; võitev vorm on ühtviisi kaugel ühetaolisusest ja segadusest. Nii et rahval, mis suudab paratamatuse riigi asendada vabaduse riigiga ja väärib seda, peab olema iseloomu terviklikkust.\nKas praegune ajastu, praegused sündmused, näitavad seda iseloomu?\nTõsi, arvamuse autoriteet on langenud, suva on paljastatud: tal on veel võimu, kuid mitte väärikust. Inimene on ärganud kauaaegsest ükskõiksusest ja enesepettusest, ja selge häälteenamusega nõuab ta oma võõrandamatute õiguste taastamist. Ta võtab ka vägivaldselt selle, millest ta enda arvates on ebaõiglaselt ilma jäetud. Loomuriigi ehitis kõigub, selle pehkinud alused kõiguvad ja paistab, et on olemas füüsiline võimalus seada troonile seadus, austada lõpuks inimest kui omaette eesmärki ja teha tõeline vabadus poliitilise ühenduse aluseks. Asjatu lootus. Moraalne võimalus puudub.\nMe näeme korraga metsikust ja loidust.\nAlamates ja arvurikastes klassides näema tooreid seadusetuid tunge, mis vallanduvad pärast kodanikukorra lagunemist ja ruttavad ohjeldamatu raevuga loomalikku rahuldust saama. Kuigi objektiivsusel oli põhjust riigi üle kaevata, peab subjektiivne inimsus jääma korralikuks. Kas tohib riiki selle eest laita, et ta ei hoolinud inimloomuse väärikusest, kui tal oli tarvis oma olemasolu kaitsta? Tema lagunemine sisaldab tema õigustust. Köidikutest vabanenud ühiskond ei rutta edasi orgaanilisse ellu, vaid langeb tagasi elementide riiki.\nTsiviliseeritud klassid pakuvad veel vastikumat vaatepilti: näeme loidust ja iseloomu rikutust, mis on seda nörritavam, et selle allikas on kultuur ise. Aru valgustus, mille üle peenemad seisused mitte päris õigustamatult uhked on, ei paista olevat meelsust õilistanud, vaid on pigem rikutust maksiimidega süvendanud. Me salgame loomust seal, kus tal on õigus, kuid võtame oma põhimõtted ikkagi loomuselt. Kultuur, mis on kaugel sellest, et meid vabastada, kujundab meis ainult uut vajadust. Füüsilise köidikud tõmbuvad aina hirmutavalt kokku, nii et hirm kaotada lämmatab kõige tulisemagi paremaks saamise tungi ja passiivse kuulekuse maksiimi peetakse ülimaks elutarkuseks. Nõnda kõigub aja vaim äraspidisuse ja tooruse, loomuvastasuse ja pelga loomuse, ebausu ja moraalse uskmatuse vahel, ja sellele seab mõnikord piire ainult halbade asjade tasakaal.\nSchiller ei karda, et on selle kirjeldusega ajastule liiga teinud. Ta ootab pigem vastuväidet, et see kirjeldus käib kõikide kultuurrahvaste kohta, sest nad kõik peavad targutamise tõttu loomusest ära langema, enne kui nad saavad mõistuse abiga tagasi tulla.\nAga tänapäeva inimsus on väga erinev kunagisest, eriti Vana-Kreeka omast. Me saame küll iga muu pelga loomusega võrreldes kiidelda harituse ja peenusega, aga kreeka loomusega käis koos kunst ja tarkus, ilma et loomus oleks nende ohvriks langenud. Kreeklased jätavad meid häbisse oma lihtsusega, mis on meie ajastule võõras, ning on ühtlasi meie võistlejad ja sageli eeskujud just neis eelistes, millega me end oma kommete loomuvastasuse puhul lohutame. Korraga täis vormi ja küllust, korraga filosofeerivad ja kujutavad, korraga õrnad ja energilised – niisugustena näeme neid suurepärases inimsuses ühendamas fantaasia noorust mõistuse mehelikkusega.\nTol vaimujõudude kauni ärkamise ajal ei olnud meelte ja vaimu vahel veel kindlaid piire. Luule ja spekulatsioon võisid vajaduse korral ülesanded vahetada, sest kumbki austas omal moel tõde. Mõistus tõmbas mateeria armastusega kõrgustesse kaasa. Ta küll lahkas inimloomust ja saatis selle võimendatuna jumalatesse laiali, ent ei kiskunud seda tükkideks, sest üheski jumalas ei puudunud kogu inimsus. Ka meil on inimsoo pilt indiviididesse võimendatult laiali saadetud, aga fragmentidena, mitte muudetud segudena, nii et indiviidid tuleb ükshaaval läbi käia, et soo terviklikkus kokku korjata. On kiusatus öelda, et meil avalduvad meelemõistusjõud nii lahutatult, nagu psühholoog neid mõttes lahutab, ning mitte ainult üksiksubjektid, vaid terved inimklassid ilmutavad ainult osa oma annetest, kuna teised on ainult tuhmi jäljena vihjatud.\nTõsi, praegusel inimpõlvel tervikuna on eeliseid ka võrreldes parimaga ajaloos, aga ükski tänapäeva inimene ei suudaks inimsuse võistluses üksikut ateenlast võita.\nMillest see tuleb, et indiviidid jäävad alla, kuigi inimsool tervikuna on eelis? Miks ei saa üksik tänapäeva inimene olla oma aja esindaja nagu kreeklane? Sest kreeklasele andis vormid kõike ühendav loomus, tänapäeva inimesele kõike lahutav aru.\nKultuur ise ongi uuemale inimkonnale selle haava löönud. Niipea kui laienenud kogemus ja määratletum mõtlemine tegi vajalikuks teaduste selgema lahutamise ning riikide keerukam kellavärk seisuste ja tegevusalade rangema eraldamise, kärises ka inimloomuse sisemine liit ja hukutav tüli lõhestas tema harmoonilised jõud. Intuitiivne ja spekulatiivne aru jagunesid nüüd teineteist vaenates eri alade vahel, mille piire nad hakkasid nüüd umbusklikult ja kiivalt valvama, ja vallast, millele oma tegevus kitsendati, tehti endale iseenda sees ka isand, mis sageli hakkas ülejäänud andeid alla suruma. Ühes inimeses laastab vohav kujutlusvõime aru vaevalised istandikud, teises lämmatab abstraheerimisvaim tule, mis peaks südant soojendama ja fantaasiat sütitama.\nSelle laose, millele kunst ja õpetatus sisemises inimeses aluse panid, tegi uus valitsemise vaim täielikuks ja üldiseks. Muidugi ei saanud riigi korraldus jääda lihtsaks, kui kombed ja olud lihtsuse kaotasid, aga see ei ülenenud kõrgemaks loomseks eluks, vaid mandus jämedaks mehaanikaks. Kreeka riikides sai iga indiviid elada sõltumatut elu ning saada vajaduse korral tervikuks, nüüd aga ilmus osav kellavärk, kus lõpmata paljudest elututest osadest on pandud kokku mehaaniline elu. Riik ja kirik, seadused ja kombed, löödi lahku. Nauding lahutati tööst, vahend eesmärgist, pingutus tasust. Inimene on väike fragment, mis on alatiseks aheldatud terviku fragmendi külge. Tema kõrvus on alati ainult selle ratta ühetooniline müra, mida ta ringi ajab. Temas ei arene kunagi välja tema olemuse harmoonia. Ta ei vermi inimsust selle loomuses, vaid temast saab tema tegevusala, tema teaduse pitser. Isegi see vaene, fragmentaarne osa, mis üksikuid lülisid veel tervikuga seob, ei sõltu vormidest, mida nad endale aktiivselt annavad (sest kuidas saaks nii nõudliku ja valgustkartva kellavärgi nende vabaduse hoolde usaldada?), vaid kirjutatakse neile vormulariga, mis nende vaba taipu ahendab, hoolika rangusega ette. Surnud kirjatäht esindab elavat aru, ja treenitud mälu on kindlam juht kui geenius ja tunne.\nKui riik teeb mehe mõõdupuuks ameti, kui ta austab ühes oma kodanikus ainult mälu, teises ainult tabeliaru, kolmandas ainult mehaanilist aru; kui ta ühe puhul rõhub ainult teadmistele, iseloomust hoolimata, teise puhul aga lubab suurimat arupimedust, sest tal on korravaim ja ta käitub seaduskuulekalt; kui ta vabastab inimese ekstensiivsusest, et ta viiks need üksikud oskused suure intensiivsuseni, siis pole ime, et meelemõistuse ülejäänud anded jäetakse hooletusse, et kogu hool pühendada üksikutele annetele, mis toovad au ja tasu. Jõuline geenius ei tee oma tegevusala piiridest oma tegevuse piire, aga keskpärane talent kulutab tegevuseks, mis on talle osaks langenud, kogu oma napi jõu, ja see ei saa olla tavaline pea, kellel hoolimata elukutsest jääb veel midagi harrastusteks üle. Harva vaatab riik sellele hea pilguga, kui jõud ületavad ülesanded või kui geeniusega mehe vaimuvajadus toob tema ametile võistleja.\nNii hävitatakse aegamööda üksik konkreetne elu, et terviku abstraktsus saaks vireleda, ja riik jääb kodanikele alati võõraks, sest tunne ei leia teda kuskilt. Et valitsev osa on sunnitud oma kodanike mitmekesisust klassifitseerimisega kergendama ja võtma inimsust vastu ainult esindatuna, kaotab ta selle lõpuks täiesti silmist, segades selle ära aru soperdisega; ja valitsetav osa ei saa seadustesse suhtuda teisiti kui külma ükskõiksusega, sest need on nii vähe suunatud talle endale. Positiivne ühiskond tüdineb lõpuks sidet alal hoidmast, mida riik tal teha ei aita, ning kollabeerub (nagu see enamikus Euroopa riikides ammu on juhtunud) moraalseks loomuseisundiks, kus avalik võim on vaid veel üks partei, mida vihkab ja petab see, kelle tõttu ta on vajalik, ja austab ainult see, kes saab ilma temata läbi.\nKas inimkonnal oli selle sisemise ja välise jõu surve all võimalik minna teist teed. Spekulatiivne vaim, mis taotles võõrandamatut omandit ideede riigis, pidi saama meeltemaailmas võõraks ja mateeria vormi nimel kaotama. Tegevuse vaimul, mis oli suletud ühetaolisse objektide ringi ning oli seal veel rohkem kitsendatud vormelitega, pidi tervik silmist kaduma ja ta pidi koos oma tegevusvallaga vaeseks jääma. Nii nagu esimesel on kiusatus modelleerida tegelikku mõeldava järgi ning tõsta oma ettekujutusjõu subjektiivsed tingimused asjade olemasolu konstitutiivseteks seadusteks, sööstis viimane teise äärmusse, hinnates kogemust üldse kogemuse erilise fragmendi järgi ja tahtes kohandada oma tegevusala reeglid igale tegevusalale. Üks pidi langema tühja peenuse, teine pedantse piiratuse küüsi. Esimene oli üksiku jaoks liiga kõrgel, teine terviku jaoks liiga madalal. Aga selle vaimusuuna kahjulikkus ei piirdunud teadmise ja valmistamisega, vaid laienes ka tunnetele ja tegudele. Meelemõistuse tundlikkus sõltub astme poolest elavusest, ulatuse poolest kujutlusjõu tundlikkusest. Analüütilise võime ülekaal peab paratamatult fantaasialt jõu ja tulisuse ära võtma ning selle rikkust vähendab piiratum objektide vald. Abstraktsel mõtlejal on seetõttu sageli külm süda, sest ta lahkab muljeid, mis puudutavad hinge ainult tervikuna. Tegevusemehel on sageli ahas süda, sest tema kujutlusjõud, mis on suletud tema elukutse kitsasse ringi, ei saa laieneda võõrale ettekujutusliigile.\nSchilleril oli tarvis näidata aja iseloomu kahjulikku suunda ja selle allikaid, mitte eeliseid, millega loodus neid korvab. Kuigi olemuse tükeldamine oli indiviididele halb, ei olnud inimsoo progress teisiti võimalik. Kreeka inimsuse ilming oli maksimum, millele ei saanud pidama jääda ja millest ei saanud kõrgemale tõusta. Ei saanud pidama jääda, sest aru oli kogunenud varude tõttu vältimatult sunnitud tundest ja kaemusest eralduma ning püüdlema tunnetuse selguse poole. Ei saanud kõrgemale tõusta, sest ainult teatud selguse aste on teatud külluse ja soojusega ühitatav.\nInimese mitmekesiseid andeid sai arendada ainult neid vastandades. See jõudude antagonism on kultuuri suur instrument, kuid ainult instrument, sest nii kaua kui see kestab, pole veel kultuuri. Ainult seeläbi, et inimeses üksikud jõud isoleeruvad ja omistavad endale eksklusiivse seadusandluse, satuvad nad vastuollu asjade tõega ning sunnivad ühismeelt, mis muidu toetub loiu rahuloluga välisilmingule, tungima objektide sügavusse. Kui puhas aru usurpeerib autoriteedi meeltemaailmas ja empiiriline aru allutab teda kogemuse tingimustele, kujunevad mõlemad anded täies küpsuses välja ning ammendavad kogu oma valla. Kujutlusjõud julgeb oma suvaga maailmakorda lagundada ja sunnib mõistust tõustma tunnetuse ülimate allikateni ning paratamatuse seadust kujutlusjõu vastu appi kutsuma.\nÜhekülgsus jõudude rakendamisel viib küll indiviidi vältimatult eksitusse, kuid inimsoo viib see tõeni. Ainult kogu vaimuenergiat ühte fookusse koondades ja kogu oma olemust ühte jõusse kokku tõmmates anname sellele üksikule jõule otsekui tiivad ja viime ta kunstlikult kaugele üle nende piiride, mis loomus paistab olevat talle seadnud. Kõik indiviidid koos ei oleks loomuliku nägemisvõimega iial välja nuhkinud Jupiteri kaaslast, mille avastab astronoomi teleskoop; inimese mõttejõud ei oleks iial küündinud lõpmatuse analüüsini ega puhta mõistuse kriitikani, kui mõistus ei oleks üksikutes selleks kutsutud subjektides üksikustunud, end igasugusest ainest vabastanud ning kõige pingsama abstraktsiooni abil tingimatusse pilgu heitnud. Aga kas säärane puhtasse arusse ja puhtasse kaemusse otsekui lahustunud vaim suudab suudab loogika ranged ahelad luulejõu vaba käigu vastu välja vahetada ning asjade individuaalsust ustava ja karske meelega haarata? Siin seab loodus ka universaalgeeniusele piiri, millest see ei saa üle astuda, ja tõel on niikaua märtreid, kuni filosoofia teeb oma esmaseks ülesandeks eksituse ärahoidmise.\nKui palju maailmatervik inimlike jõudude eraldi väljaarendamisest ka ei võida, ei saa salata, et indiviidid kannatavad selle maailmaeesmärgi all. Võimlemisharjutustega kujundavad nad endale küll atleetliku keha, aga ilu kujundavad nad ainult ihuliikmete vaba ja ühtlase mänguga. Samamoodi saab üksikute vaimujõudude pingutamine luua küll erakordseid inimesi, aga ainult vaimujõudude ühtlane temperatuur saab luua õnnelikke ja täiuslikke inimesi. Ja kuidas me suhtuksime möödunud ja tulevasse ajastusse, kui inimloomuse väljakujundamine nõudis niisugust ohvrit? Me oleksime olnud inimsuse teenrid, me oleksime mitu aastatuhandeid inimsuse heaks orjatööd teinud ja kannaksime oma sandistatud loomuses selle teenistuse häbistavaid jälgi, et järelsugu saaks viibida moraalse tervise eest õndsas jõudeolekus hoolt kanda ning oma inimsust vabalt edasi kasvatada!\nAga kas inimene saab olla määratud selleks, et mingi eesmärgi nimel iseennast hooletusse jätta? Kas loodus võis meid oma eesmärkide tõttu ilma jätta täiuslikkusest, mida mõistus meile oma eesmärkidega ette kirjutab? See ei saa nii olla, et üksikute jõudude väljaarendamine nõuab nende terviklikkuse ohverdamist. Ja isegi looduse seadus seda peaks nõudma, tuleb meil see terviklikkus oma loomuses, mille kunst on lõhkunud, kõrgema kunstiga taastada.\nKas peaks seda mõju ehk olema oodata riigilt? Ei, praegune riik ongi selle kurja esile kutsunud, ja riik, mille mõistus idees endale ülesandeks seab, ei saa olla selle parema inimsuse alus, vaid peaks ise sellel põhinema. Praegune ajastu ei ilmuta seda inimsuse vormi, mis on riigi moraalse parandamise tarvilik tingimus, pigem otse vastupidi. Kui siinsed põhimõtted on õiged ja kui kogemus kinnitab siinset oleviku kirjeldust, siis on katse riiki niimoodi muuta enneaegne ja iga lootus, mis sellel põhineb, asjatu, kuni lahutatus sisemises inimeses on kaotatud ja tema loomus on piisavalt arenenud, et olla ise kunstnik ning mõistuse poliitiline looming teoks teha.\nMõistus näitab oma füüsilises loomises ette, millist teed moraalses loomises käia. Alles siis kui elementaarjõudude võitlus madalamates organisatsioonides on leevendatud, tõuseb ta füüsilise inimese õilsa kujundamiseni. Täpselt samuti peab elementide tüli eetilises inimeses, pimedate tungide konflikt, olema rahustatud, jäme vastandumine lakanud, et tohiks mitmekesisust soodustada. Iseloomu iseseisvus peab temas olema tagatud ja allumine võõrastele despootlikele vormidele asendatud sündsa vabadusega, et mitmekesisust temas tohiks allutada ideaali ühtsusele. Loomuinimesele, kes oma suva seadusetult kuritarvitab, ei tohi tema vabadust näidata. Kunstlikult inimeselt, kes oma vabadust veel vähe tarvitab, ei tohi tema suva ära võtta. Liberaalsete põhimõtete kinkimisest saab terviku reetmine, kui see liitub veel kääriva jõuga ja tugevdab niigi liiga võimast loomust. Kooskõla seadusest saab türannia indiviidi vastu, kui see seob end juba valitseva nõrkuse ja füüsilise piiratusega ning kustutab viimsegi hõõguva aktiivsuse ja omapära sädeme.\nAja iseloom peab sügavast alandusest alles sirguma, et vabaneda loomuse pimedast võimust ja tulla tagasi looduse lihtsuse, tõe ja külluse juurde. See on ülesanne rohkem kui üheks sajandiks. Vahepeal võib mõni katse üksikutes punktides õnnestuda, aga tervikut ei paranda see sugugi, ja käitumise vastuolu jääb ikkagi maksiimide ühtsuse vastu tunnistust andma. Teistes maailmajagudes hakatakse neegris inimsust austama ja Euroopas seda mõtlejas häbistama. Vanad põhimõtted jäävad, aga need hakkavad kandma sajandi rüüd, ja rõhumisele, millele varem andis autoriteedi kirik, laenab oma nime filosoofia. Kas heidetakse end kohkununa vabadusest, mis oma esimestes katsetustes ilmutab end alati vaenlasena, mugava orjuse käte vahele või siis sööstetakse pedantsest eestkostest meeleheitesse viiduna loomuseisundi metsikusse ohjeldamatusse. Usurpeerimine apelleerib inimloomuse nõrkusele, mäss inimloomuse väärikusele, kuni sekkub kõikide inimlike asjade suur valitseja – pime jõud – ja lahendab väidetava printsiipide tüli nagu tavalise kakluse.\nKas tõesti peab filosoofia sellelt alalt julguse ja lootuseta tagasi tõmbuma? Kas see kõige tähtsam hüve peab jääma vormitu juhuse hooleks, sellal kui vormide võim igas teises suunas laieneb? Kas pimedate jõudude konflikt kestab poliitilises maailmas igavesti ja ühiselu seadus ei saa vaenulikust isekusest iialgi võitu?\nSugugi mitte. Tõsi küll, mõistus ei hakka selle toore jõuga ise võitlema, vaid valib välja kõige väärikama võitleja ning annab talle jumalikud relvad.\nMõistus on teinud kõik, mis ta teha sai: leidnud seaduse ja selle välja öelnud. Teostama peavad selle julge tahe ja elav tunne. Et tõde jõududest võitu saaks, peab ta saama ise jõuks ning panna end nähtumuste maailmas esindama tungi, sest tungid on aistivas maailmas ainsad liikumapanevad jõud. See, et tõde pole oma võitvat jõudu veel näidanud, ei tule mitte sellest, et aru pole osanud tõde paljastada, vaid sellest, et süda on end tõele sulgenud ja tungid pole tõe eest väljas olnud.\nMiks siis eelarvamused valitsevad ja pead on pimedad, kui filosoofia ja kogemus on nii palju valgust süüdanud. Ajastu on valgustatud, st on leitud ja kuulutatud piisavalt teadmisi, et vähemalt meie praktilisi põhimõtteid parandada. Vaba uurimise vaim on hajutanud luulumõisted, mis kaua aega juurdepääsu tõele tõkestasid, ja õõnestasid fanatismi ja pettuse alust. Mõistus puhastas end meelte ja sofistika petetest, ja filosoofia, mis meid alguses looduse vastu ässitas, kutsub meid valjuhäälselt ja tungivalt looduse rüppe tagasi. Miks me siis ikka veel barbarid oleme?\nEt asi pole asjades, peab meelemõistuses olema midagi, mis ei lase eredaimatki tõde vastu võtta ja veenvaimatki tõde omaks võtta. Üks vanaaja tark väljendas seda nii: sapere aude.\nJulge olla tark. On tarvis julgust, et võidelda loomuse inertsiga ja südame argusega. Sellepärast sündiski tarkusejumalanna Jupiteri peast täies relvis. Tal tuli rängalt võidelda meeltega, mis ei tahtnud magusast rahust välja tulla.\nSuurem osa inimesi on võitlusest viletsusega nii kurnatud, et nad ei suuda ette võtta raskemat võitlust eksitusega. Nad on rahul, kui nad ei pea ise mõtlemisega vaeva nägema, ning lasevad meeleldi teistel oma mõistete eestkostjad olla, ja kui neil on kõrgemaid vajadusi, haaravad nad januse usuga vormelite järele, mis riigil ja preestritel seks puhuks valmis on. Need õnnetud väärivad kaastunnet. Põlgust väärivad need, keda parem saatus vajaduste ikkest vabastab, aga kes ise ikke valivad. Nad eelistavad hämaraid mõisteid, mis lubavad elavat tunnet ning fantaasiat, mis moodustab omatahtsi mugavaid kujusid, tõe kiirtele, mis nende uneluste meeldiva illusiooni ära ajavad. Neile petetele on nad kogu oma õnne rajanud, ja tõde võtab neilt kohe ära kõik, millel on nende jaoks väärtust. Nad peaksid juba targad olema, et tarkust armastada: seda tundis juba see, kes filosoofiale nime andis.\nAru valgustus väärib austust ainult niivõrd, kui ta mõjutab iseloomu. Vähe sellest, mõneti ta ka lähtub iseloomust, sest tee pähe tuleb avada südame kaudu. Tundevõime väljakujunemine on seega tungivam aja vajadus, mitte ainult sellepärast, et see võimaldab paremat taipu ellu rakendada, vaid ka sellepärast, et see ärgitab taipu parandama.\nÄkki on siin ring? Teoreetiline kultuur toob kaasa teoreetilise kultuuri, aga praktiline on teoreetilise tingimus? Poliitilised parandused peavad lähtuma iseloomu õilistamisest, aga kuidas saab barbaarse riigikorra all iseloomu õilistada? Järelikult on selleks otstarbeks tarvis leida tööriist, mida riik ei anna, ja leida selleks allikad, mis jäävad kõige poliitilise rikutuse juures puhtaks.\nSee tööriist on kaunis kunst, need allikad avanevad selle surematutes eeskujudes.\nKõigest positiivsest ja inimlikest konventsioonidest tulenevast on kunst, nagu teaduski, vabaks mõistetud, ja mõlemad on inimese suva vastu täiesti immuunsed. Poliitiline seadusandja võib kunsti ala tõkestada, aga valitseda ta seal ei saa. Ta võib tõesõpra põlustada, aga tõde jääb püsima. Ta võib kunstnikku alandada, aga kunsti ei anna võltsida. On küll tavaline, et teadus ja kunst teenivad ajastu vaimu ning kunstniku maitse saab seaduse kriitiku maitselt. Kui iseloom on range ja kindel, siis valvab teadus rangelt oma piire ja kunst on reegli rangetes ahelates. Kui iseloom on lõtv, püüab teadus meeldida ja kunst lõbustada. Sajandite kaupa püüavad filosoofid ja kunstnikud tavalise inimlikkuse sügavustesse sukelduda, et tõde ja ilu ära tuua. Filosoofid hukkuvad seal, aga kunstnikud oma hävimatu elujõuga tõusevad võidukalt pinnale.\nKunstnik on küll oma aja poeg, aga häda talle, kui ta on ka ka selle kasvandik või koguni soosik. Heategev jumalus rebigu imiku õigel ajal ema rinna küljest lahti, toitku parema aja piimaga ja lasku kauge Kreeka taeva all täiseani küpseda. Meheks saanuna tulgu ta võõra kujuna oma sajandisse tagasi, aga mitte selleks, et seda rõõmustada, vaid kohutavana, et seda puhastada. Aine võtab ta küll olevikust, aga vormi laenab ta õilsamast ajast, koguni teispoolt aega, oma olemuse absoluutsest, muutumatust ühtsusest. Tema deemonliku loomuse puhtast eetrist voolab alla ilu allikas, mida pole nakatanud sügaval tema all sogaste keeristena ringlevate põlvkondade ja aegade rikutus. Tema ainelt võib tuju au võtta, nagu tuju on seda ka õilistanud, aga karsket vormi tuju muutused ei mõjuta. Inimsus on väärikuse kaotanud, aga kunst on selle päästnud ja tähendusrikastes kivides. Tõde elab edasi illusioonis ja jäljenduse järgi taastatakse algkuju. Nii nagu õilis kunst õilsa loomuse üle elas, sammub ta ka vaimustuses, kujutades ja äratades, selle ees. Veel enne kui tõde oma võiduka valguse südame sügavustesse saadab, püüab luulejõud selle kiired kinni, ja inimsuse tipud löövad särama, kui niiske öö on veel orgudes.\nKuidas hoiab kunstnik selle eest, et tema aeg teda rikuks? Põlates selle hinnangut. Vaadaku ta üles oma väärikuse ja seaduse poole, mitte alla õnne ja vajaduse poole. Vabana nii tühistest askeldustest, mis tahaksid põgusasse silmapilku jälje jätta, kui ka läbematust unistajavaimust, mis rakendab tingimatu mõõdupuud aja viletsatele sünnitistele, jätku ta arule see, mis on selle kodu – tegeliku vald. Tema aga püüdku võimaliku ja paratamatu liidust ideaali sünnitada. Seda väljendagu ta illusioonis ja tões, jäädvustagu oma kujutlusjõu mängudesse ja oma tegude tõsidusse, väljendagu kõikides meelelistes ja vaimsetes vormides ja heitku vaikides lõpmatusse aega.\nAga mitte igaühele, kelle hinges on see ideaal, pole antud loomerahu ja kannatlikkust, et vajutada seda tumma kivisse või valada välja kainesse sõnasse, et usaldada seda aja ustavatesse kätesse. Jumalik kujundamistung paiskub sageli vahetult olevikku ja tegevasse ellu, et moraalse maailma vormitut ainet ümber kujundada. Inimsoo õnnetus ja alandus kõnelevad tundva inimesega tungivalt, puhkeb entusiasm ning jõulistes hingedes püüab tuline igatsus kannatamatult tegutsema asuda. Aga ta ei tea, kas korratused moraalimaailmas solvavad tema mõistust või teevad hoopis enesearmastusele haiget. Seda näitab ind, millega ta taotleb kindlaid ja kiireid mõjusid. Puhtmoraalne tung on suunatud tingimatule, selle jaoks pole aega olemas, ja tulevik saab talle olevikuks, niipea kui ta peab olevikust paratamatult välja arenema. Piirideta mõistuse jaoks on suund ühtaegu päralejõudmine.\nNoor tõe- ja ilusõber, kes tahab teada, kuidas õilsat tungi oma südames hoolimata sajandi vastuseisust rahuldada, andku maailmale, millele ta toimib, suund hea poole, siis toob aja rahulik rütm arengu. Selleks tõstku ta õpetades maailma mõtted paratamatu ja igavese poole, muutes tegutsedes või kujundades maailma tungide esemeks paratamatu ja igavese. Luulu ja suvalisuse ehitis langeb, peab langema, niipea kui ta on kindel, et see kõigub, aga kõikuma peab see sisemises, mitte ainult välises inimeses. Oma meelemõistuse häbelikus vaikuses kasvatagu ta võidukat tõde, ja asetagu see endast välja ilus, et mitte ainult mõte teda ei teeniks, vaid ka meeled selle ilmingut armastavalt haaraksid. Ja et ta ei võtaks tegelikkusest eeskuju, mis tal tuleb sellele anda, siis ärgu ta mingu selle kahtlasesse seltskonda, kuni ta on kindel oma südame ideaalses kaaskonnas. Elagu ta oma sajandiga, aga ärgu olgu selle sünnitis. Andku ta kaasaegsetele see, mida nad vajavad, mitte see, mida nad kiidavad. Jagamata nende süüd, jagagu ta õilsa resignatsiooniga nende karistusi ja painutagu end vabalt ikke alla, millest ilma olla ja mida kanda on neil ühtviisi raske. Kõigutamatu julgusega, millega ta nende õnne põlgab, näitab ta neile, et mitte tema argus ei alluta teda nende kannatustele. Et neile mõjuda, kujutagu ta neid endale ette niisugustena, nagu nad peaksid olema, aga selleks et nende eest tegutseda, kujutagu ta neid endale ette niisugustena, nagu nad on. Nende heakskiitu otsigu ta nende väärtuste kaudu, siis äratab tema õilsus nende oma, ja nende õnne otsigu ta nende puudusi arvesse võttes, siis ei tee nende vääritus sihile jõudmist võimatuks. Tema põhimõtete tõsidus peletab neid eemale, aga mängus kannatavad nad selle veel välja. Nende maitse on karskem kui nende süda, ja siin tulebki tal kartlik põgenik kätte saada. Nende maksiime on tal asjatu rünnata, nende tegusid asjatu hukka mõista, aga nende jõudeoleku peal võib ta oma kujundavat kätt proovida. Ajagu ta suva, kergemeelsus, toorus ära nende lõbustustest, siis see kaob märkamatult ka nende tegudest, lõpuks ka meelsusest. Kui ta need leiab, ümbritsegu ta need õilsate, suurte, vaimurikaste vormidega, piiraku nad sisse suurepärase sümbolitega, kuni paistvus ületab tegelikkuse ja kunst looduse.\nInimene saab oma kutsumusest eemalduda kahel moel. Meie sajand käib mõlemat kõrvalteed ning on langenud nii tooruse kui ka loiduse ja äraspidisuse küüsi. Neist kahest eksimisest peab ilu ta välja tooma. Aga kuidas saab kaunis kultuur kahele vastandlikule puudusele korraga vastu seista, ühendades kaks vasturääkivat omadust? Kas ta saab metslasel loomuse aheldada ja barbaril selle valla päästa? Kas ta saab korraga pingule tõmmata ja lõdvaks lasta, siis kuidas on mõistlik temalt oodata inimsuse väljakujundamist?\nSee väide, et arenenud ilutunne peenendab kombeid, on ära leierdatud, nii et paistab, et seda ei pea uuesti tõestama hakkama. Toetutakse igapäevakogemusele, mis näitab peaaegu lausaliselt, et arenenud maitsega käib kaasas aru selgus, tundeerksus, liberaalsus ja isegi käitumise väärikus, arenematu maitsega tavaliselt vastupidine. Tavaliselt viidatakse kõlbelisemale vanaaja rahvale, kellel oli ka ilutunne kõige arenenum, ja neile poolmetsikutele, poolbarbaarsetele rahvastele, kes ei ole ilutundlikud ja kelle iseloom toores või karm.\nPärit leheküljelt "https://et.wikipedia.org/w/index.php?title=Inimese_esteetilisest_kasvatusest&oldid=6095614"\nLehekülje viimane muutmine: 2. mai 2022, 10:13\nSelle lehekülje viimane muutmine: 10:13, 2. mai 2022.


Ida-Viru maakond, Lüganuse vald, Lüganuse alevik, Kaldavälja\nKatastriüksuse pindala: 2.0612 ha\nKasutusala pindala: 2 ha\nSelgitus: rendile andmine, Kaldavälja kinnisasi, 43701:001:0311, pakkuja nimi\nkinnisasjale ulatuvad riikliku kaitse all olevate arheoloogiamälestiste Kivikalme (reg. nr 9042) ja Kivikalme (reg. nr 9043) kaitsevööndid, mille ulatus on 50 m mälestise väliskontuurist arvates. Mälestise kaitsevööndis kehtivad muinsuskaitseseadusest tulenevad kitsendused. Muinsuskaitseamet on andnud seisukoha, et senist maakasutust on lubatud jätkata, välja arvatud 10 meetri ulatuses mälestise välispiirist, kus ei ole põlluharimine lubatud. Kaldavälja kinnistule ulatub arheoloogiamälestiselt nr 9043 ligikaudu 6 meetrine ala, mille ulatuses ei ole põlluharimine lubatud;\nkinnisasja läbivad elektriõhulliin ja - maakaabelliin, mille kaitsevööndis kehtivad ehitusseadustikust tulenevad kitsendused;\nkinnisasi piirneb Purtse jõega, millest tulenevalt kehtivad kinnisasjal veeseadusest ja looduskaitseseadusest ning keskkonnaseadustiku üldosa seadusest tulenevad ranna või kalda ja kallasraja piirangud;\nkinnisasi asub Aseri fosforiidimaardla (reg.k nr 191) passiivse tarbevaru 28 ploki alal;\nKaldavälja kinnisasja kasutusala plaan ( 1.16 MB )\nKinnisasja kitsendusi vaata kaardilt. Kitsenduste kaart: 43701:001:0311


Copycat Panera Bread ™ brokoli-cheddarisupp - Ebatavalised retseptid\nVahusta segu ja puljong järk-järgult, lisades aeglaselt, et tükke ei tekiks. Lisa potti hakitud brokoli ja porgand. Lase supil kergelt podiseda, kata kaanega ja jätka hautamist 20 minutit, kuni brokoli ja porgand on pehmed.\nSõltuvalt sellest, kuidas oma suppi naudite, võite selle segu segada või jätta selle paksema versiooni jaoks segamata. Või jagage vahe ja segage ainult pool supist. Mida iganes valite, on see maitsev otsus.\nKui teil pole sukeldusmikserit, võite suppi segada väikeste portsjonitena püstmikseris või köögikombainis. Jätke segistile kindlasti väike ava, eemaldades korgi või jättes kaane veidi ajale, et aur saaks välja pääseda. Ja ole ettevaatlik - supp tuleb kuum!\nVaata videot: Instant Pot Whole Chicken + Easy Chicken Gravy Recipe\nPidu muulil Neljas juuli\nFall Spice Flip Retsept\nKartul karbonaadi ja kanarinnaga\n11 asja, mida te Hershey’st ei teadnud\nBaklažaani kaaviar / baklažaani kaaviar\nWine Spectatori 36. New Yorgi veinikogemus saabub sel nädalavahetusel Times Square'ile


Akt, Ado Lill E-kunstisalongis\nAkt, Ado Lill E-kunstisalongis Ado Lill omandas esimesed kunstialased teadmised 1950–1951 ERKI ettevalmistuskursustel graafik Allex Küti õpilasena. Seejärel õppis 1952–1957 Tartu Ülikoolis õigusteadust ning töötas Eesti NSV Ülemnõukogus juristina. Alates 1978. aastast täiendas end graafika ühisateljees Tõnis Vindi juhendamisel. Laiem tunnustus saabus 1985. aastal toimunud isikunäituse järel, millest kunstiajaloolane Evi Pihlak on kirjutanud: „Ado Lill on sisemiselt tugevalt laetud kunstnikunatuur, kes vajab enda väljaelamiseks mitmekesiseid võimalusi. Kogu vormilahendus mõjub vabalt ja sundimatult. “ Kunstniku hilisloomingu keskmes oli figuraalne kompositsioon, eelkõige naisakt. Ado Lill on rääkinud: „Olen püüdnud mõtestada akti kui eksklusiivset žanri – näiteks 19. sajandil moodustasid aktide klientuuri rikkad kodanlased, kes suutsid endale lubada sensuaalseid pilte nõndanimetatud kõrgetes stiilides. “ aastal Akt, Ado Lill E-kunstisalongis Lill Ado\nAvaleht > Oksjonid > 48. E-Kunstisalongi XLVIII oksjon > Akt\n2003. Segatehnika, paber. Lm 57x79. Signatuuriga.\nAlghind: € 500, lõpphind: € 2600\nAdo Lill omandas esimesed kunstialased teadmised 1950–1951 ERKI ettevalmistuskursustel graafik Allex Küti õpilasena. Seejärel õppis 1952–1957 Tartu Ülikoolis õigusteadust ning töötas Eesti NSV Ülemnõukogus juristina. Alates 1978. aastast täiendas end graafika ühisateljees Tõnis Vindi juhendamisel. Laiem tunnustus saabus 1985. aastal toimunud isikunäituse järel, millest kunstiajaloolane Evi Pihlak on kirjutanud: „Ado Lill on sisemiselt tugevalt laetud kunstnikunatuur, kes vajab enda väljaelamiseks mitmekesiseid võimalusi. Kogu vormilahendus mõjub vabalt ja sundimatult.“ Kunstniku hilisloomingu keskmes oli figuraalne kompositsioon, eelkõige naisakt. Ado Lill on rääkinud: „Olen püüdnud mõtestada akti kui eksklusiivset žanri – näiteks 19. sajandil moodustasid aktide klientuuri rikkad kodanlased, kes suutsid endale lubada sensuaalseid pilte nõndanimetatud kõrgetes stiilides.“\nAdo Lill Akt 2003 Segatehnika, paber Ado Lill omandas esimesed kunstialased teadmised 1950–1951 ERKI ettevalmistuskursustel graafik Allex Küti õpilasena. Seejärel õppis 1952–1957 Tartu Ülikoolis õigusteadust ning töötas Eesti NSV Ülemnõukogus juristina. Alates 1978. aastast täiendas end graafika ühisateljees Tõnis Vindi juhendamisel. Laiem tunnustus saabus 1985. aastal toimunud isikunäituse järel, millest kunstiajaloolane Evi Pihlak on kirjutanud: „Ado Lill on sisemiselt tugevalt laetud kunstnikunatuur, kes vajab enda väljaelamiseks mitmekesiseid võimalusi. Kogu vormilahendus mõjub vabalt ja sundimatult.“ Kunstniku hilisloomingu keskmes oli figuraalne kompositsioon, eelkõige naisakt. Ado Lill on rääkinud: „Olen püüdnud mõtestada akti kui eksklusiivset žanri – näiteks 19. sajandil moodustasid aktide klientuuri rikkad kodanlased, kes suutsid endale lubada sensuaalseid pilte nõndanimetatud kõrgetes stiilides.“


16.12.10219 (2006) Rimmu kyla rahvas käis kadrijooksus - Maavalla Koda\n16.12.10219 (2006) Rimmu kyla rahvas käis kadrijooksus\nKadripäeval käisid Rimmus tänavu nii noored poisid kui ka vanad\nKadrijooksus käidi kyll mitte koos ega korraga ja, tõele au andes, mitte joostes, vaid sõites. Ent rahvatuppa jõuti ikkagi korraga – laulma ja maiustama Anneli ja Leo Pälsingu ning Silja Roasto kypsetatud kadrihane, kirjutas Aino Nugis Lõuna-Mulgimaas.\nMihkli eestvedamisel, Viljo ja Taavi kaasabil, sõitis kymmekond “poiss-kadrit” bussiga tagasi oma koolikylla Heimtali, kust nad alles paar tundi varem olid tulnud. Aga nyyd olid neil koolikottides valged kleidid, seelikud ja rätid ning meelespeaks kadrilaulusõnad. Terve Heimtali lauldi ja tantsiti läbi ja saak oli hea: 12kilone kommikott ja peale selle kommiraha ka!\nInimesed olid lahked ja kadride kylaskäigu yle rõõmsad, ehkki mõned olid jõudnud kadripäeva unustadagi. Viimane aeg oli see tava taas ellu äratada, sest suurematel poistel, kelle karvased sääred valge kadriseeliku all nalja tegid, oli see viimane kooliaasta Heimtalis.\nKuna Heimtalis jäi kadrijooks juba öö peale, otsustati kodukyla läbi kammida järgmisel päeval. Paraku seal nii hästi ei läinud, sest Sammastes olid igas talus “lõukoerad” ymber maja ja mujalgi enamasti toad pimedad.\nKadrimemmed tegid aga bussiga ymbervallareisi Hallistesse valla korraldatud eakate kadripeole. Oli see vast sõit, milleks edasi-tagasi kulus kolm tunnikest! Minnes lauldi ka bussijuhile kadrilaulu, peol sooviti pererahvale „linikun lehmaõnne” ja “põuen poisteõnne”.


Säästlik priiskamine ehk kuhu me raha kaob |\nSäästlik priiskamine ehk kuhu me raha kaob\nmärts 1, 2019 märts 6, 2019 ~ Liivi\nViimasel ajal on palju kirjutatud säästmisest ja kuigi me enda arvates ka vähemalt üritame säästa, võiks kuus kuluvate summade kohta öelda, et me hoopis priiskame. Samal ajal ei ole me kuidagi silmatorkavalt hästi – elame väikeses alevis odavas neljatoalises korteris, sõidame tänaseks 10 ja 16 aastat vanade autodega, kodumasinad on samuti võrdlemisi vanad ja need kõik on valitud soodsaima hinna järgi, soojamaareise me lubada ei saa, erilisi firmariideid ei kanna ja nii edasi.\nKurta pole muidugi millegi üle, sest millestki me otseselt puudust ei tunne ja kopikaid me sõrmede vahel veeretama ei pea. Paraku ei jää midagi ka üle, kuigi sissetulekuid vaadates just kui võiks. Me teame, kus tuleb tolm, aga nii mõnegi kuu lõpus ei saa me aru, kuhu kadus raha.\nMa pean arvete osas tabelit, muud suuremad ostud olen ka kirja pannud, aga väikestele kulutustele pole palju tähelepanu pööranud. Jaanuaris pöörasin, panin iga viimse kulutuse kirja ning kuu lõpus numbreid kokku lüües mõtlesin, et oleks vist ka aeg uurida, mis asi see kogumispäevik on.\nMa ei tea, kas see oli nüüd puhas kokkusattumus või kuskilt kõrgemalt saadetud märk, et pärast seda kirjutati mulle ka Financerist ning tutvustati eelkõige lehekülje arvukaid säästmisnippe, mitte aga investeerimisrubriiki … Arusaadav, kui midagi ei säästa, siis pole ka midagi investeerida, eks.\nSarnaselt Lilliga jäi mulle esmapilgul mulje, et tegu on mingi kiirlaenupakkujaga, aga nii see ei ole, pigem pakuvad nad võimalust leida kiirelt parim laenu- või hoiusepakkuja. Võrdlesin näiteks autolaenusid ja kõige väiksemat intressi pakub seal Smsraha, mis esmapilgul tundub väga ebausaldusväärne, aga mine tea … Vanasti olid ka jutud, et kes Bigbankist laenu võtab, see enam ühestki suurest pangast laenu ei saa, sest Bigbanki tunti kui liigkasuvõtjat. Võimalik, et see varem nii oli ka, kuid autolaenu puhul tegi meile parima pakkumise just Bigbank, meie enda kodupank Swed pole iialgi ligilähedase intressiga tagatiseta laenu pakkunud.\nSmsraha puhul olen siiski skeptiline, ma ei hakkaks nende pakkumisest isegi konksu otsima, vaid välistaks laenuandja juba eos.\nLaenudest ja muudest kuludest rääkides, siis ma ei tee meie omadest suurt saladust ja toon välja enamuse jaanuari numbritest, sekka lisan veidi enda säästunõuandeid, mis on võimaldanud rohkem laristada.\nSee on ainus koht, kus ma detailidesse ei lasku, aga ütlen, et finantskohustustele kulub meil igakuiselt päris tugev number. Meil on kodu-, remondi- ja autolaen ning veel üks üsna kopsakas laen, mille 2017. aasta sügisel võtsime. Tol ajal saime juba kaaluda korteri müümist ja maja ostmist, aga selle asemel võtsime Soomes avanenud võimaluste osas riski, mille kuumakse on majalaenu vääriline.\nLaenude igakuine makse on küll suur, aga nende tähtajad kukuvad lähiaastatel, nii et laenusumma ise ei ole üüratu ning korterisse elama jäädes ei oleks laenuvabadus kaugel. Laenuvabadus kõlab küll hästi, aga suurem kodu kõlab veel paremini … Praegu on seis selline, et selle aasta sügisel võime uuesti kaaluda korteri müümist ja maja ostmist, iseasi, kas pank sama arvab ja kas siin sel ajal midagi osta on.\nTollest tugevast numbrist on 173 eurot laste müofunktsionaalse teraapia järelmaks, mis on pigem ettemaks, sest see ei sisalda endas intressi ja saab mõne kuuga makstud, kuid teraapia kestab ilmselt järgmise aasta kevadeni.\nKodukulud – 312,18 €\nJaanuaris oli kommunaalarve 208 eurot ja 39 senti, mis on isegi väiksem võrreldes veebruaris tulnud arvega (226,37). Vett kulub meil kuus keskmiselt 8 kuupmeetrit, jaanuari arvel vist selline number oligi. Veega me ei koonerda, aga samas seda ei larista ka. Muud kulud on juba vältimatud (ainuüksi aastaringne haldustasu koos prügi ja remontfondiga on 85 eurot), nii et kommunaalarvete puhul ainult vee pealt saaksimegi kokku hoida, aga siis läheks küll juba koonerdamiseks.\nElektrile kulus kokku 70 eurot ja 29 senti, sellest 32,96 oli võrguteenus ja 37,33 elekter. Seda näen harva, et elekter on võrguteenusest kallim, elektrihind on teinud lihtsalt korraliku hüppe, samas võrguteenuse pakett muutus jaanuarist soodsamaks. Saan tänu oma tabelitele tuua kohe võrdluseks eelmise jaanuari, mil võrguteenuse arve oli 34,48 ning elektri oma 23,92 eurot. Tarbimine on olnud üsna sarnane, 2017. aasta detsembris 561 ja 2018. aasta detsembris 553 kWh. Kokkuvõttes tarbisime nüüd 8 kWh vähem, võrguteenuse eest tasusime ka 1,52 eurot vähem, kuid elektri eest maksime 13,41 rohkem.\nFinanceri säästunõuannete all on olemas soovitus võrrelda elektripakette, aga ma soovitan võrrelda ka võrgupakette. Veel mõned aastad tagasi ma isegi ei teadnud, et võrguteenusel on samuti erinevad paketid, aga on ning seda avastades selgus, et me maksime enda tarbimise juures ebamõistliku paketi eest. Elektrilevi on õnneks nii lahke, et arvestab tarbimisajaloo järgi ise parima lahenduse välja. Kes pole kunagi oma võrgupaketi vastu huvi tundnud, siis sisenege Elektrilevi e-teenindusse ning avage “Võrgulepingud- ja paketid”, leiate sealt kogu vajaliku info.\nKuvatõmmis võrgupakettide maksumuse erinevusest meie tarbimise juures.\nMeil ongi Võrk 4, mis on parim lahendus, aga selles ma päris kindel ei ole, et meil parim elektripakett on, aga halb see ka ei tundu. Meil on 220 Energia börsihinnaga pakett, mis ei ole võrdlustabelis päris esimene, kuid sealses tabelis ennustatakse keskmiseks kuutasuks 26,18 eurot, mis on märkimisväärselt suurem meie 2018. aasta keskmisest kuutasust (21,97 eurot).\nKes soovib võrrelda enda kuludega, siis 2018. aastal tarbisime elektrit 4701 kWh (öötarbimise osakaal 44%) ning kokku maksime selle eest 565,48 eurot (võrguteenus 301,83 ja elekter 263,65).\nKui võrgu- ja elektripaketi pealt olemegi midagi säästnud, siis elektrit ennast me eriti ei säästa. Toast pikemaks ajaks lahkudes tuled kustutame ning pesu peseme või kuivatame sageli öötariifi ajal, kuid väiksemate arvete nimel saaksime teha kindlasti veel omajagu. Financeri nõuannete alt leidsin vaid paar nõuannet, mida me veel ei järgi, aga mida võiks (seadmete ooterežiimi vältimine, tolmuimeja asemel rohkem harja või mopi kasutamine) ja ka ühe sellise nõuande, mis küsimusi tekitab: “Säti külmkapp madalamale režiimile – külmkapp ei pea pidevalt kõige külmema režiimi peal töötama, eriti talvel.” See ei tundu väga tänapäevane nõuanne, sest enamikes kaasaegsetes kodudes pole talvel ilmselt midagi teistmoodi, või on?\nMinu vanaema jaoks on talvel mõned asjad teisiti, tema sel ajal külmikut ei kasutagi, asjad on kas köögi välisseina ehitatud jahedas kapis või kempsu (nagu tema ütleb) väga jahedas koridoris. Ei imestaks, kui sügavkülmutatud kraam on tal üldse õues lumehanges. Meie aga selliseid säästunippe siin kasutada ei saa, sest korter on talvel väga soe, rõdu meil pole ja lumehange variant oleks liiga ekstreeme, nii et külmik huugab igal aastaajal samal režiimil.\nElektri säästmise osas võiksin muidu vanaemalt nõuandeid küsida küll, tal ei kulu aastas ka nii palju elektrit kui meil ühes kuus …\nSee ei ole ehk päris kodukulu, aga siia alla lisan ka Telia TV + interneti, mille eest maksime jaanuaris 33,50 eurot, sellest 30,50 oli tavapärane kuutasu ja 3 eurot ühe filmi laenutamise hind. Kokku laenutasime tegelikult kolm filmi, aga kuna meil on Telia 1 lahendus, siis kaks filmi kuus on tasuta. Kui minna üle säästurežiimile, siis siit saaks kokku hoida 11,50 eurot, selleks tuleks loobuda salvestamisest, lastenurgast, ühest noppekanalist ja tasuliste filmide laenutamisest.\nTelefoniarved – 70,41 €\nTelia teemal jätkates, siis minu ja poiste ühine telefoniarve oli jaanuaris 64,29 eurot, mis on tavapärasest märgatavalt suurem, sest summa kogunes detsembris, mil oli “Inglite aeg” ja “Jõulutunnel” ja “Jõulusoojus” ja “Kodutunde jõulu-eri” …\nSilveri telefoniarve oli 6,12 eurot, mis on samuti tavapärasest suurem. Tema oli veel sügisel vanakooli mees, kellel telefonis mobiilset internetti ei olnud, nüüd on, aga töönumbriga.\nVeebruari arvel midagi väga ei erinenud, telefoniarved olid kokku 61,88 (lugemisõigused ja parkimised, mida eelmised arved ei sisaldanud).\nKindlustused – 81,80 €\nKodu- ja elukindlustuste igakuised maksed on meil praegu kokku 81,80 eurot, aga see summa kasvab nii märtsis kui ka juunis, sest meil on siis sünnipäevad. Vastates küsimustele “kas ma sellele ka mõtlen, mis saab, kui Silverile lennuk pähe kukub”, siis ei, ma sellele igapäevaselt ei mõtle, kuid korra kuus mõtlen ma sellele, kui palju selline kindlustunne maksab, sest mainitud summast moodustavad elukindlustused põhilise osa.\nEi kodu- ega elukindlustus ole koht, kust kokku hoida, aga seda väikeste eranditega. Kui me korteri ostsime, siis koos laenulepinguga sai sõlmitud ka kodu- ja laenukindlustus, mida me päris mitu aastat igasuguse nurisemiseta tasusime, kuid erinevaid võimalusi võrdlema hakates avastasin, et leidus ka soodsamaid variante ja seda pangasiseselt. Ma vahetasin Silveri laenukindlustuse märksa suurema kindlustussummaga elukindlustuse vastu ja kui ma õigesti mäletan, siis sedasi vähenes kuumakse 5 euro võrra.\nMingil perioodil oli Swedis ka kodukindlustus 25% soodsam, mistõttu oli vana lepingu lõpetamine ja uue sõlmimine igati kasulik, sest kuumakse vähenes ja samas lisandus vastutuskindlustus, mida minu mälu järgi esimeses lepingus ei olnud. Või oli see koduse vara kindlustus. Ühesõnaga mingid hüved tulid juurde, aga kuutasu langes, nii et kindlustuslepinguid tasub aegajalt uurida ja võrrelda.\nLiikluskindlustuse eest ei maksnud me jaanuris midagi, sest selle eest on odavam tasuda korra aastas, meil on kahe auto peale see summa ca 200 eurot. Financeri nõuanne on kasutada liikluskindlustuse soetamisel kindlustumaakleri abi ja seda ma teengi, ma võrdlen alati Iizi kodulehel kindlustuspakkumisi, AGA liikluskindlustuse soetan odavaima pakkuja kodulehel, sest seal on hind tavaliselt kuni 10 euro võrra soodsam.\nAutokulud – 445,50 €\nKahe auto tankimise peale kulus 313,50 eurot, sest jaanuaris oli tavapärasest rohkem sõitmisi, tavaliselt kulub bensiinile pigem 200-250 eurot (veebruaris kulus 241, kõike maha ei sõitnud, kuu lõpetasime peaaegu täis paakidega). Silveri auto on üsna ökonoomne, see võtab keskmiselt 7 liitrit sajale, minu oma võtab talvel kaks korda rohkem ja jaanuaris sai põhiliselt sellega sõidetud, teise me ei mahu lihtsalt terve perega ära.\nMõlemale autole ostsime veel 108,50 euro eest rattalaagrid ning 10 maksime selle eest, et minu autol üritati see ära vahetada. Paraku on see 10 aastat vana originaallaager nii lootusetult kõvasti kinni, et soovitati osta ka uus veovõll, mis maksab veel rohkem kui laager. Seda asja me veel vaatame, Silver on ise ka päris kuldsete kätega ja käsi ta õliseks teha ei karda, nii et ehk macgyverdab ta seal ise midagi.\nParkimistasudele kulus 13,50 eurot, sellest 9 maksime Coca-Cola Plaza parkimismajas, mis on puhas laristamine, aga väga mugav lahendus. Kino ise oli tasuta, see kompenseeris kõrge parkimistasu.\nLasteaed, kool, ringitegevused – 194,14 €\nLasteaia igakuine kuutasu kahe lapse eest on 40 eurot ja toitlustuse peale kulus jaanuaris 38,14 eurot. Kui lapsed ei puuduks päevagi, siis oleksid kuutasu ja toitlustus kokku veidi üle 100 euro, kuid sellist summat pole mina veel näinud.\nKoolipoistelt jaanuaris väljasõitudelt raha ei kogutud, seega kooli osas polnud tegelikult mingeid kulusid, kuid jalgpalli- ja maadlustrenni peale kulus 20 eurot. Täiesti naeruväärne summa, eks. Nii jalgpalli kui ka maadluse kuutasu on 10 eurot ja raha võetakse ainult esimese lapse pealt, järgmiste eest juurde ei küsita. Selle olematu raha eest käivad koolipoisid kaks korda nädalas jalgpallis ja kõik neli võivad kasvõi kaheksa korda nädalas maadlustrennis käia.\nLasteaialaste ringid läksid maksma 58 eurot, sellest 40 eurot oli ühekordne lauluringi tasu, 12 eurot on Neljanda jalgpallitrenn ja 6 eurot kulus lasteaias toimuvale võimlemisringile.\nLasteaialaste väljasõitudele kulus 38 eurot, sellest 5 eurot sain veebruaris tagasi, sest Kolmas oli väljasõidu ajal kodus haige. See 5 eurot läks paar päeva hiljem lasteaias toimunud etenduse peale, mis oli ka ainus taoline kulu veebruaris.\nLemmikloomad – 100 eurot\nSiinkohal ma senditäpsusega järge ei ole ajanud, sest me jagame merisigadega porgandit, kurki ja muud rohelist, kuid julgen arvestada selles rubriigis umbes 100 euroga. See summa ei kulu ainult kahe merisea peale, lisaks nendele on kodus veel kaks rotti ja kaks kassi. Kaks kaani ka, kuid nende peale kulub vaid paar liitrit vett kuus.\nÜks kass tunnistab ainult Natusan kassiliiva, mille hind on üle 4 euro ja neid pakke ostame kuus kaks või kolm, jaanuaris ostsime kolm. Sigade ja rottide allapanuks kasutan Cat`s Best Öko Plus graanuleid, millele kulus jaanuaris 20 eurot. Sellist hinda pakub K-Rauta, avastasimegi seda alles jaanuaris ning veebruaris ostsime neid graanuleid sealt juba 14 euro eest (kui kogu kaup oli 30% soodsam).\nNäriliste puhul tegelikult ei soovitata saepurugraanuleid, kuid need ei tolma, ei lõhna okaspuiselt ega ole jalgade all valusad, samas need paakuvad hästi ja hoiavad lõhna ideaalselt kinni, mistõttu on kõikvõimalikest proovitud variantidest see kõige paremaks osutunud. Rottidel on samad graanulid umbes kaks kuud puuris, koristan vaid paar korda nädalas paakunud tükid välja ning sellest piisab, allapanu on pikalt lõhnatu.\nKasside pehmele toidule kulub umbes 20 eurot kuus, nad mõlemad söövad igal hommikul ühe paki pehmet toitu, eelistatult Shebat, mida me ostame ainult sooduka ajal. Kuivtoidule kulub tavaliselt vähem, sest ostan 7-10kiloseid kotte, millest jagub kuni neljaks kuuks. Viimasel aastal olen ostnud rohkem 7kiloseid Applawse, millest on jagunud umbes kaheks ja pooleks kuuks (see teeb siis ca 17 eurot kuus). Muide, ma ostan kuivtoitu tavaliselt Aimarketi veebipoest, sest sealt olen leidnud kõige odavamad hinnad. Viimasest tellimusest on aga nii kaua aega möödas, et terve jaanuarikuu ostsime kassidele Coopist kõige kallimaid krõbinaid, kuigi need pole pooltki nii kvaliteetsed kui Applawsi omad. Kokku kulus jaanuaris kassitoidu peale üle 40 euro.\nNii umbes 25 eurot arvestan näriliste toidu peale, millest enamuse söövad ära merisead, neil läheb nädalas ikka mitu kurki ja jääsalatit. Õnneks hakkasid nad nüüd minu isa tehtud heina sööma, sellega säästame kena 10 eurot kuus, sest enne ei söönud nad muud kui peenekõrrelist poeheina.\nKindlasti annaks lemmikute pealt veel kokku hoida, me säästaksime juba sellega omajagu, kui lubaksime kassidel merisead ja rotid ära süüa. Nali! Kahjuks või õnneks ei söö me kassid isegi puhastatud lõhet, rääkimata mingitest karvastest haisuloomadest. Siiani nähtu puhul sööb rott ennem kassid ära, mis oleks ka muidugi suur sääst, sest kassid on kulukad ja rotid saaks neist päris pikalt söönuks …\nVeebruaris kulus loomade peale ilmselt veidi rohkem, sest graanuleid ostsime 28 eurot eest ja Applawsi suurele pakile kulus ca 39 eurot (seekord ostsin Kaup24-st, oli soodsam), aga nüüd peaksime märtsis, aprillis ja ehk isegi mais vähe soodsamalt hakkama saama.\nMeelelahutus, väljas söömine – 318,40 €\nPärnu väljasõidust kirjutasin juba põhjalikult, detsembris makstud majutust ja bensiinikulu mitte arvestades läks see maksma 222,90 eurot. Kuu jooksul kulus veel 95,50 eurot väljas söömiste, autosse kohvi ja saiakeste ostmise ning muu taolise peale. Kõik käigud mul enam peas ei ole, aga ühe korra kindlasti tegime BabyBackis aega parajaks, kui Kolmas Põhjakeskuse teisel korrusel sünnipäeval oli.\nVeebruaris läks samuti väljas söömiste ja kiirtoidu peale 95 eurot, lisaks käisime Silveriga kohtumajas teatrit vaatamas (20 eurot) ja mina käisin kaks korda vanematega kinos, millele kulus ainult 11 eurot (minu ja isa pilet, kui käisime kahekesi kinos), sest teisel korral ostsid vanemad piletid mõlemale filmile ja maksid kinni nii Gan Bei kui ka Süsi grilli arved, mis tähendab, et järgmisel korral ostan mina piletid ja teen lõuna välja.\nSünnipäevad – 230 €\nPeale selle, et Kolmas käis sõbra sünnipäeval, oli ka tal endal sünnipäev, mis läks maksma 135 eurot (Roosistuudio 4h rent 60, söögikraam koos tordiga umbes 75 eurot), lisaks kulus kingitusele 40 eurot. Minu ema ja Kolmanda sõbra kingitustele kulus 55 eurot.\nKui Kolmanda sünnipäevapidu oli selline asi, mida iga kuu ei juhtu, siis igasuguseid muid sünnipäevi juhtub nii sageli, et nendele kulub väga harva ainult 55 eurot kuus.\nVeebruar oli eriti haruldane kuu, lapsed olid enamuse ajast haiged, mistõttu jõudis lastest vaid üks oma sõbra sünnipäevale ja kingitusele kulus 14 eurot, kutseid saadi muidu rohkem. Märtsis on see eest meie enda peres kaks sünnipäeva (Silver ja Teine), nii et see teeb jälle veebruari tasa.\nPoearved – 626 €\nPoearvete osas on mul kõige väiksem ülevaade, ma ei ole kirja pannud, kui palju kulub meil juurviljadele, lihatoodetele, leivale või hügieenitarvetele, olen vaid kulunud summad kirja pannud.\nSelle 626 euro sees on kogu söögi-, hügieeni- ja majapidamiskaup, samuti igasugused juhuslikud ostud (riidepuud, ahjuvorm, jääkaabits jms). Me küll jälgime kollaseid silte ja aegaajalt ostame ka kukkuva kuupäevaga tooteid, mis on 50% odavamad, kuid laias laastus me poes kokku ei hoia – mille järele parajasti isu on, seda ostame, lihtsalt valime soodushinnaga variandi.\nPuu- ja juurvilja leti juures me siiski soodsamaid valikuid ei tee, sest kurgil ja kurgil ning õunal ja õunal on vahe. Samuti on vahe vetsupaberil ja vetsupaberil, rapsi- ja kookosõlil, margariinil ja võil, puurikana ja õrrekana munal, tavalisel ja täisterapastal, Colgate`l ja Ecodental, Bonuxil ja Tri-Biol ja nii edasi. On palju selliseid asju, mille puhul eelistame maitsvamat, pehmemat, puhtamat, lihtsamat või muul moel paremat varianti ja see annab rahaliselt tunda.\nMuidugi on ka palju neid hetki, kus allume isudele või laiskusele, nende pealt saaksime kindlasti vähemalt kolmekohalise summa säästa, üldse ei eitagi seda.\nVeebruaris kulus mõnikümmend eurot vähem, aga see pole mingi muutus, sest päevi oli ka vähem.\nMuud suuremad kulud – 254,40 €\nArvestan suurteks kuludeks kõik, millele on kulunud vähemalt 50 eurot: YTK aastamaks oli 92 eurot, juuksuri peale kulus 60 eurot (peale Teise käisid kõik juuksuris, Kolmas isegi kaks korda, kokku kuus külastust) hambaarsti juures kulus 52 eurot ja suur oli mu rõõm, kui selgus, et ainult sellega kõik piirdubki, aga pärast seda lagunes mul üks vana täidis ära, nii et veebruaris tuli uuesti hambaarsti külastada … Apteegis läks 50,40 eurot ja ma ostsin ainult vitamiine, D-vitamiinid maksid kõige rohkem, aga neid sai varutud ka mitmeks kuuks, sest see oli taas kõige soodsam lahendus.\nVeebruari muudeks suuremateks kuludeks olid hambaarst (minu lagunenud täidise parandamine ja Silveri ainsa augu remont läksid kokku 140,61 eurot) ja apteek, kuhu jätsime 74,20 eurot (sest lapsed olid terve kuu haiged, on endiselt).\nMuud väiksemad kulud – 195,40 €\nLotopiletite peale kulus 23 eurot, mis on sedasi kokku liites ikka päris suur summa, iganädalaselt bingopileteid ostes ei pane seda kulu tähelegi. Tagasi ei saanud ma midagi, kuid ma ei kaota lootust, lihtsalt märtsist panen oma lootused edaspidi selle ainsa pileti peale, mille nädalas ostan. Veebruaris ma nii veel ei talitanud ning lotopiletitele kulus 22 eurot, tagasi sain 6,50.\nSuusahooldused läksid samuti 23 eurot maksma. Ma olen nii algaja, et mina heast määrdest puudust ei oska tunda, see on rohkem Silveri teema, seega on see tema hobi maksumus. Minu hobi-blogi kuutasu ja Facebooki postituste sponsoreerimine maksid kokku 20,50 eurot. Veebruaris olid summad vastavalt 15 ja 7,50 eurot.\nLastetuppa ostetud seinavärv maksis 22 eurot, kolme poisi taskuraha oli umbes 20 eurot, Orgu kava samuti 20 eurot (uus kujundus on nii ebamugav, et ma pole siiani sellesse süvenenud), uue kaalu peale kulus 11 eurot (täiesti mõttetu ost, näitab samu numbreid, mis vana, nii et viimane ei olegi katki), Paavli kaltsukast ostetud kolm kleiti maksid 14 eurot, märkmikud 12 eurot, vähiravifondi püsimakse oli 10 eurot, WRC kuutasu 9 eurot, laste ristsõnad ja Täheke maksid 5,90 eurot ning rongipiletile kulus 5 eurot.\nVeebruaris ostsin Bon Merite kehakoorijad (ca 24 eurot) ja Turblissi juuksemaski (ca 22 eurot), unemaski endale ja veekindlad kõrvatropid Esimesele (kokku 18,55 eurot), kandsin Silveri Säästopankki arvele internetipanga kuutasudeks 15 eurot, ostsin lauamängu (12,34 eurot),minu arvelt läks endiselt vähiravifondi 10 ja Silveri arvelt WRC kuutasuks 9 eurot, umbes sama palju said poisid taskuraha, lisaks läks 7,80 eurot laste ristsõnade, koomiksite ja Tähekese peale.\nKui nüüd tagantjärele vaadata kõiki tehtud kulutusi, siis veidi tagasihoidlikumalt majandades oleksime saanud jaanuaris säästa umbes 400 eurot, totaalselt koonerdades ehk lausa 1400 eurot, nii et kui väga tahaksime, siis isegi saaksime soojamaareise lubada, ainult et me ei taha, Legolandi läheks aga küll.\nVeebruaris majandasime tavapärasemalt ja olude sunnil ka veidi tagasihoidlikumalt (lapsed haiged, kuskil käia ei saanud), tahtlikult veel säästa ei üritanud, kuid raha kulus umbes 750 eurot vähem. Tahtlikult säästes oleks vahe jaanuariga olnud neljakohaline number.\nTotaalselt koonerdama me ei hakka, aga veidi rohkem oma väljaminekuid peaksime kontrollima küll. Inspiratsiooni ammutamiseks lugesin läbi kõik 213 nõuannet, mis Financeri lehel välja on toodud ja ma ütleksin, et suur osa neist on tegelikult elementaarsed ja vähemalt pooled on meil kasutuses ka, kuid mingis osas me ikkagi priiskame. Meie üks suur viga on see, et me käime peaaegu iga päev poes, mõnel päeval isegi kaks korda ja enamasti mõtleme alles poes olles, mida õhtuks süüa teeme. See peab kindlasti muutuma.\nKulude kärpimisega alustasin eile, kui tühistasin ajalehtede lugemisõigused, loobusin mõnest Telia teenusest, vähendasin internetimahtu ja muutsin ära Silveri Tele2 paketi, millega säästame kokku 28,50 eurot. Ajalehtede lugemisõigused on küll toredad, aga ma ei jää millestki ilma, kui loen ainult ERR-i uudiseid. Internetimahtu pole me siiani ühelgi kuul ära kasutanud, kuigi oleme seda kasutanud ka kodus wifi asemel, mis on ilmselge priiskamine. Lastenurk on end ammu ammendanud ja Tele2 paketivahetusega säästetud 1 euro on ka raha.\nSee kokkuhoid avaldub muidugi alles aprilli arvetel, kuid märtsis saame püüelda poearvetelt säästmise poole, jälgida rohkem oma elektri- ja veekasutust, olla tervemad, et apteegis nii palju raha ei kuluks … Väljas söömise ja kiirtoidu osas võiksime ka poole väiksema summaga hakkama saada, kuid lastega kinno ja Jääaja Keskusesse kavatseme ikka minna, selliste asjade pealt me säästa ei taha.\nKui nüüd iga kuu aina paremini majandada, siis oleks Legolandi raha aasta lõpuks koos, aga kui pingutada hoopis selle nimel, et vahetada korter maja vastu, siis väheneks igakuine laenukoormus rohkem kui poole võrra, mis teeks järgmisel aastal juba mitu Legolandi.\nPs! Tegelikult ei saa öelda, et meil sissetulekutest kunagi midagi üle ei jää, küll ei jää pärast talve sellest ülejäägist midagi alles …\nPps! Postitus ei ole sündinud koostöös Financeriga, sest see oleks sündinud nagunii, aga seda andis hästi siduda Financeri koostööga, millega saan anda oma väikese panuse pere eelarvesse.\nFinancer on portaal, mille eesmärk on jagada rahatarkust, juhendada kindlustuse valimisel, aidata leida soodsaim laen või tasuvaim hoiukonto ja nõustada veel paljudel finantsteemadel. Leheküljelt leiab nõuandeid, kuidas säästa, kuidas käituda makseraskuste korra, kuidas alustada ettevõtlusega ja palju muud.\nPosted in elu ja olud, tühjendasin rahakotti\tfinancerkuhu raha kaobpriiskaminesäästminevõrgupakett\n< Previous Kodune veebruar ja mitmekülgne Pelle\nNext > Valimistest ja jagamistest\n7 thoughts on “Säästlik priiskamine ehk kuhu me raha kaob”\nmärts 1, 2019, 20:59\nEnamus neist nippidest on tõepoolest elementaarsed, kuid mõned on ka küsitava väärtusega. Näiteks see, et osta rohkem sokke, mitte ära pese neid natukese aja tagant. Lõppkokkuvõttes peab ju need sokid nii või naa puhtaks pesema 🙂 (Poolikult täis pesumasinal lihtsalt pole mõtet)\nSamamoodi see erinevate pagaritoodete ise küpsetamine, kui neid kulub tihti siis on see mõttekas, aga üksikul inimesel on söögikulu suhteliselt minimaalne.\nKõige rohkem aga ajas see naerma, et kütteperioodil ei tohi akent lahti hoida.\nmärts 1, 2019, 21:05\nMõned nipid on tõesti väga punnitatud, see sokkide osa oli mul juba ununenud, aga meelde jäi see, et võta auto järelt käru ära, kui seda vaja ei lähe. 😀\nAga mine tea, äkki need nipid on nendele paljukirutud lumehelbekestele, kes äkki ei oska käsitsi sokke pesta ja panevadki pooltühja pesumasina käima, kui sokid sahtlist otsa saavad. 😀\nmärts 2, 2019, 18:53\nIkka naeruv22rselt v2ike summa lasteaiale 🙂\nMa elan v2ikelinnas aga lasteaia tasu on kuus yle 100 euro ( t2pset summat ma ei m2leta kohe aga kindlasti mitte yle 140 euro ) . Odavamalt saab siis kui lapsed on kodus ja ma j6uan teatud kellaajaks teada anda et lapsed haiged . Tegelikult narr systeem , sest ega laps/ed teada ei anna millal nad kavatsevad haigestuda .\n6nneks on summa v2ike , kuna olen nii-6elda soodustuse saaja ( lasteaias k2ib rohkem kui 2 last ) .\nTelefoni arveid meil ei ole , ei kavatse oma peakest vaevata mingite lepingutega .\nMeie v6tame mehega 10 eurot + paketi peale ( x- arv sms´e ja k6nesid tasuta ) , vahest mees v6tab juurde , kuna tal palju helistamist aga seda harva . Laps saab kuus 3 euroga hakkama ja seda j22b ylegi .\nKasutame telefone vaid helistamiseks ja sms´ide saatmiseks . V2iksematel lastel ei ole veel telefone ja neid ei tule ka veel niipea .\nHasartm2nge ei m2ngi 😉\nMuid kulutusi ei viitsi hakata yksipulgi siia kirja panema ja kokkuv6tvalt meie pere saab odavalt hakkama .\nmärts 4, 2019, 10:48\nKui meil käis lasteaias rohkem kui 2 last, siis olid ka arved 100 ringi ja peale, seda siis 3 lapse peale kokku. Kohatasu on siin muidugi odav küll, seetõttu ilmselt ei ole laste arvule vaatamata selle pealt soodustust, on vaid toitlustuse pealt. 🙂\nTelefoniarvete osas, siis mõtlesin sellele ja tõesti pole lastel vaja praegust paketti, nii et nende numbritega lõpetan lepingud ja enda internetimahtu saan veel rohkem vähendada, mis teeb kokku veel 8 € kokkuhoidu. 🙂\nmärts 2, 2019, 22:47\nMeil 5-liikmeline pere ja üsna sarnased kulud, kuigi sa finantskohustusi ei avalda, siis kaldun arvama, et meil suurusjärk sarnane 🙂 kuigi jah, nt 2 lapse lasteaia kohatasu/trennid/ringid/logopeed Tallinnas küll mul hetkel 2x suurem kahjuks… Meie säästunipid on toidupoe kraami tellimine kulleriga ja maksimaalselt etteplaneeritult vähemalt 5ks päevaks. sul ei ole küll väikelinnas seda võimalust, aga see igapäevane poeskäimine oli meil ka vanasti ja kulude vahe tänasega on märgatav, niiet soovitan käia nädalas 1 suur etteplaneeritud toidukordade varustamine + 1 lisa väiksem käik jooksvate toiduainete jaoks. Aga muidu mõtlen täpselt samuti, vaatan küll alati sooduspakkumisi aga puu-ja köögiviljad, liha/kala, munad jms toiduained ostan ikka kvaliteeti silmas pidades jne. Ei hoia kokku ka laste ja pere kõikvõimalikku huvi-ja meelelahutuse pealt. Küll aga tarbime riideid jms asju oluliselt teadlikumalt kui varem, ostame ainult vajaduse tekkides jne. Meie jaoks on tegelikult suurim muutus, et oleme nüüd viljelenud igasugu säästuässade ja Kogumispäevikute tuules seda, et kuu algul kanname soovitud säästusumma teisele kontole, lisaks väiksema “sutsu” eraldi reisikontole ja majandame igakuise tavaolme siis oma eelnevalt loodud optimaalse eelarvega. Algul mees ütles, et talle ikka ei meeldi see, et enne palgapäeva võib niiviisi reaalselt kontol olla 0-10 eurot, aga nüüd just kiitis ka, et tegelikult see teistele kontodele tõstmine kuu algul on meie säästmist hüppeliselt kasvatanud ja säästupuhvri vaatamine korvab seda tunnet, mis tal kuu lôpus oma jooksvat kontot vaadates on 🙂\nmärts 4, 2019, 10:40\nKui meil oleks siin kulleri varianti, siis kasutaksin seda, ainuüksi juba seetõttu, et poes kohapeal levivad alati nii head sooja saiakese lõhnad (suures poes vast ei tunne seda, aga kohalikus väikeses Konsumis lööb lõhn juba välisuksel vastu 😀 ) ja nii need plaanivälised ostud tulevad … Mitte et mul üldse mingit plaani tavaliselt oleks. Märtsis katsume tublimad olla, täna jookseb neljas plaanimajanduse päev. 🙂\nLasteaed, ringid ja muu selline on siin tõesti väga soodne, olen selle eest väga tänulik.\nmärts 12, 2019, 09:52\nVitamiine vaata iherbist, seal saab ühe inimese aastase d-vitamiini varu umbes 10 euroga. Loomade toidud ja tarvikud tasub osta zooplus.fi-ist.\nLasteaed on teil ikka väga odav, mul käib üks laps lasteaias ja maksan 80 eurot kuus, söök on tasuta. Kui söögi eest ka pidi veel maksma olid arved 150 umbes, kohatasu oli ka siis natuke kallim. Trennid on ka meil alates 30 eurot kuu. Ise pean maksma 107 eurot kuus laste trennide eest, lisaks veel võistlustasud.\nVasta Danka-le Tühista vastus


Kuidas Põrandaküttega Põranda Kinni Panna 🔧 Näpunäiteid Kodu Paranemist. Tee Oma Käed - 2019\nKuidas Katuse Katusel Vilgub\nBetoonist keldrikorrus on kõige tõenäolisem kodus soovimatu niiskuse leotamiseks. See niiskus ei saa mitte ainult põhjustada hallitust ja baktereid, vaid see võib rikkuda ka ladustatud kaupu. Üks parimaid viise, kuidas vältida seda vedeldavat vett, on põrandate lõpetamine. Siin on viis sammu, mis aitavad teil protsessi läbi viia.\n1. samm - Puhastage ja katsetage põrandad niiskuse jaoks\nVõite otsustada värvata oma lõpetamata keldrikorruse, kuid võite küsida, kas peate selle ka pitseerima. On lihtne öelda, kas põrand tuleb enne selle värvimist pitseerida.\nKasutage kleeplindi ribasid, et kinnitada oma betoonpõrandale kilekotti. Veenduge, et kotti servad on betooni täielikult kinni pandud ja et need ei lase koti all oleva niiskuse eest pääseda läbi kinni jäänud servade. Jäta pitseeritud kott põrandale üleöö. Kui näete niiskust põrandal järgmisel hommikul, kui eemaldate kotti, tihendage põrandat enne maalimist.\n2. samm - plaaster ja täitke praod ja augud\nTäitke väikesed avad konkreetse plaastriühendiga. Kui leiate plaastri ühendi täitmiseks augud või praod, kasutage märjaks betooni või silti, et neid täita. Kui betoon on kõvenenud, levitage plaastriosa uuele betoonile ja laske öö jooksul kuivada.\n3. samm - kleepige tihendusklaas\nKasutades suurt pintslit, paigaldage tihendaja nurkade vahele seinte ja põranda vahel, kus te tõenäoliselt ei saa seda rullikuga rakendada. Kilevaba rulliga kasutage kleeplindit kogu pinnale. Jätkake hülgamisvahendi kasutamist ja levitamist, kuni loote märja ja särava välimuse. Lase pitseerija täielikult kuivada.\n4. samm - Värvige värvi ruumi nurkadele, nagu te tegi pitseerijaga. Kui olete nurkadega lõpule viinud, kasutage puhast rullit, et oma keldris põrandale paigaldada epoksüvärvi kattekiht. Lase katet kuivada. Tavalisel niiskusel peaks kuivatamine võtma 24 tundi. Niiskuskliimates võib kuluda kuni 2 päeva.\nKui esimene kiht on kuivanud, kandke teine värvikiht. Võimaluse korral võite kolmekihilist kanda kasutada.\n5. samm - tekstuuri lisamine\nVärvi ja tekstuuri lisamiseks oma keldrikorrusele piserdage pärast teise värvikihiga lateksi kiipe põrandale. Täida see samm, kui värv on ikka veel märg.\nPõhiline » Sisustus Home » Kuidas Põrandaküttega Põranda Kinni Panna\nSiseuksed kasutavad palju kuritarvitusi, isegi hoolikalt käsitsedes. Nad avatakse ja suletakse kümneid kordi iga päev ning siseruumide niiskuse, värvikihtide ja hulga muude probleemide tõttu võivad nad hakata kinni jääma, hõõrudes ukseraami vastu ja võivad isegi lukustumist peatada. Siseuksed, mis ei ole korralikult sulgeda, on kergesti parandatavad ja tavapäraseid probleeme saab parandada professionaalse tööle võtmisega.


Kes on Rastafari? - 2022\nKes on Rastafari?\nRastafari on religioon, mis asutati 1930. aastatel Jamaica's pärast Haile Selassie I kroonimist Etioopia keiserina 1930. aastal. Rastafari religiooni liikmed on tuntud ka kui Rastafari, Rastas, Ras või rastafarid. Kuid nad leiavad, et termin rastafaristid või rastafarism on solvav.\nSõnade entomoloogia Rastafari\nMõiste Rastafari on sõna Ras, mis on amhari sõna, mis tähendab pea ja Tafari, mis oli keiser Haile Selassie I eesnimi enne kui ta koronetiseeriti. Ras on nimi, mis on sünonüüm Etioopia ülemjuhataja või printsiga, samas kui Täfäri tähendab seda, keda jumaldatakse või kummardatakse. Enamik Rastafari religiooni järgijaid suhtub Haile Selassiesse I Jah Rastafariks Jumala Isa ja Kristuse teise tulekuga.\nRastafari kiriku ajalugu\nPaljud Rastafari religiooni osad jälgivad nende päritolu Jamaikaga koos Etioopia kultuuriga. Kristlus Etioopias jälgib oma esivanemateid Püha Markuse loodud Aleksandria kirikule. Mõned kristluse elemendid on Rastafari uskumustes, nagu Püha Kolmainsuse ja kõrgeima Jumala olemasolu, kes saatis oma püha kehastunud poja Yeshua (Jeesus) kujul maailma. Nad usuvad ka, et Jumal ilmneb Haile Selassie I jumalikus isikus. Kuigi rastafarlased nõustuvad Piibliga, usuvad nad, et sõnum on manipuleeritud ja saastunud.\nRastafari kasv ja selle teadlikkus rahvusvahelisel kasvas 1970. aastatel muusika žanrina populaarseks saanud reggae tõttu. Bob Marley oli reggae muusika tunnustamise keskpunkt, kuna tema edu laulukirjutaja ja lauljana oli tuntud kogu maailmas. Umbes 1997. aastal oli Rastafari hinnanguline arv maailmas umbes üks miljon. 2000. aastal oli umbes 5% Jamaican elanikkonnast, kes koosnes Rastafarist umbes 100 000 inimesest.\nRastafari kombineerib oma kanepi religioosset kasutamist kõrgete moraalsete väärtustega, mis ei vasta ühiskondlikule survele nagu sensuaalsed naudingud, rõhumine ja materialism (mida nimetatakse ka Babülooniks). Rastafari tunnustab Siionit, keda nad usuvad olevat Etioopiaks, mis on esivanem koht, kus inimkond esmakordselt sündis, ja ka Lubatud maa ja taevas maa peal.\nMõned Rastafarid ei tähenda ühtki nimiväärtust ega usulist sekti, toetades nii, et üks leiaks usu ja motivatsiooni elada õiges elus endas. Teised Rastafari, nagu Iisraeli kaheteistkümne hõimud, Nyahbhingi ja Bobo Shanti usuvad kindlalt Rastafari mõisadesse, samas kui mõnede seas on mõned üle-Aafrika ja afrocentrilised sotsiaalsed ja poliitilised ambitsioonid.\nRastafaril on kaks peamist religioosset tseremooniat, mis hõlmavad lihtsat kogumist, kus Rastafari kohtuvad Marihuaana suitsetamiseks ja aruteludeks. Isik, kes valgustab esimest marihuaanapulka või ürdi, peab ütlema lühikest lauset, seejärel piserdatakse ja pannakse ürdi edasi järgmisele inimesele, kes läheb ringi päripäeva. Kui sõda on, siis on ürd vastupidi. See tseremoonia sümboliseerib rääkimist Jumalaga, keda nimetatakse Jahiks. Maandamine on teine tseremoonia, mida tuntakse ka kui binghit, mis on tuletatud sõnast Nyabinghi, mis tähendab musta ja võidukat. Binghi on püha päev, mis on tähistatud pidu, marihuaana, tantsu ja lauluga, mis võib kesta paar päeva.


Toompark: tulemas on kümneid tuhandeid uusi kortereid | Adaur.ee: kinnisvaraturg peopesal\nMehe sõnul on masu-ajal tegeletud usinalt projektide ettevalmistamisega. “See muudab kokkuvõttes arendustegevuse vähemalt ajutiselt kiiremaks. See jälle on omakorda tegur, mis hoiab võimaliku hinnatõusu lähiaastate perspektiivis tugeva kontrolli all,” selgitas ta seoseid.\nArtikli autor on Anne Oja. Artikkel ilmus 10/05/2010 väljaandes Ehitusuudised.net.\n07.05.2010 Paisu tagant on tulemas suur hulk kinnisvaraprojekte\nKuna ärimehed on masu aega kasutanud uute projektide ettevalmistamiseks, on n-ö paisu tagant tulemas suur hulk uusi kinnisvaraarendusi, ütles analüütik Tõnu Toompark tänasel KV.EE online-pressikonverentsil. “Uusi projekte on turule tule\nTags: Anne Oja, arendaja, arendus, detailplaneering, ehitus, Ehitusuudised.net, hinnatõus, kinnisvara, kinnisvaraspetsialist, kontroll, korter, KV.EE, linn, luksus, planeering, projekt, Tallinn, tarbija, Tõnu Toompark, turg, uusarendus\nUuem uudis: Kinnisvarapakkumisi tuleb juurde ››