Sissekanded | Vikerkaar\nKiwa. Kummiliimiallikad. Tallinn: Tänapäev, 2021. 164 lk. 24.50 €.\nKiwa „Kummiliimiallikate“ tagakaanelakal on soe ja sügav saatetekst Jaak Tombergilt. See räägib nukrusest ja paratamatusest, huumorist ja hoost, postindustriaalsetest tühermaastikest ja hilissotsialistlikust imedemaast, romaani siirdeaja põrandaalusest sisust ja nüüdisaegsest retoorilisest vormist. Lõpeb see sõnadega: „Miski ütleb veel, et kõikidest oma teostest just selles on Kiwa kõige otsesõnalisemalt ja sirgjoonelisemalt poliitiline.“ Ja miski ütleb omakorda lugejale, et see lause on absoluutselt, viimse sõnani tõsi. Aga esiotsa on täiesti võimatu aru saada, miks see nii on.\nEsiotsa tekitab see raamat pigem hoopis hämmeldust, võib-olla isegi pahameelt. Reklaam on olnud uhke ja paljulubav: Kiwa on käinud oma raamatust väga põnevalt rääkimas pea kõigis olulistes kultuurisaadetes – luksus ja õnn, mis saab kirjanikule osaks haruharva. Kõlanud on võimsad, oma hermeetilisuses isegi veidi hirmuäratavad sõnad – neurorealism, küberruum, eksp, kiirendusfilosoofia, reivikirjandus, hauntoloogia, alkeemiline labor, humanoid, transgressioon, subjektiivne reaalsuse muutmine, psühhedeelia, progerokilaused, mandala, unetekst, postpunk, labürint, sensoorne tühik, kabalistika – mida veel tahta! Kummiliimi-oranž kaanekujundus on üdini stiilne ja vajutab silmapilk osavalt kõiki klahve ühe põlvkonna lapsepõlvenostalgiast kuni rõõmuni nõukaaegse noorteromaanihõngulise kirjatüübi leidlikust sidumisest läikleva liimilörakaga. Teose esitlus Sveta baaris oli seltskondlik suursündmus, kust ei puudunud avangardsed lavastused, tehnika viimast sõna esindav alternatiivmuusika ja kogu eesrindliku kultuuri-industry kõige õilsam osa. Muuhulgas sai tekst ka kirjanike liidu romaanivõistlusel EKSA ja EKI keele- ja stiiliauhinna; välja ei andnud raamatut mitte ehk ootuspärane kirjastus ;paranoia, vaid hoopis Tänapäev, mistõttu võiks valmis olla „menukiks“. Ja raamatu tutvustus lubab meile: „Tühistatud tulevik on kätte jõudnud. Salapärane agent saadab minategelase kadunud käsikirja otsima. Satutakse lagunevasse utoopiasse, kus seikleb ringi Alissa, kes on avastanud olmekeemia maagilised omadused. Sünnib kõige rajum tekst, mis kunagi eesti keeles kirjutatud. Vahetu küte ajule.“ See kõik on väga intrigeeriv.\nAinult et see aplombikas treiler ei paista esmapilgul olevat raamatuga mitte mingisuguses erilises seoses. Tõepoolest „seikleb“ raamatus „ringi“ Alissa, tõepoolest figureerib tekstis „agent“, tõepoolest jahivad kõik koos üht kadunud dokumenti – rühmapäevikut – ja tõepoolest on siin kokku varisevast Nõukogude riigist saanud silmipimestav küberpungi elementidega düstoopia, aga et sellest kõigest mingilgi määral aru saada, tuleb lehekülgi lugeda mõnikord umbes kakskümmend korda ühtejärge; ikka ei jää pildid justkui kinni, ikka pole selge, kus sa parajasti oled, millest päriselt jutt käib, kes on täpselt kes – ja kõige hullem: miks tegelikult üldse midagi öeldakse. Seda tühjust kokku varisevate sõnade karkassi taga, seda vaevu koos püsivat reaalsust ei saa ajada ka kummiliimi kaela, mida kõik selles lagunevas utoopias silmini täis on – ka kummiliim ei jää kinni; loomulikult on verbaalselt võimekas Kiwa ise öelnud, et ta tegelebki eimiskisusega ja et ta tegi meelega kõik hästi segaseks, aga see ei vabanda midagi – Andres Ehini või Ilmar Laabani luulest ei saa ka mitte midagi aru, aga ometi on kõik seal täiesti selge. Jah, tekst sisaldab tõesti lugematutes kogustes keele- ja stiilivigureid ja see on kõik tõesti „raju“, kuid miks on kass näiteks „ühesilmne ja sõjakas“ (lk 9)? Need on grammatiliselt samapositsioonilised, kuid semantiliselt üsna eri ooperitest pärinevad täiendid, neid peaks eraldama koma ja mitte sidesõna. See kass laguneb laiali nagu üks teine kass, Irvik, kellega „pole mõtet enne rääkida“, kui „on ilmunud ka kõrvad või vähemalt üks kõrv“. Näib, et see „ja“ on siin mängus hoopis teistsugustel põhjustel, nii-öelda vormi-täiteks, ja meenutab hoopis mingit hämarat „kirjelduse“ simulatsiooni meile kohustuslikust kirjandusest tuttavatest raamatutest. Või olgu, kass kassiks, aga miks on pioneerijuht „märgatavalt sorguvajunud, ent siiski üllatavalt aktiivne“ (lk 9)? Miks „ent“? Mis vastandus see selline on? Kas see pole hoopis tühi kest, mis imiteerib klassikalist tegelaste „iseloomustamist“? Tagab tegelasele „tunnused“? Või miks peavad olema nii paljude lausete keskel need kiilud, mis kohe rõhutatult mitte kunagi mitte mingit infot juurde ei too? Näiteks: „Alissa, kes oli talle –otseloomulikult– järgnenud“ (lk 13)? Kust tuleb „–otseloomulikult–“? Lugejal polnud tõesõna Alissa välismaalasele järgnemise osas mitte mingit ootust; tekstis polnud mitte mingit põhjust, mis selle adverbi lisamist oleks ajendanud. Grammatiliselt pole kiilu vaja, see on definitsiooni järgi lausega seotud üksnes sisulisel tasandil. Kas see pole hoopis kohustuslik parentees, sest niiviisi on juba Victor Hugo „Jumalaema kirikust“ saadik romaanides lauseid tehtud? Või miks nii palju keerulisi määruslauseid, mille olemasolu tegelikult mitte midagi olulist ei „määra“? Näiteks „Koer koos „Kevade“ vorstiga hõljus temast mööda, lastes aeg-ajalt justkui kogemata vorsti lahti, tehes paar uperpalli ja haarates siis roosa vorstilati kerglase mängurlikkusega, ent kindlalt tagakihvade vahele“ (lk 20)? Ja miks laiutavad nimisõnade ees ja taga need epiteetide loetelud, mille lõppu jõudes sul juba on silmist läinud, keda või mida üldse „karakteriseeritakse“? Miks „tähendusliku vaikuseni jõudnud ja kajadesse kummitama jäänud bänd“ (lk 48)? Ja miks täidavad lehekülgi kõik need väsitavad v-kesksõnad stiilis „liikumatult aknast paistev päikeseloojang“ või „üleni võdisev ja vibreeriv plasma“ (lk 66)? Kas mitte seepärast, et sel viisil saab genereerida omadussõnu praktiliselt millest iganes ja et see on väga literatuurne? Ja miks on siin need natuke kistud sõnaleiutised – Insener Sirge „muukosavus“ (lk 80) etc etc etc? Kas seepärast, et kirjandusteoseid on alati iseloomustanud „kujundlik sõnaloome“? Ja miks on siin igal sammul leida demonstratiivselt traditsioonilisi narratiivseid tüüpvõtteid – „Ja nüüd mulle meenus midagi“ (lk 30), „kord astunud Esimees ise tema töökotta sisse“ (lk 46), „Nagu arvata võibki, koputati just sel hetkel uksele“ (lausa lk 64, 86, 149 ja 150), „hiljem selguski, et“ (lk 42), „kui äkitsi kargas“ (lk 9) või „Aga midagi sellist ei juhtunud“ (lk 77)? Kas need markeerivad fabulatsiooni? Ja miks autori hääl muudkui sekkub? Näiteks: „Siinkohal loobun püüdlustest kontrollida iga sõna vastavust tegelikkusele“ (lk 39)? Või: „Haihtuvaid rotte nähes tundus Alissale, nagu oleks ta ketamiini teinud. (See ei saanud küll reaalselt võimalik olla, kuna tolle kõrgekvaliteedilise kemikaali leiutamiseni Briti kuninganna salateenistuse laborites oli jäänud veel oma viis-kuus aastakest.)“ (lk 18)? Kas see on nii, sest see on levinud troop? Annab tegevusele koordinaadid? Tagab autobiograafilise pakti? Ja miks peab see omnipotentne jutustaja, kes muidugi nagu kord ja kohus näeb kõigi pähe – „Alissa mõtles“ ja nii edasi –, vajalikuks pahatihti seletada, kuidas „sel ajal“ selle ja tolle kohta öeldi, kui tegelikult ta ei seleta mitte midagi? Näiteks: „Refrään oli ühtlasi ka loo ainuke vokaaliosa, mis oli identne loo pealkirjaga, mis ühtlasi kirjeldas totaalselt loo draivi –või üleüldist olemust, nagu tol ajal öeldi–.“ (lk 21, aga samasugused näited ka lk 10, 12, 13, 20). Mis valgust ja millele heidab remark, et „draiv“ oli kunagi „üleüldine olemus“, kui sellist võrdusmärki pole kunagi olnud? Kas sellised ekskursid keeleajalukku peavad üleval hoidma teise ajastu „reaalsusillusiooni“? Ühesõnaga, miks on siin kõik need kuidagi väga konstrueerituna mõjuvad võtted ja miks neil puudub tihti motiveeritus? Ning miks läbisegi kõik žanrid, kõik tekstiliigid, kõik ambitsioonid, kõikvõimalikud maailmad? Miks see tekst ei taha ennast justkui lugeda lasta ja mind kogu aeg välja viskab?\nJah, olgu, siin on tõesti terve müriaad 1980. aastate lõpule ainuomaseid keelereaale ja meie, 70ndatel sündinud „kadunud põlvkond“, kellest see raamat suures osas räägib – meie, kes me olime liiga noored, et „võitjate“ hulka jõuda, ja nägime ilmavalgust juba liiga hilja, et nõukogude lapsepõlv ka elamata jätta, oleme tänulikud, et keegi on kusagilt tühjusest taas esile mananud „kesakübarad“ (lk 16, 20), „tatarjannid“ (lk 21), „paaviani persed“ (lk 17), „õunapovidlod“ (lk 20), raglaanlõikega särgid (lk 20) ja kohutavad klooriga töödeldud teksad (lk 17). Meie, kes me olime justkui noored ja siis korraga täiesti iidvanad, lõksus kahe ajastu vahel, kukkunud kahe riigikorra vahele lõhesse – meie aeg on tõesti teatavas mõttes raisatud aeg, maha visatud aeg, millest rääkimiseks pole täna palju sõnu. Siin keegi seda vähemalt püüab ja see tekitab sooja tunde; siin võtab kuju kõigest sellest Pobedade ja Belamoride, välja mõeldud postpungi ja päriselt olnud pioneerijuhtide virvarrist tekkiv auguline, et siiski äratuntav meie lapsepõlve maailma kangas – ja peaaegu tekib tunne, et see siin on traumakirjandus.\nAga kokku on siin ikkagi midagi, mis justkui ei hakka tööle, kuidas heast tahtest pakatav lugeja ka ei pingutaks. See kõik tundub kuidagi korraga liiga kunstlik, liiga amatöörlik, liiga mehaaniline, liiga metoodiline, liiga kalkuleeritud ja liiga programmiline – või ei leiagi nagu õigeid sõnu seletamaks, mis see on, mis siin häirib. Kõik on justkui läbisegi suurema põhjuseta kokku kuhjatud ja samas ka natuke siira fännikirjanduse moodi, kus on vaid suur soov „teha nagu“, kuid mis ei saa jalgu alla. See oleks nagu kuidagi mingi kontseptsioon, dekoratsioonid, miski, mis peab midagi etendama – idee millestki, aga mitte see asi ise. Grammatiliselt küll koos püsivate vormide taga on tähenduse kõle tühjus, need sõnad justkui paistavad liiga läbi ja samal ajal jääb just tekst iseendale ette, tuletab end halvas mõttes meelde, tõmbab tähelepanu endale, aga lihtsalt füüsilise takistusena – mitte nii, nagu see juhtub peamiselt iseendaga tegeleva keelega poeesias. Siin on justkui hunnikus „kirjanduse tegemise“ tunnused – märgid, indeksid, sümbolid, rituaalid, aga mitte seda kirjandust ennast. Ja samas kirjutab siin justkui mingi katkine arvutiprogramm, sest tekstis leidub ka lohakusvigu – millest pole iseenesest ju mitte midagi, kui see on läbi mõeldud, kuid kui komad ja kokku-lahkukirjutused on kord nii, kord naa, siis näib, et seal taga justkui midagi polegi ja need ilmingud on täiesti suvalised, arbitraarsed. Kirjandusteose kui sellise esimene ja viimane maksiim on justkui: iga sõna loeb. Aga siin on kõik kuidagi juhuslik ja pilla-palla. Sa mõtled: kui multikunstnik Kiwa intervjuudes räägib, et ta unustab vahel ise ka ära, millist meediumi ta parajasti kasutab, siis kuidas ta ometi aru ei saa, et sõnu ei saa ritta panna samade seaduste järgi, millega komponeeritakse muusikat või luuakse pilte? Et lahedast kontseptsioonist – panen Alice’i seiklema väljamõeldud postpungi aega ja küberruumi asemel võtan kummiliimi – üksi ei piisa? Sa mõtled: kas see kõik on lihtsalt üle jala tehtud pull romaanivõistluse saboteerimiseks? Või ei teadnud autor isegi hästi, mida ta tegi? Või pole see raamat tegelikult mõeldud lugemiseks? On lihtsalt salakavalalt ristkülikukujuliseks disainitud raamatu fakt? Ja mingil hetkel tekib lihtsalt kahtlus, kas pole mitte Kiwa, professionaalne popstaar ja meediamanipulaator, ühe järjekordse eksperimendi korras „kirjandusrahvast“ saatanlikult ära lollitanud.\nKuid siiski tundub, et midagi on täiesti valesti. Kõik öeldu on justkui tõsi, aga samas – see pole see pole see. Kõik need võtted on kuidagi liiga hästi nähtaval, liiga selgelt „tehtud“ ja teineteise külge seotud – just nimelt liiga ilmselgelt kirjandus –, et mitte olla endast täiesti teadlikud. Kuhjata niimoodi peaaegu väljakutsuvalt metafoore, võrdlusi, kiile ja omadussõnu, kasutada neid peaaegu alla kriipsutades kõiki kombekohaseid „loo“ jutustamise võtteid, mängida toonitatult tsitaatidega, luua lugu ja siis see igas lauses tühistada – nii teeb ikkagi ainult keegi, kellel on peas mingi plaan. See asi siin ei ole süütu. Midagi teksti koes endas, viisis, kuidas see on kokku pandud, reedab mingit strateegiat, mis ei paista olevat see, mis meile alguses end näitas. Lugematud intertekstuaalsed viited teistele teostele – „Alice imedemaal“, „Faust“, „Lugu lendavate taldrikutega“, „Elektrooniku seiklused“, „Täna jälle me joome bensiini“, „Kaliif-toonekurg“, „Kolm lugu“, „Kolmanda planeedi saladus“, „Viis viimast“, „Kõigi olemasolevate bändide nimekiri“, „Kaart ja territoorium“ jne jne jne – annavad tunnistust sellest, et autor teab, kuhu ta end positsioneerib. Siin ollakse kodus filosoofias – mitte päris iga inimene ei tea, et „nõndaläinu“ (lk 29) tuleb Budhha kohta öelda eesti keeles just nõnda või et on olemas „abjekt“ (lk 17). Siin on täie teadmise juures loo algusse paigutatud epigraaf „kui ma lähen aina tagasi, kas ma jõuan siis ükskord kõige taha?“ (lk 9) – kirjanduse tunnus par excellence! Ja kogu see eneserefleksioon – näiteks „kõik jäid uskuma, kuna ma nägin välja täpipealt nagu printsess: unelmate poptipp, -täpp, -tärn, -punkt, -ruut, -joon, -kaldkriips, -ring, mitmete täpselt tsentris paiknevate aukudega -semikoolon jne“ (lk 90)! Ja kõik need mängud keeleregistritega, slängivariatsioonidega, tähtede järjekorraga sõnas („asula poest“ saab lk 50 „dooP alusA“), tühikuta mõttekriipsudega (läbivalt, vt eespool kiilu „–otseloomulikult–“ küsimust), koolonitega (näiteks kui positsioon lauses eeldaks punkti – „L6p:“ (lk 153), ja koolon ka seal, kus tal mitte kunagi mitte mingit asja ei peaks olema, nimelt raamatu lõpus (lk 160)!), arvutisümbolitega („KALDKR//PS“ lk 95, „#küünalnukk“ lk 105), kahe punkti sümboliga kolme või ühe asemel (lk 12 on näiteks „võtan hästisihitud välismaalase, .. ei.. siis ütlen komandörile, et tal on lõgismadu fanfaaris“, aga neid on palju), spetsiaalselt ebavajalikuks tehtud „toimetaja märkustega“ (lk 21), rõhukursiividega („Ega selles polnudki midagi nii väga imelikku“, lk 10), häälduse ja kirjapildiga („pankrok“, lk 88)) – need asjad on kõik teadliku inimese sulest; nii teeb ainult keegi, kellel on käsil mingi mäng. Ja lõpuks loomulikult need geniaalsed uri-d sõnade sees –„kuristikud“ (lk 17), „võimuringkonnad“ (lk 25), „diktatuuri“ (samas), „uuringud“ (lk 27), „kultuurimaja“ (lk 45), „surin“ (lk 47), „uuristama“ (lk 49), „figuurid“ (lk 50), „kurikuulsa“ (lk 70), „struktuuride“ (lk 83) jne jne jne –, mis sähvivad aina tihedamini teksti sisse nagu mingid teated kusagilt tundmatust paralleelreaalsusest ja mis tõesõna ei poe isegi mitte sõnade vahele, vaid lausa nende sisse, sinna, kus tähendus ennast alles loob, just praegu maailmaga kohtub, ja toob sellega esile mingi väga huvitava tekstiloomistasandi… Siin aetakse mingit hoopis muud asja…\nJa leheküljel 95 juhtubki see, et midagi juhtub ja lugeja satub korraga mingisse hoopis teise gravitatsioonivälja. Algab „Rühmapäevik“, imeilus ja kummaline refleksiivne tekst. Siin ei „tehta“ enam mitte mingisugust kohustuslikku kirjandust. Siin räägib kirjutamisest keegi „mina“, aga sellele minale pole tagatud mitte mingeid koordinaate, mingeid tegelase tunnuseid; kuigi ta räägib vaid „endast“, ei ole siin mingit „autobiograafilist pakti“ ja me ei saa isegi olla päriselt kindlad, et see, kes räägib, on inimene: „Loobudes soovidest ja ihadest, ei suutnud ma loobuda vaid soovist, et mu vasak /…/ enam ei sügeleks; kahtlemata küsisin korduvalt: kes see on, kelle vasak /…/ sügeleb ja vastus: see on mina, keda tegelikult ei ole olemas ja see, mis taandub olevale, on veidi allergiline tolmu suhtes. Aeg nõuab aega“ (lk 97). Siin pole mingit „karakteristikutega“ subjekti – siin pole isegi võimalik öelda, kelle või mille küljes see liikuv teadvus asub: „Tegu võib olla reetliku ja salakavala peaga, mis varjab enese eest oma tõelist olemust. Mis veereb ringi, põrkab üle mägede ja orgude, ujub jõgedes ja järvedes, tõuseb pilvedesse ja kaevub vaikse urinaga maa sisse“ (lk 112). Siin ei „ehitata“ lugu, ei „markeerita“ mingit fabuleerimist: „Seal, kus enne oli, ei saanud,“ ütles ta. „Ja nüüd ka ei saa“ (lk 96). Siin pole „rikast kujundikeelt“ ega „muhedat sõnakasutust“, keegi ei „puga minema“ (lk 59), ei „pane“ midagi „rotti“ (lk 17), ei „vala“ kellelegi „vasaksirget“ (lk 23). Siin ei „iseloomustata“, ei „konstrueerita“, ei „toestata narratiivi“.\nSiin püütakse lihtsalt nimetada asju: „Mis see on? Kohtlane jalutamiskoht. Mis see on? Üks seletamatu taipamatus. Mis see on? Üks kolisev koorem. Mis see on? Viska üks ja võta teist. Mis see on? Koolmekohal koolmeister koolnukangas. Mis see on? Narrimata aumees“ (lk 98). Siin proovitakse kirjutada kõikvõimalikel viisidel, näiteks riimidega: „see pole mingi argument, sest vilksatab siin autorent, kes vahib silma sisse nii, et nii ei oskaks koeradki, need koerad, kelle ilalõug on sinu enda mõttepõud“ (lk 107). Siin püütakse leida kaduma läinud tähti: „Kas juba saadeti s-i järele? Kus siin martipani pakutakse?“ (lk 123). Siin üritatakse arvutiklahve tabada pimedas: „Egas ma tost ei hooligi, proovin nppd kirjutada täuesriu pumedas ja see tundub yllatavalt hästi vlja tulevatt, kuni tulemust nöäha ei ike“ (lk 124). Siin katsetatakse erinevaid kirjutusviise – piibellikku, poeetilist, pajatuslikku, paatoslikku – ja vahetatakse neid nagu sokke. Siin mõeldakse teksti loomise tingimuste üle: „Tuleb kirjutada selgelt ja arusaadavalt, kuigi vaevalt keegi seda kõike siin dešifreerima hakkab, ent kirjutades tuleb tahtmine „minna nii“ – lahti hargneda, semioosist väljuda, voolata kaasa joone siuglemisega, jälgida delta kujunemist, lastes ise lahti algul aerudest, siis ka paadist“ (lk 116). Siin peetakse aru, mida kõne võib tähendada: „eesmärgid on püstitatud nagu valmis ader põlluservas, millel ei ole midagi ühist selle adraga, mis on tegelikult põlluserva püstitatud, kuigi keegi ei oska öelda, miks selline riist üldse peaks seal olema, ajal, kui meil on niipalju muid probleeme, kui me tegelikult ei tea, kes me oleme või miks me oleme tulnud siia kuulama seda tühja pead, kes kõnepuldi taga tõuseb ja vaob ja uperpallitab“ (lk 97). Siin tuuakse esile kirjutamise protsess, põletav küsimus teksti kulgemisest endast. Siin on vaid autori hääl, mis üritab loetleda komponente, millest kirjutamine koosneb. Siin keegi ei „seikle“, ainus seiklus on tekst, mis end otse meie silme all kirjutada püüab – ja justkui äraspidiselt soki nüüd pahupidi pöörab ja selle „idee“, „karkassi“, „romaani dekoratsiooni“, mis enne mõttest välja turritas, nüüd teksti nagu teo keha kotta tagasi suunab. Ja rühmapäeviku viimased laused – „Kui uurida sõna „uurima“ võib täheldada kolme tähte: u, r, i. Miks u – r – i? Uri ongi tekst!“ (lk 139) – toovad viimse veendumuse, sest kui me vaatame reaalsust, siis tõepoolest tõlgime kirjandusse seda teiste reeglite järgi; 6 tähte võrdub justnimelt 3, ja need on teiste suhtes kõõrdi. See hääl siin aina teiseneb ja triivib kuhugi tühjuse poole. See siin on performatiivne kirjutamine. Mis tähendab, ühesõnaga, lühidalt: see siin on kirjutamise reeglistik – see siin on kirjanduse enese kood.\nKuid samas on see tegelaste poolt pooljuhuslikult avastatud ja lugeja vaatepunktist hoopis teistsugusele paberile trükitud – hoopis lahtiselt vihiku vahele käivat roosat kuivatuspaberit meenutav – tekst ju ka „rühmapäevik“? Eraldi tasand, kus „antakse aru“, „raporteeritakse“, „tõlgitakse“ – filtreeritakse kindlate, ette paika pandud reeglite järgi välja see, mis pioneerikollektiivi elus juhtus? Koht, kus saab teada, mida eelolev tähendas – eksegees, peegel ja peeglitagune maa? KUIGI täpselt samal ajal on see ka täieõiguslik „loo osa“? Intriigi möödapääsmatu komponent? Kogu „seikluse“ kulminatsioon? Ühesõnaga, mida selline liigendus, selline kaval tehe, selline tekkinud võrrand siis nüüd meile ütlema peab? Miks tekib järsku tunne, et kõik, mis oli esimeses osas kirjas, pidigi täpselt niimoodi kirjas olema? Et see kõik kokku on planeeritud vabanemine? Millimeetri täpsusega kalkuleeritud lunastus? Ikkagi teadlike, kuigi üpris ootamatute võtete abil komponeeritud meid reaalsusega lepitav tervik?\nKuid kui see on kood, mis asub rühmapäevikus – seal „kõige taga“ (lk 92), nagu juhatab salapärane agent –, kui see on koht, kus on hoiul need kindlad reeglid, nii-öelda leppemärgisüsteem, valemid, mille järgi tekste genereeritakse, siis tähendab see ju ka seda, et ükskõik, millised on luhtumised ja läbikukkumised, võti ise on meil alles! Me võime „viselda ja veerelda klahvidel“ (lk 114), kuulata „juhuslike tähtede kõla, vaevutajutavat vibratsiooni, mis võngub üle välja“ (lk 114) – aga ikkagi on „tähed märk kirjutamisest“ (lk 114) ja see suhe ise ei kao mitte kunagi! Me võime olla hädas, kui proovime kasutada ajaloost pärit „õigeid“ võtteid ja need ei hakka enam tööle – pole hullu, sest meie peas on ikka „keegi, kes vestleb tsitaatide abil isandaga“ (lk 104)! Me võime olla jõuetud oma võimetuse ees kirjutada, jõuetud selle ees, et mida sa iganes ütlema hakkad, see on alati vale, aga tühja sellest – „Kirjutades on hea jääda iseendaks, aga eriti selles, mis kirjutamata jääb“ (lk 136)! Potentsiaal on igavene! Me võime katkuda juukseid – „omnipotentne“ jutustaja on muutunud impotentseks, „personifikatsioonid“ toodavad ainult marionetlikke, poolsurnud „persoone“ ja „seiklusest“ on saanud steriilne kenasti küljendatud seikluspark – ikkagi on „Iga lause alguses sõna“ (lk 121) ja sa „ärkasid nirksulgude vahel, kui metamärk horisondil koitma lõi“ (lk 121)! See täht ei kuku kunagi taevast alla! Me võime kurvastada, et päris „Kummiliimiallikate“ lõpus olevad „lisad“ – kõigepealt pealkirjata loend, kus võetakse kokku „põhimõisted“ (lk 156), siis „Vähemtuntud sõnade selgitusi“ (lk 158) ja seejärel „Nimekiri motiividest, mida Alissa nägi, maitses ja hingas“ (lk 159), pluss veel viimase lõpus need kurikuulsad ja paljuräägitud „40 481 valget värvi nulli:“ (lk 160), millega Kiwa deemonliku naeratuse saatel romaanivõistluse käsikirjade nõutud mahu täitis – näivad olevat vaid tummad, teineteise otsa mehaaniliselt lükatud aktualiseerimata mõisted, kõigest „kirjed“, üksnes ühegi keeleaktiga päriselt sidumata definitsioonid – selline tardunud toormaterjal, mida kirjanik alles hiljem transformeerima hakkab. Elame üle! Nad saavad endale tähenduse: me oleme vaid üks võimalus! Nad ütlevad: me oleme saja-aastases unes, nii-öelda käivitamata, aga võim asjadega kokku saada on meis ikkagi olemas. Kivistunud sõnad on ikkagi võimalik maha jätta nagu ussinaha, eelmise talve kesta, sisaliku saba, millele on peale astutud! Ja meie kusagil tundmatus universumis kasvanud põlvkonna kogemust pole võib-olla võimalik edasi anda – meie kuhugi ajaauku kukkunud lapsepõlvest ei saa võib-olla tõepoolest ka rääkida. Aga mis siis! Sa „pesid jälle kaldkriipsu puhtaks“ ja „käisid semikooloniga pargis“ (lk 121). Sellest kõigest pole absoluutselt mitte midagi, sest teoorias saab toota koodist ükskõik mida – nii „Elektrooniku seiklusi“, „Fausti“, „Alice’it imedemaal“ kui lagunevaid utoopiaid! Nähtamatutes käsikirjades on olemas kõik viisid endast kõnelemiseks ja ainus, tõepoolest ainus trikk on leida õiged sõnad: „Kirjutis on siis tee, mida mööda –kuigi teatavatest tuttavatest kohtadest möödudes ja väikseid sõlmi tehes– saab tatsutada kuhugi kaugemale ja kui seal kaugemal kirjutamine võimalik on, siis uus keskpaik on seal ja ega ei pea vanasse kohta tagasi minema – öelge, et eesmärk on ikka tundmatu, sest nagunii tähed ja sõnad (küll eranditega) jäävad n-ö tuntuks“ (lk 126)! Me ei pruugi kohe teada, kus see uus keskpaik või need õiged sõnad on, aga kunsti toime, side sõnade ja asjade vahel on teksti kahe tasandi vahel jälle nähtavaks tehtud. Kirjanduse essents särab siinsamas tühjal sillal „seikluse“ ja „rühmapäeviku“ vahel ja see jääb alati kummiliimiallikate sügavast seletamatust segadusest endale maapealseid voolusänge otsima.\nKuid mis puutub sellesse kõigesse poliitika? Mida siis peaks õigupoolest tähendama need Jaak Tombergi krüptilised sõnad?\nAga kuidas ütleski vana küünik Michel Houellebecq? „Kirjanduse eripära, selle meie silme all hääbuva läänemaailma art majeur’i eripära pole ometi sugugi keeruline määratleda. Samamoodi nagu kirjandus, võib ka muusika vapustada, pakkuda emotsionaalse elamuse, tekitada sügavat kurbust või ekstaasi; samamoodi nagu kirjandus, võib ka maalikunst hämmastada, panna maailma uue pilguga nägema. Kuid üksnes kirjandus suudab teis tekitada tunde, et olete kontaktis teise inimvaimuga, selle vaimuga tervikuna, nii tema nõrkuste kui suurusega, tema piiride, väikluse, kinnisideede ja uskumustega; kõige sellega, mis teda liigutab, huvitab, erutab või temas vastikust tekitab. Üksnes kirjandus võimaldab teil astuda kontakti surnud inimese vaimuga, ja seda otsesemal, täielikumal ja sügavamal moel, kui seda suudaks isegi vestlus sõbraga – ükskõik kui sügav või pikaajaline on sõprus, mitte kunagi ei avata end vestluses nii täielikult kui tühja paberilehe ees, tundmatu adressaadi poole pöördudes.“ Ja kuidas ütleski vana küünik Kiwa ise? „Pole mingit tõelisemat sidet sinu ja maailma, sinu ja iseenda vahel kui teiste kirjutatud tekstid“ (lk 104). Ilmselt on igaühel, kes hommikul ärkab ja aknast välja vaatab, tunne, et kirjandusega on midagi juhtunud. Raamatuid on, neid on isegi väga palju, aga neil justkui kaob jõud astuda reaalsuse vastu. Kuid kuidas me saame koos olla, kui meil pole enam seda ühist pinda, kus me saame olla teise inimvaimuga kontaktis? Kuidas me saame eksisteerida, kui meil pole kõigile avatud välja, kus mõista põhjatuseni teise inimese nõrkusi, suurusi, piire, väiklust ja kinnisideid? Kui meil ei ole enam teiste kirjutatud tekstidest moodustunud ruumi, kus töötaks see tõeline side sinu ja maailma, sinu ja iseenda vahel? Mis me niimoodi üldse pihta hakkame?\n„Fiktsionaalne kirjutamine … võimaldab tegelikkusel … ühtsena esile pääseda,“ on ühes teises kohas veel öelnud Jaak Tomberg. „Kunstiteoses – s.t poeetilises kogemuses, milles kunstiteos on ajalooliselt (s.t ühiskondlikult) tingitud vorm – kohtub subjekt Teisega ja selle kaudu tervikuga,“ tsiteerib Hasso Krull Ilmar Laabanit. „Kummiliimiallikad“ on kas tahes või kogemata tuletanud meile taas meelde selle väikese inimeste käsutuses oleva imemasina jõudu. See on andnud meile võimaluse taas korraks reaalsusega leppida, olla korraks taas „meie“, see „rühm“, kes kirjutab „päevikut“ – see maailma kõige tähtsam poliitiline partei.\n L. Carroll, Alice imedemaal. Tlk J. Kross. Tallinn, 1971, lk 69.\n M. Houellebecq, Alistumine. Tlk T. Tamm. Tallinn, 2016, lk 6.\n J. Tomberg, Kirjanduse lepitav otstarve. Tartu, 2011, lk 60.\n H. Krull, Kujutluse poliitika. Sirp, 10.12. 2021.


2019, jaanuar – Bitcoinid ja shitcoinid\nAastaring täis, hulk vett merre voolanud, soliidne summa põlema pandud : ) Bakkt vist ootab rõõmsamaid aegu. Ethereum’i kõva kahvel nähtavasti ei anna mingit efekti. Mu lühike positsioon on kirjutamise hetkel hoopis tumeroheline. Peaaegu kahju, et mul Bitmex’is ainult naljasumma on.\nGRIN tuli lõpuks turule. Keegi lahke on lehe teinud, kus kirjas, kust osta saab. Paraku ei näe kuskil suuri müügipakke ja arvestades, kuidas sõsar BEAM on oma esimestel päevadel käitunud, ei maksa vast tormata kah.\nSiin on üks suurepärane leid. Sama, mis Coinmarketcap, aga võtab arvesse ka need mündid, mis niiöelda ‘lukus’ on – asutajatel kõrvale pandud, mingi graafiku alusel turule paisatavad, vmt. Enamasti ei takista miski ka nende müümist ja just seda Y2050 market cap’i võiks vaadata, et aru saada kui jõhkralt ülehinnatud meie lemmikprojektid ka täna veel on. Tõste käsi, kelle arust iga päev kaevuritele makstav 1800 BTC * $3 673.88 = $6 612 984 on liiga vähe.\nSelle tüübi affiliate tulu paneb mõtlema, kas tasub enda publikut miljoni Eesti keele oskaja peale taandada (neist investeerib miski < 5%?). Las ta jääb.\nMaailmamajandus meenutab viimasel ajal Madoffi skeemi. Nagu tema tegelikult ei kaubelnud juba üheksakümnendate algusest ja pidas vastu 2007’ni, ei ole meil midagi paremaks läinud kahetuhandete algusest aga kuni kõik usuvad ja kulda ei lähe, on nunnu. Inflatsioon teeb miljoka meist kõigist. Kuigi ma olen rämepessimistlik hoian ma kergelt miinuses UMI ja BAS positsioone mõttega, et ükskord me võidame nagunii. Võib-olla ei peaks?\nSuurepärast huumorit WSB’st.\nAuthor Lauri EliasPosted on jaanuar 15, 2019 jaanuar 15, 2019\nEelmine Previous post: 2018, detsember\nJärgmised Next post: 2019, veebruar


Numbrimaagia - Ennustus\nNumbrid on meie elus igal pool, me seame oma päeva nende järgi, näitame üles lugupidamist ja hingesoojust kui peame meeles tähtpäevi ning arvudega on seotud ka paljud meie verstapostid elus. Arvudega on seotud traditsioonid, uskumused ja meie elutee.\nNumber on sümbol nii erinevates usundites, religioonides kui ka inimese jaoks isiklikult. Näiteks võib sinule number üks seostuda võidu, edasiliikumise ja individuaalsusega samas kui number kaks iseloomustab duaalsust, polaarsusi, yin/yang märki jne.\nAjapikku võid täheldada ka korduvaid mustreid ning numbrijadasid oma eluteel.. see on inglite ja muude valgusolendite viis Sinuga suhelda et püsiksid vapralt oma valitud rajal. Kasuta numbreid kui tunned, et vajad toetust, juhatust ja vabanemist.\nManifesteeri endale läbi sinule sobivate visualisatsioonitehnikate just Sind toetavad sümbolid ning seejärel järgi mõnda aega ümbruskonda. Kas paned tähele muutusi? Sünkroonsusi? Võime kindlad olla, et oma elu muuta on võimalik just siin ja täna ning see saab võimalikuks läbi sinu enda isikliku jõu.\nMeeleolukat nädalat soovides, Ennustaja Amara tel 900 1727, valik 15


Analüüs – Ühistegevuse infoveeb\nÜhistegevuse programmi raames kogutakse erinevate ürituste raames tagasiside. Osavõtjate tagasiside põhjal võib programmi raames 2017.a. esimesel poolaastal toimunud üritusi õnnestunuks pidada.\nOn jagatud palju vajalikku teadmist ning üritustel osalejad soovivad programmi jätkamist samas suunas. Ollakse rahul, et ürituste lektorid on enamjaolt praktikud ning neid soovitakse kuulata ka edaspidi. Soovitakse nii hea kui ka halva praktika jagamist. Ürituste asukohana nähakse pigem Tartut, mida näitab ka osalejate väiksem arv teistes linnades korraldatud ürituste puhul.\nInfopäevade puhul meeldib osalejatele, et on võimalus ka lektorite käest küsimusi küsida ning et on võimaldatud arutelusid pidada. Kõik valitud teemad infopäevade osas, olid tagasiside põhjal vajalikud. Sama võib ka öelda täienduskoolituste kohta. Kõige enam kiideti Ene Seidla koolitust “Koostöö arendamine ja läbirääkimine ühistulises organisatsioonis”. Sellelaadseid koolitusi soovitakse kindlasti ka tulevikus.\nVäga edukad ja informatiivsed olid ka ettevõtete külastused. Osalejate soov on, et sellises formaadis korraldataks üritusi rohkem, sest see annab hea võimaluse vahetult näha, kuidas ettevõte töötab ning võimaluse arutleda ettevõtte juhi ja töötajatega. Tagasiside puhul võib öelda, et ühistegevuse programmi hinnatakse väga kõrgelt.\nTäismahus 2017.a. esimese poolaasta aruanne on kättesaadav järgmiselt lingilt: Aruanne – ühistegevuse programm 04.07.2017\nVastavalt kirjalikule ja suulisele tagasisidele peavad üritustel osalenud isikud ka 2017.a. teise poolaasta üritusi õnnestunuks. Jätkuvalt ollakse rahul valitud teemadega ja sellega, et on kaasatud rohkelt praktikuid. Ühistegevuse üritustel näevad osalejad positiivsena ka seda, et üritustele tulevad kokku erinevate valdkondadega tegelevad inimesed ja seeläbi tekib uut teadmist ka osalejatelt endilt ning suureneb koostöövõrgustik.\n2017.a. teise poolaasta kõige populaarsem üritus osalejate osavõtu soovi poolest oli täienduskoolitus “Riskijuhtimine põllumajanduses”. Korraldatud konverentsi juures oli väga positiivne osalejate suur huvi nii Eestist kui ka välisriikidest. Programmi õpringid on andnud positiivset tulemust koostöö osas nii piimanduses, toidunisu tootjate kui ka Viljandi väikepõllumajandus tootjate vahel. Kõik 3 õpiringi soovivad jätkata kohtumisi ka 2018.a.\nProgrammi edulooks peab ennast TÜ Muhu Liha liikmeskond, kes nende endi sõnul sai abi ja innustust just ühistegevuse teadmussiirde programmist. 2017.a. teisel poolaastal anti välja ka “Teabematerjal alustavale ühistule”, teabematerjali kirjutamisse kaasati rohkelt praktikuid ning esimene tagasiside teabematerjalile on olnud ääretult positiivne.\n2017.a. külastati programmi raames ka Iirimaa piimanduse ettevõtteid, osalejate tagasiside kohaselt oli õppereis vajalik ning omandati uut teadmist. Kõik üritused, mis olid programmi Nõukogu poolt kinnitatud, on 2017.a. korraldatud, osalejate huvi on olnud suur ja tagasiside positiivne.\nTäismahus 2017.a. teise poolaasta aruanne on kättesaadav järgmiselt lingilt: Aruanne – ühistegevuse programm 03.01.2018\nAlates programmi algusest 2017.a. kuni 30.06.2018 on ühistegevuse programmi raames käinud infopäevadel, täienduskoolitustel ja Eesti ettevõtete külastustel 186 erinevat isikut. Kokku on aga osalenud 413 osalejat, mis näitab, et ühistegevuse programmi üritustel osalemine ei jää ühekordseks.\n2018.a. esimesel poolaastal on kokku korraldatud (infopäevad, täienduskoolitused, Eesti ettevõtete külastused) 12 tegevust, millest võttis osa 164 osalejat. See teeb keskmiselt 13.6 osalejat ürituse kohta.\nPerioodil 01.01.2017-30.06.2018 on infopäevadel olnud kokku osalejaid 134, Eesti ettevõtete külastustel 66, kahepäevastel täienduskoolituste l68 ja ühepäevastel täienduskoolitustel 145. Keskmiselt on osalejate arv kõige suurem ühepäevastel täienduskoolitustel (16.1 osalejat). Infopäevade keskmine osalejate arv on 14.8, kahepäevastel täienduskoolitustel 13.6 ja ettevõtete külastusel 11. Maksimaalne grupi suurus infopäevade ja koolituste puhul on 20 osalejat ning ettevõtete külastuste puhul 14 osalejat.\n2018.a. esimesel poolaastal oli Eesti ettevõtete külastuse päevadest kõige populaarsem Saaremaa Piimatööstus ASi ja Kõljala Põllumajanduslik OÜ külastamine. Infopäevadest oli kõige populaarsem teema “EL põllumajanduslikud tootjaorganisatsioonid ja EL struktuurifondide toetuste võimalused”. Koolituste puhul oli osalejate arv kõige suurem teemade puhul “Tulundusühistu finantsjuhtimine” ja “Ühistuline turundamine”.\nÜhistegevuse programmi üritustel osalevad peamiselt sihtgrupid põllumajandus ühistute juhtkond ning põllumajandus ettevõtete juhtkond. Hinnanguliselt on 186-st erinevast osalenud isikust seotud tulundusühistutega 115 osalejat, põllumajandus ettevõtlusega 42 osalejat ja põllumajandust toetavate valdkondadega 29 osalejat. Tulundusühistute liikmete osalemist on oluliselt vähem ning seda aitaks suurendada juhtkonna aktiivsusega. Liikmete puhul on levinud arvamus, et ühistu tegevuse arendamiseks piisab, kui programmi üritustel osaleb juhtkond. Programmi juht on seisukohal, et meil on vaja leida meetmed, mis suunaksid ühistu liikmeid enam osalema ühistegevuse alastes koolitustes ja kogemuste vahetamises. Selle saavutamiseks on vajalik ühistu juhtide ja nõukogu liikmete poolne ühistu liikmete teavitamine ning sünkroniseeritud tegevused ühistu enda poolt pakuvatest koolitustest, seminaridest ning teadmussiirde pikaajalisest programmist. Oleks vajalik mõelda, kuidas programmi tegevusi saaks viia ühistu liikmetele “koju kätte”. Või kuidas töötada välja täiendavad meetmed konkreetse ühistu vajadustest tulenevate liikmete kompetentsi tõstmiseks. Kuivõrd ühistegevuse arendamine sõltub väga palju iga üksiku ühistu liikme teadmistest, siis erinevate sihtgruppidega eraldi tegelemine on vajalik eeskätt seetõttu, et erinevates tasandites (juhid, nõukogu, liikmed) on erinevad juhtimis- ja otsustamistasandid, probleemiks jääb kuidas saada tänane põllumajandustootja – lihtliige programmi koolitustele, või siis konkreetselt sihtgrupile kujundatud tegevustele. Tuleviku tegevuste mõistes on märksõnadeks enam individuaalsust ning võimalusel ka e-põhiste lahenduste osaline kasutamine.\nProgrammi kõik tegevused, mis on kokkulepitud, aitavad suurendada ühistegevuse alase kompetentsi ja teabe levitamist kogu tarneaahela ulatuses. Mitmel korral on ühistegevuse programmi juht ühistegevuse alase kompetentsi teemadel rääkinud nii teistel infopäevadel/konverentsidel, ajakirjanduses kui ka raadios, samuti ühistegevuse rollist põllumajanduses ja toidutootmise sektoris. 2018.a. esimesel poolaastal korraldati kahepäevane täienduskoolitus ekspordi teemal. Koolitusel räägiti sihtgrupile uutest turgudest ja ettetulevatest küsimustest uuele turule sisenemisel. 2018.a. teisel poolaastal korraldatakse rahvusvaheline ühistegevuse konverents, kuhu tulevad esinema 4 ühistegevuse väliseksperti, mis samuti on kooskõlas programmi eesmärkidega. Läbi ühistegevuse konverentsi suurendame rahvusvahelise ühistegevuse alast teadmist ja oskusteavet. Samuti on programmi raames käsitletud ühisturundamise ja müügiedenduse teemat, mis samuti on seatud ühistegevuse programmi eesmärkideks.\nVastavalt osalejate suulisele ja kirjalikule tagasisidele soovitakse programmi jätkamist sarnaselt eelnevale. Kõik korraldatud üritused on saanud positiivset tagasiside ja osalejad on jäänud rahule valitud teemade ja lektoritega. Samuti on osalejad rahul, et grupi suurused ei ületa 20 inimest, mis annab võimaluse küsimuste esitamiseks ja diskussiooni tekkimiseks, seeläbi on ka tagatud parem teadmiste omaksvõtmine. Programmi meeskond näeb, et ka edaspidi ei tohiks grupi suurus olla infopäevade ja koolituste puhul rohkem kui 20 osalejat. Endiselt oodatakse esinema praktikuid ning 2019.a. on plaanis kutsuda esinema rohkem kui varasemalt väliseksperte.\nJärgmisel aastal soovib programmi meeskond käsitleda järgnevaid teemasid: finantseerimine, kommunikatsioon ja konfliktide lahendamine, jaekaubanduse ja turunduse võimalused, riskijuhtimine põllumajanduses, koostöö meetodid ja ühistegevuse praktilised kogemused välisriikidest. Sarnaselt 2018 aastaga näeme, et ka 2019.a. on vajadus jätkata teabe levitamist teemal, et ühistu omanik on ühistu liige. 2019.a. teabematerjalide ja käsiraamatute puhul on soov kirjutamisse kaasata enamuselt väliseksperte, siiamaani on kirjutamisse kaasatud olnud Eesti praktikud.\nTäismahus 2018.a. esimese poolaasta aruanne on kättesaadav järgmiselt lingilt: Aruanne – ühistegevuse programm 09.07.2018\nMõtted 22.11.2018 toimunud ühistegevuse konverentsilt\nOma ettekandes rõhutas Dr Jos Bijman, et kahjuks üha vähem inimesi teab, kuidas toitu toodetakse ja mõistab selle spetsiifikat. Ühistute väljakutsed maailmas muutuvad pidevalt ja tänasel päeval on oluline tähelepanu osutada tehingukulude vähendamisele, tarneahela efektiivsusele ja ühistu innovatsioonis koosloodavatele uutele toodetele ja teenustele. Enam tuleb arvestada nn. vertikaalset integratsiooni erinevate toidutarneahela osade vahel. Ta tõi esile, et tootjate ühistegevust mõjutavad enam eelnevad ühistegevuse kogemused, üldine ühiskonna usaldus, sarnased huvid, kõrgem tootjate haritus, ühistegevust võimaldav seadusandlus ning selle eelised.\nOlulise punktina tõi ta ka esile tootjate organisatsioonide arendamise vajaduse jätkusuutliku toidusektori tagamiseks. Euroopa Liit arendab tootjaorganisatsioonide kontseptsiooni ning küsimuseks saab, mis saab täna olemasolevatest ühistutest. Ta selgitas, et tootjaorganisatsioonid on vajalikud ja olulised seal, kus ühistud on vähearenenud ja nende turuosa on väike. Vahe nende organisatsioonide vahel on selles, et ühistu on seaduslikult defineeritud ettevõtluse vorm aga TO võib olla vorm, mis koondab erinevat tüüpi ettevõtlust, kaasa arvatud ühistulist. Jäi kõlama juhtmõte, et maailmas on ühistu kui ettevõtluse vorm saamas oluliseks legaalseks ärimudeliks. Ühistulise ärimudeli tuum seisneb nn. lehtris, mis selgitab, et ühes lehtri otsas on palju toidutarbijaid ja teises on palju müüjaid. Ühistu on see, mis viib need kaks poolt kenasti kokku ja üritab seejuures saada parimaid lepingutingimusi.\nTänasel päeval on ühistud nn. hübriidtüüpi organisatsioonid ja me nimetame neid seetõttu nii, et selles saavad kokku ja kombineeritakse nii ühistuliste põhimõtete kui ka mitte ühistuliste ettevõtete mudelid. Kui ühistulises organisatsioonis teostavad tegevusi ainult liikmed siis nn. hübriidühistutes tehakse tehinguid erinevate ettevõtete poolt ja see on seotud juba juhtimise ja otsustamisprotsessi keerukuse ja uute väljakutsetega. Selliste hübriidstruktuuridega tekib mitmekesisus ja see omakorda seab väljakutse, kuidas ühistud sellega hakkama saavad. Ka põllumajandustootjate mõttelaadis peab toimuma muutus, mitte ei toodeta lihtsalt toodangut vaid tootjatest peavad saama ettevõtjad.\nTäismahus 2018.a. aruanne on kättesaadav järgmiselt lingilt: Aruanne – ühistegevuse programm 01.2019\nTäismahus 2019.a. I poolaasta aruanne on kättesaadav järgmiselt lingilt:\nAruanne – ühistegevuse programm 07.2019\nTäismahus 2019.a. aruanne on kättesaadav järgmiselt lingilt:\nAruanne – ühistegevuse programm 01.2020\n2020. aasta esimese poolaasta aruannet saab lugeda järgnevalt lingilt:\nAruanne – ühistegevuse programm (01.01.2020-30.06.2020)\n2020. aasta aruannet saab lugeda järgnevalt lingilt:\nAruanne – ühistegevuse programm (01.01.2020-31.12.2020)\n2021. aasta esimese poolaasta aruannet saab lugeda järgnevalt lingilt:\nAruanne – ühistegevuse programm (01.01.2021-30.06.2021)


Uuesti Budapesti või kuhugi mujale? Liverpool ja Leipzig lähevad taas neutraalsele pinnale - Soccernet.ee - Jalgpall luubi all!\nUuesti Budapesti või kuhugi mujale? Liverpool ja Leipzig lähevad taas neutraalsele pinnale (0)\n19. VEEBRUAR 2021, 10:36 MEISTRITE LIIGA\nOn arvestatav tõenäosus, et Meistrite liiga kaheksandikfinaalis omavahel kohtuvad Leipzig ja Liverpool ei pea Saksamaal ega Inglismaal kumbagi omavahelist kohtumist. Avamäng peeti teisipäeval Budapestis ning sarnane saatus ohustab ka kordusmatši.\nVastavalt UEFA reeglitele viiakse matš neutraalsele pinnale juhul, kui emb-kumb klubi ei saa probleemideta teise siseneda ja sealt omakorda ka väljuda. Kuivõrd Liverpooli ei lubatud sel nädalal Saksamaale, siis peeti Leipzigi kodumäng neutraalsel pinnal ehk Budapestis. Korduskohtumise eel on vastavalt Saksamaal kehtestatud koroonaviiruse reeglitele omakorda oht, et Leipzig peab Inglismaalt naastes jääma kümneks päevaks isolatsiooni.\nNiisiis arutatakse The Athleticu sõnutsi juba varianti viia ka Liverpooli kodumäng neutraalsele pinnale. Kandidaatide seas on kaheksa linna kuuest erinevast riigist, nende hulgas taas ka Budapest. Nimeliselt kõiki üles ei loetletud, aga lisaks Budapestile olla arutluse all ka staadionid Rumeenias ja Itaalias.\nLäbirääkimistele lähedalseisev isik teatas The Athleticule, et Anfieldil mängimine pole täiesti välistatud, aga praeguses seisus oleks see siiski võimatu. "Praegu pole mitte midagi kindlat, aga ei peagi olema, kuna mänguni on ligi kolm nädalat aega."\nFakti, et seesugused läbirääkimised käivad, kinnitas ajakirjandusele ka UEFA. Esimese mängu võitis Liverpool võõrsil seisuga 2:0.\nEurosarjades pandi paika värsked reeglid: kes vastutab, kui Liverpool ei tohi Saksamaale sõita? (0)\nSaaga lahenes: Liverpool ja Leipzig kohtuvad Meistrite liigas neutraalsel väljakul (0)


Mis on jala artroos - sümptomid ja ravi, põhjused, kuidas jalahaigust ravida, Artroosi jalgade salvi tootlemiseks\nArtroosi jalgade salvi tootlemiseks, Mis on jala artroos - sümptomid ja ravi, põhjused, kuidas jalahaigust ravida - Küünarnukk\nSiis peate oma jalad vanni laskma ja hoidma neid seal umbes minutit. Lyoton Vere vedeldav ravim, mille toimeaine on hepariin. Salvi farmakodünaamiline omadus on võtmetähtsusega - viskoossus, mis on oluline pealekandmise hõlbustamiseks. Selleks kantakse nahale väike kogus toodet ja jäetakse see peale.\nLisaks leevendavad nad valu. Valu vähendamine viib samaaegselt lihasspasmi vähenemiseni, mis taastab vereringet ja kõrvaldab liigutuste jäikuse. Rühma mis tahes ravimite võtmise kursus on päeva. Populaarsed mittesteroidsed põletikuvastased ravimid: Diklofenak jaotatakse süstelahuste ja tablettide kujul. Intramuskulaarsed süstid on ette nähtud 1 kord päevas. Kui kasutatakse tablette - korda päevas. Maksimaalne annus päevas on mg; Atseklofenaki müüakse tablettide kujul annusega mg, neid kasutatakse 1 tk.\nLahust süstitakse ampulli korda päevas intramuskulaarselt intravenoosne manustamine on lubatud. Tabletid - korda päevas, 1 tk; Ketorolac - lahus ja tabletid. Süstige intramuskulaarselt 3 korda päevas või Artroosi jalgade salvi tootlemiseks tablette korda päevas, 1 tükk; Etorikoksiib on saadaval tablettidena annuses mg, kuid artroosi raviks kasutatakse ainult 30 ja 60 mg.\nKohtumiste arv - 1 kord päevas. Haiguse algstaadiumis ja 2. Nende ülesanded on taandatud ainevahetuse taastamiseks, vähendades kõhre hävitamise intensiivsust. Tänu oma võimele edasisi kahjustusi peatada võimaldavad need teil aastaid head tervist säilitada. Kondroprotektoritega töötlemine võtab kaua aega, tavaliselt kestavad kursused 1 kuni 6 kuud ja pärast väikest pausi nädalat määratakse need uuesti.\nKasutage intramuskulaarselt 1 ampull päevas, kuur - 3 nädalat või intraartikulaarselt Liigeste ravimite kuningad ampulli, süstid tehakse 2 korda nädalas, kuur - süsti ; Rumalon sisaldab väljavõtet ajust ja vasikate hingetoru kõhrest.\nLiigese sees süstitakse sagedamini hüaluroonhappel põhinevaid ravimeid Hyalurom ja Ostenil. Ravimivaba ravi Kõigist viisidest, kuidas kodus jalgade artroosi ravida, on võimlemine, füsioteraapia ja massaaž kõige tõhusamad. Harjutus annab liigesele väikese stressi, mis aitab taastada tema liikumisvõimet. Kõik harjutused pole kasulikud, nii et nii laps kui ka täiskasvanu peaksid pöörduma arsti poole. Harjutusravi ja massaaž on kõigi teraapiakursuste kohustuslikud komponendid, kuid tundide maht ja intensiivsus sõltuvad patsiendi seisundist.\nPainutage aeglaselt, seejärel vabastage sõrmed. Järgmisena sooritavad nad varvastele tõusu ja aeglast langetamist. Kui harjutus toob kaasa valu, aidatakse jalgu lisaks kätega. Korduste arv on korda; pöördeid. Järgmine harjutus on sokkide aeglane avamine ja põrandale kinnitatud kontsadega lamestamine. Tehke Artroosi jalgade salvi tootlemiseks, suurendage arvu järk-järgult; jala tõstmine raskusega. Ühele jalale pannakse teise jäseme sokk, vastasel juhul on liigutused samad mis esimesel harjutusel.\nTõstke kand maksimaalse kõrguseni. Ühes lähenemises tehakse kordust; esemete tõstmine. See harjutus on eriti efektiivne interfalangeaalsete liigeste artroosi korral. Väikesed esemed hajuvad altpoolt tasasele pinnale. Istumisasendis püüab inimene eseme kätte võtta ja tõsta ainult varvastega. Pärast tõstmist hoitakse jalga nii 5 sekundit. Soovitav on esineda umbes korda; soki langetamine kaalumisvahendiga. Toolil istudes võtke lint või pikk rätik ja laske see sokkide alla. Otsad on käes, nii et soki langetamise ajal on lisakoormus.\nTe ei tohiks palju pingutada, vastasel juhul võib ilmneda valu. Tehke aeglaselt umbes 20 kordust; Artroosi korral on jala massaaž ja võimlemine tõhus meetod haiguse ennetamiseks ja selle keeruka ravi oluline komponent. Talla põhja alla panid nad spetsiaalsed või iseseisvalt valmistatud kiiktoolid.\nÜhelt poolt on seade tasane ja teiselt poolt poolringikujuline. Patsiendi ülesandeks on pumpamine, kandes survet kandalt varvasteni ja vastupidi. Harjutus võib asendada muid kaalumisprotseduure, kui patsiendi seisund ei võimalda neid teha. Komplekti kohta tehakse kuni 40 kordust; tõuseb varvastel, hoides kinni seinakangidest. Käed hoitakse siinil ja sirge seljaga tõusevad nad varvastel, langetades aeglaselt jalale.\nSoovitatav aeglane teostus kordse korduste arvuga. Loetletud meetoditel ei tasu ravi katkestada, on olemas Mis salv aitavad liigesi efektiivne ravimeetod - füsioteraapia. Ülevaadete kohaselt võimaldab see kompleksi osana ravida isegi keerukaid tingimusi. Füsioteraapia suurendab ravimite ravi efektiivsust ja normaliseerib ainevahetust. Jalaravi jaoks kasutatakse sageli füsioterapeutilisi meetodeid: elektroforees analgiini, lidokaiini, naatriumsalitsülaadi süstidega.\nKursuse jooksul viiakse läbi 10 protseduuri; termokompressid. Tehnikate olemus on haigete piirkondade soojendamine, mis kiirendab ainevahetust kõhrkoes ja suurendab regeneratsiooni. Sageli kasutatakse ravimuda eelistatavalt turvastseda kuumutatakse temperatuurini Lahtised polved haiged ° C. Muud levinumad võimalused on osokeriit või parafiin, kuumutatud temperatuurini 55 ° C.\nKursus sisaldab protseduuri, ühe kestus on 20 minutit. Tasub vaadata Anton Epifanovi videot füsioteraapia kasutamisest jala artroosi ravis. Ravi rahvapäraste ravimitega Traditsiooniline meditsiin aitab kõrvaldada valu, leevendada turset ja hüpereemiat.\nParem on osta Artroosi jalgade salvi tootlemiseks valmis kujul ja hõõruda kahjustatud piirkonda 2 korda päevas. Efekti saab parandada, kui teha enne sissehõõrumist soe kompress; küüslaugu mahl. Võtke küüslauguküünt ja jahvatage seda, kuni saadakse puderjas olek. Kompositsioonile lisatakse oliiviõli. Segu kantakse õhtul väikese kihina valusale kohale, mähitud sidemega.\nKompositsiooni hoitakse hommikuni; männiokkade palsam aitab parandada ainevahetust liigesekudedes. Palsami ettevalmistamiseks peate võtma 50 g okaspuunõelu eelistatavalt noori ja 2 liitrit keeva vett.\nPuljong valatakse termosesse ja lastakse 20 tundi tõmmata. Vedelik filtreeritakse, eemaldades ülejäänud koostisosad, ja pannakse külmkappi. Päevas juuakse 0, l vedelikku. Kursus - 1 nädal; kartulikompressid. Tõhus, et kõrvaldada tursed ja valu kahjustatud piirkonnas. Kartulid puhastatakse mustusest ja purustatakse koos koorega.


Sundliitmise vaidlustas üheksa valda « Hiiu Leht\nSundliitmise vaidlustas üheksa valda\n28.juuli, 2017 Haldusreform\nÜheksanda vallana pöördus neljapäeval sundliitmise vastu riigikohtusse Koeru vald Järvamaal. Sel nädalal pöördusid riigikohtusse Lasva vald Võrumaal ja Mikitamäe vald Põlvamaal. Eelmisel nädalal pöördusid riigikohtu põhiseaduslikkuse järelevalve kolleegiumisse Tõstamaa vald Pärnumaal, Emmaste vald Hiiu maakonnas, Ida-Virumaa Illuka vald, Jõgevamaa Pala vald ning Tartumaa vallad Kambja ja Ülenurme.\nRiigikohtu põhiseaduslikkuse järelevalve kolleegiumil on valdade põhiseaduslikkuse järelevalve taotluste lahendamiseks aega neli kuud, ütles riigikohtu pressiesindaja Merje Talvik ERRile.\n15. oktoobril toimuvaid kohaliku omavalitsuse volikogu valimisi sundliitmise määruse vaidlustused ei sega, selgitas Vabariigi valimiskomisjoni valimisteenistuse juht Priit Vinkel. Valimised toimuvad sundliitmisega loodud omavalitsuste piirides. Juhul, kui riigikohus peaks tegema lahendi pärast valimisi ja leidma, et sundliitmise määrused on põhiseadusega vastuolus, korraldatakse kohalikud valimised vaidlustatud piirkondades n-ö vanades piirides uuesti.\nOn tõenäoline, et riigikohtu põhiseaduslikkuse järelevalve kolleegium teeb lahendi siiski enne valimisi, hindas Talvik.\nSildid: riigikohtu, sundliitmine


250aastane Krause - Eesti Ekspress\nAreen 27. september 2007\nTartu tähistab Eesti kuulsaima klassitsistliku arhitekti Johann Wilhelm Krause sünniaastapäeva. Ingrid Saha ja Moonika Teemuse ülevaade.\nKrause tähtteosed: Tartu Ülikooli peahoone, taamal vasakul vana anatoomikum. J. W. Krause “Kuldne unistus”, 1812. REPRO\n250. sünniaastapäeva näitused\nTartu Ülikooli kunstimuuseumis ja raamatukogus, avatud 30. septembrini.\nIgaüks, kes satub Tartu kesklinna, kohtub Tartu ülikooli arhitekti Johann Wilhelm Krause (1757–1828) loominguga: raekoja läheduses laiutab aukartust äratavalt ülikooli peahoone, Toomemäe puude vahele on peitunud anatoomikum ning tähetorn, kui nimetada tuntumaid Krause projekteeritud hooneid.\nJalutuskäik ülikoolilinnas kinnitab, et Krause tagasihoidlikult kirja pandud soov “midagi sellist välja mõelda ja luua, mis oleks kõigile tähtis, mis aitaks esile tuua asjade ja inimeste paremat olemust, mis kestaks kaua ja mille puhul tegija nimi oleks ununenud”, on täitunud uhkemalt, kui ta iganes unistada võis.\nKolmkümmend arhitektuurijoonist Eesti Ajalooarhiivist ja ülikooli raamatukogust annavad edasi ülikooli hoonete keeruka sünniloo. Teiste seas saab näha ideekavandeid, mis jäid realiseerimata või mida hiljem olulisel määral muudeti. Palju muudatusi tehti juba Krause eluajal ja osalusel – õppevajadused tingisid pidevaid juurde- ja ümberehitamisi. Nii on huvitav võrrelda ülikooli ajaloolise tuumiku seisundit Krause algsete projektidega.\nJohann Wilhelm Krause, Sileesia päritolu “lihtne maamees”, oli Liivimaal elanud paarkümmend aastat ja muu hulgas kavandanud mõned mõisahooned. 1802. aastal taasavati Tartu ülikool ja rektor Georg Friedrich Parroti kälimees Krause kaasati kiirelt selle ülesehitamisse. Näituse vanim töö – esimene teadaolev peahoone põhiplaan – pärineb juba 1803. aasta veebruarist.\nKuu aega hiljem kutsuti Krause ülikooli põllumajanduse ja arhitektuuri professoriks ja ehitusmeistriks. Sellega sai alguse Eesti silmapaistvaima klassitsistliku hooneansambli rajamine.\nEsimesed hooned valmisid vähem kui kümne aasta jooksul, kuid mitmed näitusel eksponeeritud plaanid jäid teostamata, teiste hulgas näiteks peahoone taha kavandatud õppehoone projekt 1826. aastast. Ülikooli vajadused olid väga mitmekesised – alates peahoonest, raamatukogust ja anatoomikumist, lõpetades toomevahi maja, maneeži ja supelmajaga. Tasub meenutada, et Krause käe all valmisid ka esimesed Toomemäe sillad.\nMitmed ehitised rajati sõdades ja aja jooksul tekkinud varemetele (peahoone Maarja kiriku asukohale, tähetorn piiskopilinnuse müüridele, raamatukogu toomkiriku varemetesse), mis mõjub omamoodi sümboolsena. Ehitustööde tähenduslikku mõõdet tajus ka Krause, kes kirjutas “muusade elupaikade” rajamisest kirikuvaremetele.\nEhitusjoonised pole mõeldud raamitult kunstisaali seintele riputamiseks, kuid 19. sajandi klassikalises laadis projektidel pole selles osas midagi häbeneda – nende teostust võib nimetada suisa kunstipäraseks. Krause viimistletud kavanditele on iseloomulikud hoolikalt laveeritud varjupinnad ning siin-seal ehitisi ilmestavad inimfiguurid. Originaalmaterjali eksponeerimine pakub võluva võimaluse uurida oma silmaga joonistele lisatud märkmeid ning tutvuda lähemalt 19. sajandi arhitektitöö vormistusliku poolega.\nKui ülikooli arhitektiks sai Krause 45-aastase elukogenud mehena, siis kirglik joonistaja oli ta kogu oma elu jooksul. Ligi 700 joonistust Tartu Ülikooli Raamatukogu kunstikogus valmisid enam kui 40 aasta jooksul – alates tema saabumisest Liivimaale 1784. aastal kuni surmani.\nNagu arhitektina, nii oli Krause ka joonistajana iseõppija. Tema arvukad tuši- ja seepi ajoonistused ning akvarellid sündisid valdavalt vaba aja harrastusena: varaseimad 12 aastat kestnud koduõpetajatöö kõrvalt, hiljem Tartus ülikooli ehitusmeistri ja professorina.\nKoduõpetajana valminud tööd varieeruvad allegoorilistest figuurivisanditest detailitruude vaadeteni Liivimaa mõisatest ja maastikest. 1792. aastal alguse saanud lähedane sõprus säravaima kohaliku kunstniku Karl Gotthard Grassiga väljendus ka Krause loomingus – silmanähtavalt täiustusid tema tehnilised oskused ning avardus teemadering. Aastail 1796–1797 Grassiga maalilises Šveitsis rännates pühenduski Krause üksnes joonistamisele, ent just siis sai ka selgeks, et tema loomule sobib siiski rohkem praktiline eneseteostus armastatud Liivimaal.\nKrause joonistused moodustavad justkui illustratsiooni tema elule ja mõttemaailmale, talle endale olid need vahendiks jäädvustada olulist ning võimaluseks lipsata eemale argipäevast.\nNii teostas Krause oma elu lõpukümnendil, pärast halvenenud tervise tõttu ülikooli ehitusmeistri ametist loobumist kuulsate maailmarändurite jälgedes oma unistuste reisid – seda mitte reaalselt, vaid reisikirjade ja gravüüride abil. Pöörates enim tähelepanu Vahemere-äärsetele antiikmälestistele, hurmasid teda ühtaegu ka keskaegsed linnusevaremed Saksimaal ning eksootilised pagoodid kaugel Indias.\nRaamatukogus eksponeeritavad Krauset köitnud raamatud, inspiratsiooni pakkunud gravüürid, aastakümnete jooksul valminud joonistused ning käsikirjalised mälestused annavad üheskoos aimu tema otsingutest ja eelistustest, luues sel moel laiema tausta Emajõe Ateena rajanud arhitekti mõistmiseks.


Hellrange loodus ja inimene. Bioloogi tagasivaated 1967-2007, Hans Trass, Ilmamaa 2010 | vanaraamat.ee\nHellrange loodus ja inimene Klõpsa siia , et näha täielikku loendit! Hellrange loodus ja inimene. Bioloogi tagasivaated 1967-2007, Hans Trass, Ilmamaa 2010 | vanaraamat. ee\nHellrange loodus ja inimene. Bioloogi tagasivaated 1967-2007\nPealkiri: Hellrange loodus ja inimene. Bioloogi tagasivaated 1967-2007\nAutor(id): Hans Trass\nBotaaniku ja ökoloogi, TÜ õppejõu ja TA akadeemiku Hans Trassi artiklitekogu “Hellrange loodus ja inimene” on oma kaante vahele kogunud 1970–2007 ilmunud publitsistika, mis käsitleb eeskätt inimkonna suhet kogu elava loodusega ehk biosfääriga. Vaatlused viivad autori viimaks kirglike looduskaitsjategi ridadesse. Looduskaitse pole mood, vaid sügav, poolreligioosne usutunnistus. Autor jutlustab inimese sügavat inimlikku kohust – vastutustunnet kõige oleva ees.\nHans Trass loodusteadlasena pole pime kultuuri teistegi valdkondade suhtes. Ta ei pelga ka mitte väljendada poliitilisi hoiakuid. Juubelikirjutiste kaudu ütleb autor mõistvaid tänusõnu teistele teadust teenivatele isiksustele oma kaasajast (Viktor Masing, August Vaga, Liivia Laasimer jt.), aga ka kaugest minevikust (Carl Linné, K. E. v. Baer jt.).\nSee kõik koos tähendab aga ka vaadet oma alma mater’ile, oma ülikooli ja üldse ülikooli kui niisuguse vaimsusele.\nLoodus all on 1566 raamatut. Klõpsa siia, et näha täielikku loendit!


Videolugu: Raisakotkad aitavad avastada illegaalseid prügilaid - Postimees TV - videod, saated, ülekanded\nEkspertide hinnangul on raisakotkad taolise ülesande täitmiseks ideaalsed linnud, sest nad on spetsialiseerunud prügihunnikutest toidu otsimisele. Käimasoleva programmi toetamiseks on käivitatud ka reklaamikampaania, mis kujutab linde kangelastena, kes aitavad linna prügist puhastada. Raisakotkaste dresseerija sõnul kardab enamus Lima kodanikest taolisi raisasööjalinde, sest neid seostatakse surma ja muude negatiivsete sündmustega.\nLima Jäätmekäitluse koordinaatori sõnul suudetakse kokku korjata ning prügilasse viia 96% igapäevaselt toodetud prügist. Ülejäänud 4% satub peamiselt jõesuudmetesse või illegaalsete seakasvatajate kätte, kes kasutavad seda sobimatul viisil.\nUSA rassismivastased protestijad üritavad taltsutada enda hulka imbunud märatsejaid


Kodu: Vaikimisi Teatamise Ajal, Kas Ma Saan Oma Kodukohta Näidata? - 2019 | Et.Interior-Designy.com\nPõhiline > Kodu > Vaikimisi Teatamise Ajal, Kas Ma Saan Oma Kodukohta Näidata?\nRiikides, kus kohtul ei ole kodu laenude väljaostutamist, on vaikimisi teatis avalikke teateid, mille abil teavitatakse majaomanikke, et nende hüpoteeklaen on suletud. Koduomanikud säilitavad oma kodu omandiõiguse ja võivad seda müüa kuni vara müügist halduri müügiks või muu...\nNimekiri kodu ajal väljalangemine\nKodu müümine väljalangemise korral\nTöötamine kinnisvaramaakleriga või esindajaga\nVältige hulgikaupa koos lühikese müügiga\nMüügikohtade loendamine võib takistada sulgemist.\nRiikides, kus kohtul ei ole kodu laenude väljaostutamist, on vaikimisi teatis avalikke teateid, mille abil teavitatakse majaomanikke, et nende hüpoteeklaen on suletud. Koduomanikud säilitavad oma kodu omandiõiguse ja võivad seda müüa, kuni vara müüakse usaldusisiku müügil või muud liiki turult kõrvaldamise müügist.\nKoduomanikud säilitavad omandiõiguse oma kodudesse, kuni vara on müüdud sulgemisega müümisel, või kui hüpoteeklaenuandja pöördub tagasi pärast turult kõrvaldamist, millel puudub ostja. Müügikohtade esitamine vaikimisi teate esitamise ja sulgemisega müügi vahel võib lahendada sulgemise, kui kodu müük on lõpetatud enne sulgemise müügi kuupäeva või hüpoteeklaenuandja nõustub sulgemise müügi edasi lükkama. Selline kohtuprotsess, nagu pankrot, võib piirata omaniku õigust vara nimekirja ja müüki.\nIdeaalis on sularahas sulgemisega tegelevad majaomanikud arutanud hüpoteeklaenuandjatega sulgemisega seotud alternatiive. Kui vaikimisi on esitatud avaldus, võib kodus olla kuni kaks kuud kestva loendi väljaostmiseks ja müümiseks enne seda, kui laenuandja laseb sulgeda ja omandab omandiõiguse kodus või pealkirjas kolmanda osapoole ostjale sulgemüügist müües. Teatage hüpoteeklaenuandjale, et vara on noteeritud müügiks. See ei pruugi viivitada sulgemisega, vaid võimaldab laenuandjal teada, et hüpoteekide kuritegevus võib lahendada kinnisvara müümisega.\nKodu müümine turult kõrvaldamise ajal kujutab endast olukorda, mis ei võimalda viivitusi ega arusaamatusi. Laenutage kinnisvaramaaklerit või agentut, kes on spetsialiseerunud raskustes olevatele kinnisidele, ja nõustuge agendiga või maakleriga, et müüdav kodu on sulgemisel. Kinnisvara spetsialistid mõista sulgemisega seotud seadusi ja ajalisi reegleid ning suudavad kooskõlastada jõupingutusi müüjate, ostjate ja hüpoteeklaenuandjate vahel, et saavutada kiire müük. Esimene asi, mida maakler või agent teeb, on hinnata müüdava vara väärtust. Kui kodu väärtus on kindlaks määratud, töötab kinnisvaramaakler müüjatega noteerimisväärtuse ja müügi strateegia kehtestamiseks.\nMõningatel juhtudel on loendatav kodu väärt vähem kui hüpoteeklaenu summa, mis võlgneb selle eest. Selline olukord nõuab hüpoteeklaenuandja heakskiitu lühikeseks müügiks. Koduomanikud peavad viivitamatult pöörduma oma hüpoteeklaenuandja poole, kui sulgemisega kodu, mis on noteeritud, on väärtust väiksem kui hüpoteeklaenu võlg. Laenuandja peab nõustuma ostu-pakkumise netomüügitulu vastu võtmisega majaomaniku hüpoteeklaenu täielikul rahuldamisel. Kui ostupakkumine on laekunud, vaatab hüpoteeklaenuandja läbi majaomanike finantsteabe ja võib-olla peab hüpoteegi kindlustusandja või investor heaks kiitma ka lühikese müügi. Jätkata laenuandjaga iganädalaselt. Kui turult kõrvaldamise müük on kavandatud, paluge hüpoteeklaenuandjal seda edasi lükata, kuni lühike müük saab lõpetada ja sulgemine tühistatakse.\nKas Saate Tõmmata Kuninganna Anne'I Pitsist Välja Ja Taastada Seda?\nSafari Decor Elutoas


Rasedus Duphastonil: ravimi kasutamise juhised\nEelmine Artikkel Naiste tõusud - põhjused. Mis on kuumad hood menopausi ajal ja enne menstruatsiooni - ravi ravimitega\nJärgmine Artikkel Miks on menstruatsioon noorukieas hilinenud\nKuidas rakendada E-vitamiini tupe kuivusest?\nIgakuine või nurisünnitus?\nOvulatsiooni häired: liigid ja väärtused\nKas rinnanäärme rikkumine rinna ees enne menstruatsiooni?\nRindkere tühjenemine: põhjused, sümptomid