Lastepsühhiaatria osakonna uued väljakutsed\nNovembris tähistas kliinikumi lastepsühhiaatria osakond 30ndat tegevusaastat, kuid psühhiaatrilise arstiabi osutamine lastele Tartus ulatub märksa kaugemale. Aastail 1880-1886 töötas Tartus Ülikooli vaimu- ja närvihaiguste õppetooli esimese professorina Herman Emminghaus, kes andis 1887. a. välja esimese lastepsühhiaatria õpiku maailmas. Seejärel osutasid psühhiaatrilist abi lastele eelkõige täiskasvanutele spetsialiseerunud psühhiaatrid, kuni 1963. a. alustas esimese lastepsühhiaatrina Tartus tööd dr. Ülo Uusma.\nAlates 1975. a. tegeles lastepsühhiaatrite koolitamisega dots. Lembit Mehilane ja alates 1980. a. dots. Jüri Liivamägi, kes on tänaseni konsulteerinud lasteosakonnas viibinud lapsi.\n21. novembril 1983. a. avati Vabariiklikus Tartu Kliinilises Psühhoneuroloogiahaiglas 25 voodikohaga lasteosakond. Läbi 30 aasta on lasteosakonnas töötanud spetsialistid otsinud paremaid abistamise võimalusi lastele ja noorukitele. Pärast Eesti Vabariigi taasiseseisvumist on pidevalt toimunud erialased koolitused koostöös Rootsi, Soome ja Norra kolleegidega. 2006. a. toimunud renoveerimise järgselt paranesid oluliselt abi andmise võimalused. Kliinikumi psühhiaatriakliiniku lasteosakond osutab ambulatoorset ja statsionaarset lastepsühhiaatrilist abi (plaaniline, erakorraline ja vältimatu abi, vältimatu tahtest olenematu psühhiaatriline abi); ning alates 2006. a. tänaseni on lasteosakonna statsionaaris avatud 16 voodikohta eraldi palatiplokkides. Laste palatiplokis (10 voodikohta) on 13 aastased lapsed, noorukite palatiplokis (4 voodikohta) on noorukid vanuses 13 - 17 aastat. Sõltuvushäirete palatiplokk (2 voodikohta) kuulub noorukite palatiploki juurde, seda saab vajadusel noorukite palatiplokist eristada või kasutada teiste häiretega patsientide raviks, näiteks äge psühhootiline häire noorukieas või söömishäiretega laste raviks.\nLastepsühhiaatri ambulatoorsete vastuvõttude arv on alates 1995. a. järjest suurenenud, kui 1995. a. oli 1173 ambulatoorset vastuvõttu aastas, siis 2012. a. juba 6384 ambulatoorset vastuvõttu.\nTäna, mil vajadus lastepsühhiaatrilise abi järele kasvab üha enam, avaneb tänu Norra abiprogrammile, läbi Sotsiaalministeeriumi programmi „Rahvatervis", võimalus mõnevõrra parandada lastepsühhiaatrilise abi kättesaadavust.\nNorra toetuse toel on kavas luua vaimse tervise keskused Pärnu, Ida-Viru ja Lõuna-Eesti piirkonda. Ida-Viru ja Lõuna-Eesti laste ja noorukite vaimse tervise keskuste loomine on Kliinikumi psühhiaatriakliiniku lasteosakonna vastutusel. Lõuna-Eesti laste ja noorukite vaimse tervise keskuse raames on plaanis tööle rakendada haiglate juures piirkondlikud meeskonnad Võrus Lõuna-Eesti haiglas, Põlva haiglas ja Valga haiglas.\nIda-Viru piirkonnas on kavas luua Ida-Viru Keskhaigla juurde laste ja noorukite vaimse tervise keskus, kus hakkab tööle samuti vaimse tervise õest, sotsiaaltöötajast ja psühholoogist koosnev meeskond ning samasugune meeskond on kavandatud ka Narva Haigla juurde.\nKohalikus meeskonnas hakkavad tööle vaimse tervise õde, sotsiaaltöötaja ja psühholoog, kes oskavad hinnata olukorra kriitilisust ning ka seda, kas ja kui kiiresti on vajalik lastepsühhiaatrilise abi korraldamine. Piirkondlik meeskond peaks olema suuteline hindama, kas eelkõige on tegemist meditsiinilist laadi probleemiga või hoopis lastekaitse, sotsiaal- või politsei valdkonda kuuluva probleemiga. Lõuna-Eesti piirkondlikud meeskonnad teevad koostööd Kliinikumi psühhiaatriakliiniku lasteosakonnaga ja Ida-Viru piirkondlikud meeskonnad ka Põhja-Eesti Regionaalhaigla psühhiaatriakliiniku lasteosakonnaga, kes on Ida-Viru projektis Kliinikumi projektipartner.\nUSAs ja Euroopas tehtud uuringute järgi on esmatasandi töötajate koolitamine (sh superviseerimine), elukohajärgne abi pakkumine ja hea võrgustikutöö põhilisteks strateegiateks pere vajadustele vastava ja elukohale lähedal asuva koordineeritud laste vaimse tervise teenuse arendamisel. Planeeritud tegevused tuginevad eelkõige Euroopa ja Põhjamaade kogemustele laste ja noorukite vaimse tervise valdkonnas.\nLisaks vaimse piirkondlike meeskondade loomisele on Norra projekti raames plaanis pakkuda erialaspetsialistidele võimalust osaleda täiendkoolitustel, korraldada ühiskoolitused statsionaaris töötavale personalile ning koolitused ja vaimse tervise alane väljaõpe projektipartneritele.\nProjekti ennetustegevuse raames viiakse läbi koolitusi projektimeeskonna, projektipartnerite ja võrgustikuliikmete poolt lastega tegelevatele spetsialistidele, lapsevanematele ning lastele ja noorukitele.\nArst-õppejõud psühhiaatria erialal\nTuhat neerusiirdamist Eestis!\nLisatud: 11 Detsember 2013\nSelle aasta oktoobris toimus Eestis tuhandes neerusiirdamine.\nEsimene õnnestunud neerusiirdamine maailmas tehti 1954. aastal USA kirurgide Joseph Murray ja J. Hartwell Harrisoni poolt elusdoonorilt, kus doonorelund pärines retsipiendi geneetiliselt identselt kaksikvennalt. Siirdamine oli edukas, kuna ühemunaraku kaksikute puhul ei tekkinud immunoloogilist konflikti ning puudus vajadus immuunsupressiivse ravi järele.\n1959. aastal toimusid edukad neerusiirdamised Pariisis ja Bostonis, kus doonoriteks olid patsientide erimunaraku kaksikud. Tänu rakendatud immuunsupressiivsele ravile elasid patsiendid vastavalt 20 ja 26 aastat pärast siirdamist. Kuni immuunsupressiivsete ravimite laialdasema kasutuselevõtuni 1960-ndate aastate esimesel poolel surnud doonoritelt pärinevate neerude siirdamisi ei teostatud.\nEesti esimene neerusiirdamine tehti Toome Haavakliinikus 20. detsembril 1968. a., mil patsiendile siirati surnud doonorilt eemaldatud neer. Operatsiooni sooritasid Artur Linkberg ning tema õpilased ja kolleegid Harri Tihane, Endel Tünder, Kalju Põder, Raul Talvik*.\nNeerusiirdamise eeldusteks olid hemodialüüsi juurutamine 1966. aastal, pikaajalised kogemused teadvusetus seisundis haigete ravis ja ajusurma kriteeriumide juurutamine närvikliiniku hingamiskeskuses ning kirurgide, neuroloogide ja kohtuarstide hea koostöö.\nElusdoonorilt pärinev neer siirati Eestis esmakordselt 1972.aastal. Lastele on neerusiirdamisi teostatud alates 1974. aastast.\nEestis siiratakse neere vaid Tartu Ülikooli Kliinikumis ja keskmiselt teostatakse aastas 50 neerusiirdamist. Elundidoonorluse ja - siirdamise rahvusvahelistes võrdlustes kasutatakse indikaatorina siirdamiste suhtarvu miljoni elaniku kohta (per million population). Mullu toimus Eestis neerusiirdamisi 59, mis annab vastavaks näitajaks 45,4. Võrdluses teiste Euroopa riikidega paistab see üsna positiivselt silma, asetades meid Euroopa Liidu riikide seas tublile 8. kohale**.\nKliinikumi transplantatsioonikeskuse direktor Virge Palli sõnul elab Eestis praegu ca 450 töötava neerusiirikuga inimest, käesoleva aasta oktoobrikuu lõpu seisuga oli ootelehel 43 patsienti.\nNeerusiirdamiste puhul tuleb üha rohkem ette korduvsiirdamisi. Kuivõrd neere on Eesti siiratud juba enam kui 40 aastat, siis tulevad patsiendid siirdamisele teist ja kolmandatki korda. Tänavu siirati esmakordselt Eestis ühele patsiendile korraga kaks erinevat elundit - nii neer kui maks.\nElundite kasutamine siirdamiseks on oluliselt muutnud ajalooliselt välja kujunenud arusaamasid nii inimkeha ehitusest ja funktsioneerimisest, kui surmast. Kui traditsioonilises meditsiinis on ravisuhtes kaks osapoolt - patsient ja tema arst, siis elundisiirdamiste korral lisandub protsessi võtmeisikuna doonor ja seeläbi laiemalt kogu ühiskond.\nTransplantatsioonimeditsiini teine oluline eripära on sõltuvus paljudest erialadest – kirurgia, nefroloogia, immunoloogia, patoloogia, viroloogia, mikrobioloogia, intensiivravi, anestesioloogia, kardioloogia, farmakoloogia, – kui nimetada vaid tähtsamaid. Organite siirdamine saabki toimuda ainult tänu väga heale koostööle.\nNeerusiirdamisprogrammi eestvedajateks Eestis on kolm kogenud uroloogi – dr. Peeter Dmitriev, dr. Aleksander Lõhmus ja dr. Jaanus Kahu. Aastatega on nende juhtimisel välja kujunenud hästi töötav koostöövõrgustik, mis hõlmab endas lisaks kliinikumi erinevatele struktuuriüksustele ka paljusid teisi raviasutusi Eestis – doonorite tuvastamisel ja doonorneerude eemaldamisel on abiks intensiivravi osakonnad ja operatsiooniblokid kõigis piirkondlikes ja keskhaiglates, retsipientide ravi korraldamisel ja läbiviimisel nii enne kui pärast siirdamist teevad põhilise töö dialüüsikabinetid ja nefroloogiakeskused üle Eesti.\nKliinikum tänab kõiki doonoreid ja nende lähedasi ning samuti ka kõiki neid meedikuid üle Eesti, kes selles valdkonnas igapäevaselt töötavad – kõiki, tänu kellele on doonorelunditega päästetud väga paljude inimeste elud.\n*Eesti Arst 2009; 88(5):329-333. Peeter Dmitriev „40 aastat neerusiirdamist Eestis".\nDr. Asta Auerbach\nTuhat neerusiirdamisoperatsiooni on ühelt poolt riigile väga oluline majanduslik kokkuhoid. Operatsioon ise ja sellejärgne immunosupressioonravi on küll kallis, kuid selle järel vabanevad patsiendid kulukaist ja aeganõudvaist hemodialüüsi või peritoneaaldialüüsi protseduuridest.\nTeine ning samavõrd oluline külg on operatsiooni mõju patsiendile. Esiteks Tunduvalt paraneb patsiendi elukvaliteet - ta võib minna tööle, tal on oluliselt rohkem aega pühenduda oma perele, lähedastele, hobidele. Patsient saab oma tavapärase eluga sammu edasi minna.\nVäga kurb on, et operatsiooni ei ole võimalik teha kõigile vajajaile . Kõiki patsiente, kel oleks tarvidus neerusiirdamiseks, ei saa kahjuks panna ootelehele nende terviseseisundi, kaasuvate haiguste jm põhjustel.\nLatvian Transplanttaion Coordination Centre,\nBenefits of 1000 kidneys transplantations for a small country\nSuccess in life-saving organs transplantations, including kidney transplantations, reflects some principal items of the progress. First of all, of course, the presence of clearly defined legislation regulating organ transplantation, especially if it is based on the presumed consent principles. Implementation of such legislation depends greatly on community development level, whether people understand and accept the necessity to treat these seriously ill patients by means of organ transplantation.\nThe second moment is that organ transplantation is closely related to the progress of medicine. Each time I come to Tartu I see the growth of your hospital, development in transplant surgery, co-ordination and tissue typing.\nI think that kidney transplantation program was the basis for development of other organ transplantation. Estonian transplantation center performs 43,8 kidney transplantations per million population and this activity is one of the best results in the world. This means that the small country shows the similar transplantation activity as big European countries do, and this is the result of excellent and civilized work and life.\nThe staff of Latvian Centre of Transplantation would like to congratulate our Estonian colleagues for this success!\nWe have been good friends and colleagues for a long time and we hope to continue our cooperation providing the development of transplantation and professional education in our countries in the future.\nMeditsiiniinfo keskuse õpetajad on kolinud Internetti!\nLisatud: 10 Detsember 2013\nMeditsiiniinfo keskus on e-õppe vormis koolitanud meditsiinialaste andmebaaside kasutamist kursusel „Meditsiinialased infoallikad. Infokirjaoskuse (information literacy) põhimõtted. Tõenduspõhise meditsiini infoallikad, PICO meetod. Vaba juurdepääsuga infoallikad internetis ja nende kvaliteedi hindamine."\nMeditsiinitõdede iga on umbes viis aastat, siis võivad uued uurimistulemused ja teadmised asendada senikasutatavaid. Ülikiire infovoo tingimustes muutuvad üha olulisemaks infokäsitlemisega seotud teadmised ja oskused. Tänapäeva ühiskond on teabeühiskond, kus info leidmine, tõlgendamine ja rakendamine on muutunud ülioluliseks ja tihti ka edukuse määrajaks. Saamaks tõest ja uusimat informatsiooni, peavad meditsiinitöötajad orienteeruma internetipõhistes andmebaasides. Internetist vajaliku teabe otsimine ja leidmine nõuab nn infokirjaoskust, mida nimetatakse sageli „teiseks kirjaoskuseks". Otsing on seotud andmebaasidega ja sinna sisestatud teabega (nt viited, faktid, tekstid, pildid, helikujundid). Meditsiinitöötajate oskused leida internetist vajalikku teavet on erinevad. Meditsiiniinfo keskus püüab neid oskusi parendada.\nTeist aastat on kasutusel uus meetodid – e-õpe. Koolitus toimub Moodle internetikeskkonnas. E-kursuse kestvus on 8 nädalat ehk 120 akadeemilist tundi (loengud, praktiline tegevus, iseseisev töö). Kursuse läbides saab osaleja 4,5 EAP.\nKursus on paindlik, sest erinevalt auditoorsest õppetööst saavad osalejad valida materjalidega tutvumiseks sobiva aja ning õppida jõukohase tempoga. Kokkulepitud tähtajaks tuleb esitada kodused ülesanded. Kursus algab kergemate materjalide ja üldoskuste tutvustusega. Järk-järgult raskusaste suureneb ning ka praktilised iseseisvad tööd lähevad keerulisemaks.\nKursusel tutvustatakse kliinikumi andmebaase Ovid, UpToDate, Micromedex ning STAT!Ref ja EBSCO.\nKursuse lõppedes oskavad arstid-õed kasutada erialaseid andmebaase, otsida sealt vajaminevat informatsiooni. Internetikeskkonna kasutamisega kaasneb sageli oht saada väärinfot, kuna allikate usaldusväärsus pole tihti kontrollitav. Väga tähtis on ka, et sellel kursusel õpetatakse neile, kuidas hinnata andmebaasidest ja internetist leitud infot.\nE-kursuse materjalid on koostanud Ludmilla Sööt, Piret Truu, Keiu Saarniit ning Riina Kuik.\nTänaseks on e-kursuse läbinud pea 100 kliinikumi ning erinevate Tallinna haiglate arsti, õde jt erialade spetsialisti. Ettevalmistamisel on ka venekeelse kursuse materjalid.\nJärgmine e-kursus kliinikumi töötajatele algab 1. oktoobril 2013. Samal ajal algab kursus ka Ida-Tallinna Keskhaigla, Põhja-Eesti Regionaalhaigla ja Lääne-Tallinna Keskhaigla töötajatele. Lisainfo meditsiiniinfo keskusest Ludmilla Söödilt. Eelregistreerumine kursusele toimub aadressil See e-posti aadress on spämmirobotite eest kaitstud. Selle nägemiseks peab su veebilehitsejas olema JavaSkript sisse lülitatud.\nMeditsiiniinfo keskuse spetsialist\nKatrin Puurmaa, õde, sisekliinik\n„Olles varem diplomitööd tehes kokku puutunud mõningate andmebaasidega, ei olnud mul siiski aimugi, kui palju erinevaid andmebaase tegelikult on ning kui informatiivsed võivad andmebaasid olla. Ning samuti ei teadnud ma varem, kui palju erinevaid võimalusi neis on. Nüüd kui kursus on läbitud, oskan ma iseseisvalt kasutada oma eriala infoallikaid ning hinnata internetis kättesaadava info kvaliteeti. Oma töös saan ma neid andmebaase kasutada näiteks selleks, et erinevate protseduuride/uuringute infolehti otsida, lugeda haiguste ja ravi kohta või end erinevate meditsiiniliste artiklite ja uurimistöödega kurssi viia."\nInna Raud, õde, kõrvakliinik\n„On väga südantliigutav, et õpetaja peale kursust tunneb huvi, kuidas endisel õpilasel läheb, kas ta saab teadmisi tööelus rakendada. See aitab õpilasel hoida toonust ja sunnib algteadmisi meelde tuletama. Mul vedas nii suurepärase ja professionaalse õpetajaga!\nTegelikult teadsin enne e –kursust ainult, et internetis on meditsiiniteemaalised andmebaasid. Tervishoiu kõrgkooli lõpetamisest on möödas 10 aastat ja ma ei olnud väga kursis, et Meditsiiniinfo keskuses saab andmebaase kasutada.\nKoostame koos osakonna vanemõega Piret Videriga kõrvakliiniku kirurgia osakonna õdedele valve üleandmise juhendit. Olen otsinud informatsiooni Ovid–is. Leidsin mõningaid juhendi koostamise algaluseks sobivaid artikleid.\nAndmebaaside kasutamise võimalus on väga oluline. Peame ennast pidevalt täiendama nii praktilises kui ka teoreetilises osas, seega on andmebaaside kasutamise oskus asendamatu. Elutempo läheb aina kiiremaks ja raamatukogu külastamine mõnikord lihtsalt ei mahu päevaplaani, samas võib olla raamat juba laenatud ja peab ootama. Aga teadmised aeguvad või ununevad kiiresti. Tuleb, lihtsalt tuleb olla kaasaegne ja käia eluga ühte sammu – see tähendab olla kursis, olla teadlik, kust saab vajaliku info. Kõige kiirem ja kindlasti mugavam on Meditsiiniinfo keskuse andmebaaside kaudu info otsimine. Infot saab sorteerida ja teha valikud, otsingu võimalusi piirata - tulemus võib olla suurepärane. Nii suures baasis leiadki seda, mida saad oma töös rakendada. Andmebaaside kasutamine hõlbustab ja soodustab inglise keele oskuse säilitamist ja arendamist."\nMeditsiiniinfo keskus on avatud uutes ruumides\nMeditsiiniinfo keskus kolis suvel L. Puusepa 2, I korruse vastremonditud ruumidesse. Keskus on avatud tööpäeviti kell 8.30-16.30.\nTraditsiooniliselt tutvustab keskus neljapäeviti kell 14.00 andmebaase ning keskuse tööga seonduvat.\nMammobussis on õdedel käed-jalad tööd täis\nRadioloogiakliinik opereerib Vähiliidu mammobussi viiendat aastat. Piirkondades, kus puudub mammograafiakabinet, tehakse uuringuid liikuva mammograafiga. Radioloogiakliiniku ja Vähiliidu mammobuss pakub teenust Lõuna- ja Kesk-Eesti naistele. Lisaks maakonnakeskustele külastab mammobuss tänavu ka väiksemaid linnu ja asulaid - Põltsamaa, Räpina, Antsla, Otepää, Tõrva, Elva jne. Naiste osalusaktiivsus on jätkuvalt tõusutendentsiga. Esmakordselt on mitmetes maakondades (Võrumaal ja Viljandimaal) bussi saabudes kõik vabad ajad juba broneeritud!\nJaanipäevanädalal lõpeb mammobussi selle aasta esimene ringkäik Lõuna-Eestis, misjärel tuleb suvepuhkus. Tööd jätkatakse jälle septembrikuus. Bussi sõidugraafik on nähtav kliinikumi kodulehel Internetis, eelteated avaldatakse ka Kliinikumi Facebook lehel.\nEsimesel poolaastal on mammobussis käinud rinnavähi sõeluuringul Jõgevamaal enam kui 700 naist, Põlvamaal üle 600, Võrumaal ligi 800, Valgamaal ligi 700 ja Viljandimaal ligi 1100 naist. Järvamaal töötab mammobuss kuni 28. juunini.\nLisaks põhitööle osales mammobuss vähikampaaniakuu ürituste raames SEB Naistejooksul Tallinnas ja Mulgi Messil, kus esmakordselt tehti naistele ka rinnauuringuid (sõeluuringul osales üle 50 naise).\nMammobussi töös osalevad väga tublid radioloogiaõed Ele Virolaineni juhtimisel – naistelt saame pidevalt positiivset tagasisidet kiire ja väga meeldiva teeninduse eest.\nMammobussi töö ei oleks võimalik ilma insener-tehnilise toeta, mille eest kannavad suurepäraselt hoolt insenerid Andrus Aavik, Lauri Rööbing ja Ivo Pruul.\nIgas meepotis peab olema ka tilk tõrva - kuigi võime pea iga päev kuulda reklaamidest kui hästi on Eesti kaetud internetiga, on mitmetes väiksemates kohtades selgunud, et ka suuremate mobiilioperaatorite poolt pakutav internetiühendus ei ole piisav mammobussi töö normaalseks toimimiseks.\n2013 a. oodatakse rinnavähi sõeluuringule kõiki 1953, 1954, 1955, 1957, 1959, 1961 ja 1963 aastail sündinud ravikindlustust omavaid naisi.\nRinnavähi sõeluuringu Lõuna-Eesti koordinaator\nTartu Arstide Liidu sügisreis Ida-Virumaal\nEesti Meteoroloogia- ja Hüdroloogia Instituut on üks väga tark asutus, sest kuidas nad muidu oskasid ennustada, et 12. oktoobril tuleb oktoobrikuu ilusaim laupäev!? Ja neil oli õigus, mitte ainult ilma osas, vaid kogu päeva osas.\nHommikul ärgates polnud veel päikestki näha ja maa oli valge kirmega kaetud ning ennustuse paikapidavuse osas tekkis tõsine kahtlus. Aga juba bussiga Tartust välja sõites avanes Raadi väljade kohal imeilus vaatepilt – karge härmas rohumaa, mille kohal heljumas õrn uduloor, taustaks säravkollased kased ja kõike seda ilu üle kuldamas tõusev päike.\nReisi esimeseks sihtkohaks pidi plaani järgi olema Ida-Viru Keskhaigla (IVKH). Kui aga buss oli läbinud Jõhvi ja jõudnud Tallinn - Narva maanteele, tekkis küsimus, kas ka bussijuht teab meie esimest peatuspaika. Selguski, et bussijuht oleks meid viinud Narva, sest kui juba nimi Ida-Virumaa, siis küllap selle piirkonna suurim ja uusim haigla asub Eestimaa idapiiril. Aga võta näpust, haigla asub hoopis kusagil Jõhvi kandis. Egas siis midagi, mis halvasti, see uuesti ja bussinina sai Toila teeristis taas Jõhvi poole pööratud ning otsingud võisid alata. Jah, nimelt otsingud, sest haigla täpse asukoha kohta tekkis bussis mitu erinevat versiooni. Kõiketeadja internet juhatas aga meid aadressile Ilmajaama 12, Kohtla-Järve linnaosas Ahtmes, mis osutuski õigeks majaks.\nMeid võeti väga sõbralikult vastu, jagati gruppideks ja ringkäik uues haiglas võis alata. Haigla aktiivravikorpus on nagu Kliinikumi väike vend, projekteerimisel võeti arvesse Kliinikumi kogemusi ja maja on saanud ilus, asjalik ja hubane. Uuele korpusele lisandub veel vana Puru Haigla kompleks, mida jõudumööda on renoveeritud ja edasi korrastatakse\nPikk sõit seljataga ja põhjalik ekskursioon uues ning vanas haiglahoones tehtud, suundusime lõunale Gruusia trahterisse „Mimino", mille nimi kõlaks eesti keeles „Pistrik". Meie maitsemeeled said hõrgu turgutuse osaliseks Gruusiast pärit kokkade valmistatud šašlõki ja suussulava koogi poolt. Maitsebuketti täiendas autentne Gruusia vein. Üks trahteri omanikest on arstiharidusega. Kuigi nüüdseks on ta meditsiini vahetanud ärimaailma vastu, käis ta meid, kunagisi kolleege, sõbralikult tervitamas. Trahter, kokad, toit ja teenindajad said meilt müriseva aplausi. „Miminosse" tasub sööma minna ja trahterit võib julgesti oma sõpradele soovitada.\nKõhud head-paremat täis pugitud, suundusime edasi Eestimaa idapoolseimasse mõisasse Kukrusel. Härrastemaja on huvitav kombinatsioon eri ajastute arhidektuuridest. Algselt ehitati mõis barokkstiilis, aastate möödudes lisati tiibhooned ning keskossa aknaga kolmnurkviil, muutes maja ilme klassitsistlikumaks.\nMõisahooneid ümbritseb park looduslik tiikide süsteemiga, mis kahjuks on ära kuivanud põlevkivi kaevandamise tõttu. Veel olevat Kukruse mõisast lähtunud tunnel. Legendi järgi viinud selle kaugeim haru Kuremäe kloostrisse (23 km) ja lähim Edise mõisa (2,1 km).\nPraegu kuulub Edise mõis Kohtla vallale, kunagisteks omanikeks olid aga perekond von Tollide liikmed, kes on andnud oma panuse nii mäetööstuse, ajaloo kui ka geograafia arengusse. Näiteks Hermann von Toll pani aluse põlevkivitööstusele, rajades 1916. a. mõisa maadele katsekaevanduse.\nKuulsaimaks Tolliks tuleb aga pidada polaaruurijat Eduard von Tolli, kes jäi kadunuks Sannikovi maa otsingutel.\nPraegu on mõisaruumid jagatud teematubadeks: ajaloohuvilistele von Tollide perekonna ja baltisakslaste lugu jutustavad ruumid, ilusatest asjadest lugupidajatele aadlike kostüümide prooviruum.\nMaja keldris satutakse aga polaaruurijate maale, kus lapsemeelsed saavad sõita koerarakendiga, vaadata üle proviandiruumi sisu ja mängida lumesõda. Kukruse mõisas saab lisaks ajas tagasirändamisele pidada tänapäevaseid pidusid uhketes mõisasaalides.\nJärgmisena viis buss meid Kohtla-Järvele, kus ootamas giid Õie, kellega koos sõitsime Viru Keemia Grupi (VKG) maadele. VKG põhineb Eesti kapitalil ja annab tööd 1500 inimesele. Eesti Põlevkivitööstus rajati 1924. aastal ja praegu on VKG-s kasutusel parim põlevkiviõli tootmise tehnoloogia maailmas. VKG katab kogu põlevkiviahela alates selle kaevandamisest ja ümbertöötamisest kuni peenkemikaalide turustamiseni. Siin kaevandatakse aastas 2,4 miljonit tonni pruuni kulda, millest toodetakse õli, mitmesuguseid fenoole ja peenkeemiat. Põlevkiviõli peamised tarbijad on laevafirmad, kes lisavad õli laevakütusesse hangumistäpi langetamiseks.\nAga ka naistele on VKG oluline abimees, sest nende tooteid võib leida näiteks juustevärvides. VKG saaduste nimekiri ja kasutusala on väga lai, lisaks eelpool nimetatud valdkondadele kasutatakse produkte farmaatsiatööstusest kuni autokummideni.\nVKG-le on väga olulised nii töötajate kui ka keskkonna ohutus ja heaolu. Kui tavaliselt kujutatakse ette keemikuid laboris ja katseklaasidega mässamas, siis tänapäevane keemikute igapäev möödub arvuti taga istudes, jälgides tarkade masinate, milles võib temperatuur tõusta kuni 700kraadini, tööd. VKG töötajad läbivad iga-aastase põhjaliku tervisekontrolli ning alkohol ja muud sõltuvust tekitavad ained on VKG territooriumil tabu.\nPõlevkivitööstuse juurde kuuluvad tuhamägede alus- ja pealispind kaetakse spetsiaalse kattega, vähendamaks ohtlike kemikaalijääkide imendumist maapinda ning mäekülgedele istutatakse puud ja taimed, et vaatepilt muutuks ilusamaks.\nMeie reisi viimaseks vaatamisväärsuseks oli Avinurme puiduait. Lisaks meeldivale puu-ja tõrvalõhna nuusutamisele, sai imetletud käistöömeistrite valmistatud ilusaid asju. Kes polnud veel reisilt suveniiri leidnud, sai selle vea just siin parandada. Ja valikut oli oi kui palju - puulusikast tünnideni ja seepidest, šokolaadist roositud säärikuteni. Ole ainult hea ja leia endale meelepärane ese.\nIlma pimenedes jõudsime tagasi Tartusse koos uute tarkustega, rohkete meeldivate elamustega ja ilusate suveniiridega.\nNaistekliinik valmistub beebisõbraliku haigla tiitli saamiseks\nKliinikumi naistekliinikul on siht saada beebisõbraliku haigla tiitel. Kui haigla täidab kõik nõutud kriteeriumid, saab vastavat tiitlit taotleda ÜRO lastefondilt UNICEF Eestilt.\nBeebisõbraliku Haigla Algatus (BFHI) on Maailma Tervishoiuorganisatsiooni ja UNICEF Lastefondi ühisliikumine, mille algus ulatub 1990ndate aastate algusesse. Algatuse edukal rakendumisel nähti kolme olulise eesmärgi saavutamist: ema- ja beebisõbraliku hoolduse osutamist ning selle aktsepteerimist emadushoolduse kvaliteedi indikaatorina ning piimasegude turustamise ja reklaami tõkestamist.\nEestis on UNICEF-i Beebisõbraliku haigla tiitel omistatud kahele haiglale AS Fertilitasele ja Ida-Tallinna Keskhaigla Naistekliinikule. Alates 2008. aastast kannab Eestis beebisõbraliku haigla tiitlit ainult Ida-Tallinna Keskhaigla Naistekliinik.\nBeebisõbraliku haiglatava alustaladeks on Maailma Tervishoiu Organisatsiooni ja UNICEF-i ühisavalduses välja toodud kümme reeglit edukaks imetamiseks, mis kõik peavad hinnataval haiglal olema täidetud. Esimene reegel näeb ette rinnaga toitmise strateegia olemasolu.\nEnamikus arenenud riikides on tänaseks olemas riiklik imetamise strateegia, et toetada oma inimeste tervist alustades imiku ja lapseeast kogu elukaare vältel.\nKäesoleva aasta algusest on naistekliiniku töögrupp tegelenud aktiivselt rinnaga toitmise strateegia põhjaliku ettevalmistamisega ning tänaseks on valminud selle esimene versioon. Vastvalminud strateegia sisaldab soovitusi ja tegevusjuhiseid rinnaga toitmise toetamiseks, edendamiseks ja kaitsmiseks. Strateegia rakendumist planeeritakse läbi nelja peamise suuna, mida võib tinglikult jagada järgmiselt:\n1. töö rasedate ja nende peredega ning ettevalmistus imetamiseks;\n2. esmase imetamise toetamine ning soodustamine läbi patsiendiõpetuse ja asjatundliku juhendamise;\n3. koostöö imetamise tugirühmadega väljaspool haiglat;\n4. jätkupidev personali koolitus.\nÜlemämmaemand Pille Teesalu sõnul aitab see dokument süsteemselt ja läbimõeldult toetada emasid imetamise alustamisel. „Läbi patsiendiõpetuse mõjutatakse suuremat arvu emasid imetamist alustama ja sellega jätkama vähemalt lapse kuuenda elukuuni. Ühiselt läbimõeldud ja koostatud strateegia on tugi, mis annab igale tervishoiutöötajale selge juhise töökorraldusest naistekliinikus," sõnas Teesalu.\nStrateegia rakendumise üheks kriteeriumiks on kõikide osapoolte kaasamine - haigla töötajad, imetamisnõustajad ja sihtrühm – rasedad, imetavad emad ja nende pered, saavad sellega tutvuda ning võimaluse kommenteerida.\nNaistekliiniku rinnaga toitmise strateegia leiate kliiniku kodulehelt ning kuni 20.oktoobrini saab anda tagasisidet vastates naistekliiniku töögrupi poolt koostatud küsimustikule. Teie arvamused on väga oodatud! Küsimustiku leiate kliinikumi kodulehel Internetis: http://www.kliinikum.ee/naistekliinik/patsiendile/115-naistekliiniku-rinnaga-toitmise-strateegia-2013-2018-tagasiside-kusimustik\nLisaks strateegia olemasolule sisaldavad Beebisõbraliku haigla põhimõtted soovitusi jätkupidevaks personali koolitamiseks ja sihtrühma teadlikkuse suurendamiseks rinnapiima vajalikkusest. Samuti sünnitusmajas ema ja lapse koosolemise tagamiseks ning eelduste loomiseks rinnaga toitmise alustamiseks ning jätkuvaks edukaks imetamiseks.\nStrateegia olemasolu ja teadvustamine on Beebisõbralik Haigla tiitli saamisel alles esimene samm. Edasi jätkub töö strateegia rakendamisega, millele järgneb esmalt sisehindamine ning seejärel välishindamine UNICEF Eesti hindamiskomisjoni poolt. Beebisõbraliku haigla tiitel omistatakse 5 aastaks, millele järgneb uus hindamine.\nÄmmaemand Marge Mahla initsiatiivil on juba käesoleva aasta kevadest võimalik imetamisalast nõu saada ka kliinikumi kodulehe vahendusel või e-kirjaga. Viimasel juhul tuleb kiri saata aadressil See e-posti aadress on spämmirobotite eest kaitstud. Selle nägemiseks peab su veebilehitsejas olema JavaSkript sisse lülitatud..\nÖöpäevas laekub keskmiselt 2-3 küsimust. Küsijate seas on nii neid, kes vajavad toetust ja positiivset kinnitust oma senisele tegutsemisele, kui neid, kelle pöördumine on olnud vajalik konsultatsiooni planeerimiseks juba imetamisnõustajaga.\nTäna saame öelda, et tegevus on käivitunud nii, nagu alustades prognoosisime. Tänaseks on kujunenud teatav hulk korduvaid küsimusi, mille alusel planeerime koostada kodulehel eraldi kuvatava nn. korduma kippuvate küsimuste rubriigi koos pildimaterjaliga.\nPidev koolitus tagab vajalikud teadmised ja oskused\nAlates 2013.a. augustist toimuvad üle Eesti Sotsiaalministeeriumi poolt ellukutsutud ja UNICEF Eesti poolt elluviidavad koolitused „Rinnaga toitmise edendamine Eestis 2013-2014". Koolituse üldmaht on 26 tundi, millest 10 tundi on iseseisev töö veebikeskkonnas Moodle. Projekti eesmärk on pakkuda tasuta koolitusi emadushooldust pakkuvate haiglate töötajatele nende töökohas. Seega on koolitused suunatud peamiselt naistekliiniku arstidele, ämmaemandatele ja õdedele ning põetajatele, kes sünnitanud naistega kokku puutuvad.\nTeine suur grupp tervishoiutöötajaid on pereõed ja perearstid. Lõuna-Eestis toimuvate koolituste läbiviimisesse on kaasatud ka lektorid naistekliinikust.\nTäpsem koolituste ajakava ja registreerimine http://www.unicef.ee/page/119\nAlates 1. oktoobrist on desinfektsiooniosakond nimetatud keskkonnaosakonnaks.\nKüsimusele vastab keskkonnaosakonna juhataja Tiina Teder:\nDesinfektsiooniosakonna nimetus on ajale sisuliselt jalgu jäänud. Maarjamõisa Haiglas nimetati nii osakonda, mille põhiliseks tegevuseks oli haiglahügieeni korraldamine ja sellest tulenevad tegevused. Täna on need kohustused pandud infektsioonikontrolliteenistuse õlule. Nüüdseks täidab desinfektsiooniosakond ainult keskkonnaalaseid ülesandeid ja sellest tuleneski vajadus viia osakonna nimetus kooskõlla osutatavate teenuste tegeliku sisuga.\nMajandusteenistuse keskkonnaosakond peab tagama kaasaegse ja keskkonnasõbraliku jäätmekäitluse ehk teisisõnu prügimajanduse. Meie ülesandeks on. ohtlike jäätmete nõuetekohane käitlemine, ladestatavate jäätmekoguste vähendamine, jäätmete taaskasutuse suurendamine, vajalike keskkonnalubade olemasolu korraldamine, st meie peame.\nMeditsiinilised jäätmed vajavad erikäitlemist osutame seda teenust ka teistele tervishoiuasutustele. Aastas töötleb meie keskus ca 200 tonni erikäitlemist vajavaid meditsiinilisi jäätmeid.\nVajadusel teeme ka kahjuritõrjet, tagamaks puhas ning ohutu keskkond nii personalile kui patsiendile.\nKümme aastat unemeditsiini kõrvakliinikus!\nUneaegsed hingamishäired on kõige sagedasemad ja tõsisemad unehäired; need on põhjustatud nina ja neeluosa anatoomia ja füsioloogia eripärast ja häiretest, mille ravi on kõrva-nina-kurguarstide pärusmaa. Mittepuhanud enesetunne on uneapnoehaige kaebus, millega ta arsti vastuvõtule pöördub. Kui normaalselt on inimesel süvaund 20%, siis apnoehaigetel ei ole ühtegi protsenti. Unega seotud haigus progresseerub, selle esimene tunnus on väsimus, teine kaebus on unehäired. Neist jagusaamiseks on tähtsad õigeaegne diagnostika ja ravi.\nKõrvakliinikusse unekeskuse loomine sai võimalikus tänu kliiniku toonase juhataja prof. Mart Kulli arusaamisele, et unelämbus on tõsine haigus. Samal ajal avaldasime ja olime juba avaldanud rahvusvaheliselt tunnustatud meditsiiniajakirjades ja ajakirjas Eesti Arst oma uurimistöid uneapnoe etiopatogeneesist. Perearstide kursustele lisandusid unehäirete loengud; tudengitele õpetasime erinevate erialade vaatepunktist unehäireid - see kõik aitas kaasa, et arstkond Eestis hakkas nägema uneuuringute vajalikkust.\nKõrvakliinikule osteti esimene polüsomnograaf 2003. aasta juunis ja juba juulis tegime esimese uneuuringu. Sellest ajast oleme oma keskust arendanud ja kasvatanud nii riist- ja tarkvara kui inim- ja vaimuressursiga. Esimesed polüsomnograafid, millega tööd alustasime, on välja vahetatud ja praegu töötame aparaatidega, mille töömaht on oluliselt suurem. Tänaseks tehakse kõrvakliinikus enam kui 600 uneuuringut aastas.\nAastaid kestnud pidev töö ja suhtlemine Eesti Haigekassaga, et viia hinnakirja uuringud ja ravimeetodid, on jõudnud tulemuseni, et saame uneaegsete hingamishäiretega haigeid uurida ja ravida. Kestva positiivse õhurõhu ravi (CPAP-ravi) on haigekassa hinnakirjas 2012. aastast.\nMitmekülgselt funktsioneeriv kõrvakliiniku unekeskus on meeskonna töö tulemus, millesse on suure panuse andnud kliiniku juhataja dr. Priit Kaseneõmm ja ülemõde Marika Tamm.\nPidevalt tegeleme uneõdede koolitusega eesmärgiga, et ühel inimesel selgeksõpitud diagnostika või raviprotseduur, mis unemeditsiinis võib olla küllalt keeruline, õpetatakse edasi. Selle põhimõtte omandasin töötades (2005/2006) Soomes Rinnekoti teadus- ja uurimiskeskuse unekeskuses dr. Markku Partineni juhendamisel, kes on maailma üks juhtivaid uneteadlasi.\nTartu Ülikooli Kliinikumi kõrvakliiniku unekeskuse 10nda sünnipäeva sünnipäevalapsed on vanemarst-õppejõud Marlit Veldi (PhD), keskuse loomise algataja ja artikli autor, edasi järgnevad uneõed tööstaaži järgi: Tiina Siilak, Liina Ojala, Triin Laurits, Liina Tiidor, Liis Anijalg, Rhoda Vaiksaar, Riin Raukas ja Julia Keller.\nKeskuse sünnipäeval täname kolleege kõrvakliinikust ja psühhiaatriakliinikust ning kopsukliinikust ning kolleege, kellega koos oleme rajanud Eesti Unemeditsiini Seltsi, mis on väga oluline unemeditsiini arengu jaoks Eestis.\nVanemarst-õppejõud otorinolarüngoloogia erialal\nEttepanekute ja kaebuste süsteem 2012. aastal\nKaheteistkümne tegutsemisaastaga on ettepanekute ja kaebuste süsteem (EKS) end hästi õigustanud, korraldus stabiliseerunud ja tulemused väärtustatud.\nKliinikumi ettepanekute ja kaebuste registrile laekus 2012. aastal kokku 746 avaldust, mis on 44 avalduse võrra vähem kui 2011. aastal. Patsientide arvamusavaldused jaotusid järgmiselt: 478 tänuavaldust, 139 kaebust, 73 ettepanekut ja 56 kombineeritud avaldust.\nKaebuste põhjuseid analüüsides selgus, et ligemale kolmandik kaebustest esitati suhtlemisel tekkinud arusaamatuste tõttu, neljandik oli seotud töö kvaliteediga ja viiendik tervishoiuteenuste kättesaadavusega. Ülejäänud kaebused kuulusid olmetingimuste, toitlustamise ja muude kaebuste valdkonda.\nTervishoiuteenuste kättesaadavuse kohta esitatud kaebused näitasid kätte kitsaskohad, millega tuleks rohkem tegeleda, nagu EMO parem töökorraldus ja patsientide pikad ooteajad tagasikutsete korral. 2012. aastal toimunud meditsiinitöötajate streik ei olnud patsientide pahameele otseseks põhjuseks, pigem põhjustas nördimust informatsiooni edastamine ja ooteaja pikenemine uute vastuvõtuaegade broneerimisel.\nTänuavaldusi laekus kliinikutele ja teenistustele kokku 642. Enamikel juhtudel kiideti kliinikute head tööd. Kõige rohkem tänuavaldusi oli naistekliinikule (92), kirurgiakliinikule (52) ja hematoloogia-onkoloogiakliinikule (47) ning sisekliinikule (47). Teenistustest sai kõige rohkem kiita toitlustusteenistus (41): tunnustati toitude kvaliteeti ja maitset.\nValdkonniti oli kõige rohkem tänuavaldusi meeldiva suhtlemise (56%) ja ravitöö kõrge kvaliteedi kohta (38%).\nEttepanekuid oli kokku 114. Kõige rohkem esitati muudatussoove raviteenuste ning visiidi- ja voodipäevatasu arvete, aga ka töökorralduse kohta. Teine suurem ettepanekute grupp puudutas olmetingimusi. Ettepanekuid tehti ka toitlustamise, suhtlemise, tervishoiuteenuste parema kättesaadavuse ja ravitöö kvaliteedi parandamise kohta.\nTänan kõiki kliinikumi töötajaid, kes 2012. aastal olid hoole ja vastutustundega abiks ettepanekute ja kaebuste süsteemi korraldamisel.\nKaebused, ettepanekud ja tänuavaldused valdkondade järgi (2013. aastal)\nTäismahus ettepanekute ja kaebuste süsteemi aruanne on avaldatud kliinikumi kodulehel.\nIga tagasiside, mille me EKS-i kaudu saame on oluline, sest aitab näha olukorda patsiendi vaatekohast ja seetõttu võiks tagasisidet isegi rohkem laekuda. 2012. aasta oli sellepoolest hea aasta, et laekus 30 avaldust, mis on siiani kõige parem tulemus. Kõige enam on muidugi hea meel selle üle, et kaks viimast aastat on lastekliinikul olnud tänuavaldusi rohkem kui kaebusi ja ettepanekuid kokku. Tänatakse nimeliselt nii arste, õdesid, füsioterapeute, põetajaid kui ka toidujagajaid. Seega on iga lüli meie meeskonnas patsiendi jaoks oluline ning nad märkavad meid kõiki. Kaebustesse suhtume alati tõsiselt, eriti nendesse, mis puudutavad ravikvaliteeti ja suhtlemist. Ettepanekute kohta saab öelda niipalju, et enamasti puudutavad need olmet. Kahjuks ei saa me kõiki ettepanekuid arvestada, sest näiteks kütte reguleerimine vastavalt vajadusele ja perekesksema keskkonna (nt perepalati) pakkumine neonatoloogia osakonnas ei ole veel hetkel võimalik.\nTänu ettepanekute ja kaebuste süsteemile on meil võimalus teada saada, mis on hästi ja milliseid kitsaskohti oleks vaja toitlustusteenistuses parandada. Kui ettepanekud on reaalselt teostatavad ja arvestavad enamike inimeste vajadusi, siis oleme püüdnud neid täita.\nKa kaebustest on üht-teist õppida, kuigi teinekord on need seotud patsiendi haigusest tulenevate meeleoludega ning pole alati õigustatud.\nMeeldiv on see, et kokkade tööd on hakatud üha rohkem väärtustama, seda näitab ka 2012. aasta kiituste hulk (nt „toit on kui vanaema tehtud" või „köögis on tõelised kokad, kes väikese toidurahaga suudavad pakkuda nii maitsvaid roogi"). Hea sõna innustab!\nKogemusnõustajate abi saab juba neljas kliinikus\nLisaks lastekliinikule neonatoloogia saab alates 2013. aasta algusest kogemusnõustajate abi ka kirurgia-, psühhiaatria- ja hematoloogia-onkoloogia kliinikus. Kogemusnõustajateks on emad, kes oskavad läbi isikliku kogemuse nõustada samade muredega haiglas viibivaid lapsi, nende vanemaid ning lähedasi.\nKogemusnõustamise projekti algatas 2011. aastal Lastefond ning selle elluviimist on rahastanud Eesti-Šveitsi koostööprogrammi Vabaühenduste Fond ja Kodanikuühiskonna Sihtkapital. Kliinikumi esimeste kogemusnõustajatena hakkasid lastekliiniku neonatoloogia osakonnas tööle enneaegsete laste emad Raili Hollo ja Ethel Toomingas.\nKõik viis uut projektiga liitunud kogemusnõustajat ‒ Andra Kirna, Kadi Haamer, Maarika Müürsepp, Maarja Pundonen ja Merike Kaunissaare ‒ on läbinud pooleaastase koolituse ning osalevad supervisioonidel, mida juhib hingehoidja Naatan Haamer. Lisaks on läbitud ka kriisikoolitus, sest kogemusnõustaja läheb tavaliselt kriisisituatsioonis inimese juurde.\nKogemusnõustaja kui ema, kes on oma lapsega sama tee läbi käinud, oskab raskel hetkel ulatada abikäe. Ta ei saa küll ravida, pakkuda valmis lahendusi või lubadusi jagada, aga oma kogemuste kaudu suudab ta mõista, ära kuulata ja tuleviku teele valgust näidata.\nKõhklesin kaua, enne kui soostusin kogemusnõustajaks hakkama. Mulle on alati meeldinud inimese psüühika ja olen püüdnud sellesse süüvida. Kogemusnõustajana oma abi pakkudes rõõmustan väga, kui emal hakkab peale rääkimist kergem. Märksa keerulisem on see, et inimesed ootavad konkreetseid lahendusi oma probleemidele, mida ma pakkuda ei saa.\nhematoloogia-onkoloogia kliiniku kogemusnõustaja\nTihtipeale saab laps kõigest palju rohkem aru kui lapsevanem, kes eriti alguses kõike eitab. Abi on sellest, kui rääkida eraldi nii lapse kui lapsevanemaga. Mul on enda kogemusest pakkuda positiivne näide, kui laps sai terveks. Kuigi ma ei saa selle kaudu midagi tõestada, saan ma näidata, et segaduses olek on ajutine.\nPsühhiaatrias ei tähenda sama diagnoos ühesuguseid muresid või lahendusviise. Nt kui Aspergeri sündroomiga laps ei taha süüa, siis on palju võimalusi, kuidas olukorda lahendada. Vahel aitab teise ema pealt n-ö spikerdamine. Kõige olulisem on, et lapsevanem ei tunneks ennast saamatuna selles olukorras ega võrdleks end nendega, kel kodus kasvamas tavaline laps.\nKuna mul endal on kodus aktiivsus- ja tähelepanuhäirega laps, siis on mul hea võrdlusmoment. Mäletan, kuidas ma omal ajal infot otsisin ja millist abi soovisin, nüüd oskan seda teistele jagada. Emana tean, mis sellel lapsevanemal kodus toimub ja oskan teda mõista. Oluline on just see, et lapsevanem ei tunneks end üksinda oma muredega, et ta näeks, et selliseid peresid on veelgi.\nTeismelisena elasin üle raske trauma, pidin kriisist üksinda välja tulema ja tean, mida see tähendab. Püüan inimesi aidata ja anda lootust, just see viimane on väga oluline. Kogemusnõustajatena suhtleme ka omavahel ja anname üksteisele lugemissoovitusi.\nlastekliiniku ja naistekliiniku hingehoidja\nKogemusnõustajad on saanud esmase nõustamisalase ettevalmistuse ja seetõttu saavad olla tõhusaks abiks patsientide ja nende lähedaste emotsionaalsel toetamisel. Iga kogemusnõustaja tegutseb just selles osakonnas, mis vastab tema isiklikule kogemusele. Tema isiklik kriisikogemus ja sellega toimetulek on julgustavaks eeskujuks neile, kes abi vastuvõtmise hetkel ei suuda oma tulevikku vaadates lootust leida.\nIseenesestmõistetavalt võib ka hingehoidjal olla oma kriisikogemusi, aga tema peab siiski hakkama saama väga erinevate kriisijuhtumitega, mille osas tal endal kogemuslik alus puudub. Loomulikult eeldab see ka pikemat ja põhjalikumat ettevalmistust ja süvendatud nõustamisalaseid teadmisi.\nKliinikumi teadustegevus 2012\nKliinikumi meditsiiniinfo keskus teeb igal aastal kokkuvõtteid kliinikumi teadustegevusest infokeskuses peetava eesti arstide publikatsioonide andmebaasi alusel.\nAndmeid kogutakse rahvusvahelistest andmebaasidest: Thomson Reuters Web of Knowledge (WOK), Medline (OVID), EBSCO, PubMed ja ajakirjast Eesti Arst. Lisame andmebaasi ka muudest rahvusvahelistest andmebaasidest saadud ja kontrollitud viited artiklitele, monograafiatele, õpikutele ja ravijuhistele. Kliinikumi töötajate populaarteaduslikud artiklid on küll kliinikumi andmebaasis kirjeldatud, kuid me ei võta neid arvesse kui teaduspublikatsioone. Eesti teiste haiglate arstide kirjutatud artiklid on andmebaasis kirjeldatud siis, kui artikli juures on autor märkinud oma töökoha.\nPublikatsioonide arv ei ole kvaliteedi näitaja ja seetõttu vaatame ka kliinikumi arstide artiklitele viitamiste arvu ja H-indeksit. Viitamiste ja H-indeksi aluseks on Thomson Reuters Web of Knowledge andmebaasis olevad andmed aastatest 1945–2012.\nTabelites esitatud andmed on võetud seisuga 15. aprill 2013. Tulemuse saamiseks ei ole kasutatud aastate piirangut. Andmed on võetud kliinikumi meditsiiniinfo keskuse publikatsioonide andmebaasist ja võrreldud Thomson Reuters Web of Knowledge andmetega. Arvesse on võetud ainult need artiklid, mis liigitatakse ETIS-e klassifikaatorite 1.1., 1.2., 1.3.,2.1.,3.1 alla.\nMitmed kliinikumis töötavad arstid avaldavad artikleid rahvusvahelistes ajakirjades, kuid oma töökohaks ei kirjuta nad Tartu Ülikooli Kliinikumi või teevad seda väga harva. Neinar Seli stipendiumi määramisel arvestatakse seda, kas artikli autori töökohaks on märgitud kliinikum. Juhin tähelepanu ka sellele, et andmed Web of Knowledge andmebaasis muutuvad pidevalt, sest täiendusi andmebaasis tehakse iga nädal. Sellega on seletatav asjaolu, et aasta alguses võetud andmed ilmunud trükiste arvu kohta on erinevad praegusest seisust.\nAlljärgnevates tabelites kajastuvad arvud näitavad neid artikleid, kus autor on oma töökohaks kirjutanud kliinikumi.\nKliinikumi arstiteadlaste publikatsioonid aastal 2012.*\ns.h.liigitus 1.2( rahvusvahelised andmebaasid v.a. WOK)\ns.h.liigitus 1.3 (Eesti Arst)\nViitamised Thomson Reuters Web of Knowledge põhjal 1945 - 2012\nKliinikumi arstiteadlaste publikatsioonid aastatel 2008 – 2012.\ns.h.liigitus 1.3 ( Eesti Arst)\n* Ülevaates on toodud artiklid, kus autori töökohaks on märgitud SA Tartu Ülikooli Kliinikum\nViitamised ja H-indeks on võetud Thomson Reuters Web of Knowledge andmebaasist seisuga märts, 2013.\nEdetabel viitamiste järgi (1945–2012) Web of Knowledge põhjal.\nKliinikumi arstide edetabel H-indeksi järgi Web of Knowledge põhjal.\nKliinikute edetabel avaldatud publikatsioonide järgi aastal 2012.\nEesti arstide publikatsioonide andmebaas on kättesaadav kliinikumi sisevõrgus, kuid andmed kõige uuemate eesti arstiteadlaste publikatsioonide kohta on kvartalite kaupa üleval aadressil: www.kliinikum.ee/infokeskus.\nmeditsiiniinfo keskuse direktor\nLastekliinikus käisid Vanemuise teatri Kollased Kassid\n17. aprillil käisid lastekliinikus Vanemuise teatri vabatahtlikud – Kollased Kassid – lastega meisterdamas ja mängimas.\nKliinikum ja Vanemuise teatri noortetöö juht Mall Türk koos noortetöö läbiviijate Kollaste Kassidega on sõlminud vabatahtlikuks tegevuseks Hea tahte kokkuleppe. Teatri tegemiste kaudu tutvustatakse lastele erinevaid mängu-, meisterdamise ja koosolemise võimalusi: üheskoos lauldakse, joonistatakse, grimeeritakse, tehakse varjuteatrit ja maske.\nAnestesioloogia ja intensiivravi kliiniku üldanestesioloogia osakonnas tegutseb alates 2008. aastast valuravi meeskond (VRM), mille tegevuse eesmärgiks on pakkuda professionaalset valuravialast nõustamist kliinikumi patsientidele nii statsionaarse kui ambulatoorse teenusena. Ambulatoorne vastuvõtt toimub kroonilise valuravi kabinetis ning esmasel pöördumisel on vajalik pere- või eriarsti saatekiri.\nValuravi meeskonda kuuluvad hetkel viis valuravi pädevusega arst-õppejõudu anestesioloogia erialal (dr Juri Karjagin, kes on üldanestesioloogia osakonna juhataja, dr Reet Kikas, kes on lisaks lasteanestesioloog, dr Mare Kubjas, dr Anna Jemeljanova, dr Svetlana Ussova, kes on VRM juht); kolm anesteesiaõde (Karin Raven, Rita Roost, Ave Üprus) ning apteegi proviisor Liis Kuld. Kroonilise valuravi vastuvõttudega tegelevad graafiku alusel dr Mare Kubjas, dr Svetlana Ussova ja dr Urve Rink, kes on neuroloog.\nMeeskonna töö on korraldatud nõnda, et valuraviõde ja proviisor visiteerivad patsienti, koguvad ravialase informatsiooni nii patsiendilt kui kolleegidelt, koostöös valuravi anestesioloogi või anestesioloogi ja raviarstiga koostatakse patsiendi kliinilist seisundit ning valuravi vajadusi arvestav valuravi plaan, kombineerides vastavalt vajadusele erinevaid valuravi meetodeid ja preparaate erinevatest ravimrühmadest. Rakendatav valuravi skeem peab olema kliiniliselt ohutu, optimaalne ning kliinilist hetkesituatsiooni arvestav. Patsient jääb valuravi osas valuravi meeskonna poolt jälgimisele, mille käigus valuravi õde ja proviisor visiteerivad korduvalt patsienti ning vastavalt kliinilistele muutustele korrigeeritakse vajadusel valuravi skeemi. Valuravialased ravikorraldused dokumenteeritakse valuravi meeskonna poolt patsiendi ravilehtedele ja VRM töö dokumenteerimiseks kasutatavale VRM patsiendi lehele, mis arhiveeritakse. Parima valuravialase tulemuse saavutamiseks on äärmiselt vajalik ja oluline, et valuravi meeskonna liikmete ning kliinikumi erinevate üksuste ja osakondade kolleegide vahel toimiks hea koostöö, lähtudes interdistsiplinaarse meeskonnatöö põhimõtetest.\nMeeskonna töö tulemuste statistikale tuginedes ilmneb, et töökoormus on jätkuva tõusutendentsiga, mis on igati positiivne ning meeskonna töö eesmärgiga kooskõlas. 2010. aastal koostati valuravi protokolle 345 ning 2012. aastal 569 statsionaarsele patsiendile. Suurenenud on ka kroonilise valuravi kabineti vastuvõtul käivate patsientide arv. Hea koostöö apteegiga võimaldab mitmete valuravis kasutatavate standardiseeritud ravimlahuste valmistamise apteegis, mis on oluline tegur ravimlahuste kvaliteedi ja ohutuse aspektist ning aitab paljuski kaasa erinevates osakondades uute valuravi meetodite laialdasemale kasutamisele.\nLisaks praktilisele tööle, on valuravialase töö edendamisel ning kaasaegsete põhimõtete rakendamisel oluline kolleegide, tudengite ja residentide koolitamine, millega kõik valuravi meeskonna liikmed tegelevad. Rõõm on tõdeda, valuravialased koolitused on kolleegide poolt oodatud ning temaatika tekitab diskussioone ja vastukajasid, mis on edasise arengu seisukohast igati positiivne. Võimalusi erialaseks enesetäienduseks valuravi meeskonna liikmetele pakuvad nii anestesioloogia- kui valuravialased kodumaised ja rahvusvahelised koolitused ja konverentsid. Seega õpivad meeskonna liikmed pidevalt ise ning jagavad omandatud teadmisi teistele.\nValuravi meeskonna töö kliinikumis on suunatud patsiendile tema seisundist ja vajadustest lähtuva, meie töös võimaliku, parima kaasaegse valuravialase teenuse pakkumisele, mis on võimalik tänu heale koostööle kolleegidega. Valuravi meeskond loodab, et senine, erinevaid osakondi hõlmav, igati hea koostöö leiab tulevikuski positiivse arengu ja jätku.\nanesteesia- ja valuravi õde\nKroonilise valuravi vastuvõtt\nVastuvõtule on võimalik patsiente registreerida telefonil 731 9100.\nVastuvõtule saavad suunata pere- ja eriarstid (vajalik saatekiri).\nValuravi meeskond (VRM) kliinikumis\nTelefon: 731 8337\nMobiiltelefon: 5331 8337\nVähihaige valu saab ja tuleb ravida\nVähihaiged vajavad valuravi sõltumata haiguse lokalisatsioonist ja staadiumist. Valu on levinud vaevus eelkõige kaugelearenenud haigusega patsientidel, kus valu ja teiste kaebuste leevendamine on ravi peamiseks eesmärgiks. Samamoodi esineb valu ca kolmandikul spetsiifilist vähivastast ravi saavatest patsientidest ning ka neile on oluline rakendada efektiivset toetavat ravi.\nVähivalu käsitlemine peab olema kompleksne, hõlmates vähidiagnoosist tuleneva emotsionaalse, sotsiaalse ning eksistentsiaalse aspekti. See on palliatiivse ravi üks osa. Efektiivne valuravi tagab patsiendile võimalikult hea elukvaliteedi.\nVähihaige valu ravimisel tuleb selgitada konkreetse haige konkreetse valu põhjus. Oluline on siinjuures detailne valu anamnees. Kaasaegne vähivalu medikamentoosne ravi on võimalusel suu kaudu, kellaajaline, valuredeli järgi, detailne ja individuaalne. Õige ravim õiges doosis õieti manustatuna on ravimisel esmatähtsad. Teatud juhtudel kasutatakse palliatiivses valuravis ka kiiritus- ja/või operatiivset ravi.\nDr Kaiu Suija vastuvõtud on hematoloogia-onkoloogia kliiniku polikliinikus, L. Puusepa 8, kabinet A112 esmaspäeviti ja reedeti. Vastuvõtule on vajalik eelregistreerimine telefonil 731 9100.\nNaistekliinikus kahekordistus Venemaa sünnitajate arv\nArvud kõnelevad enda eest ise: Venemaal on kasvanud kliinikumi naistekliiniku populaarsus. Kui ülemöödunud aastal sõitis piiri tagant Tartusse 24 sünnitajat, siis 2012. aastal küündis Venemaa patsientide arv juba 63-ni.\nSünnitusosakonna juhataja dr Fred Kirss ütleb tagasihoidlikult, et naistekliiniku töö üheks kvaliteedinäitajaks on see, et Venemaalt tahetakse Tartusse sünnitama tulla: „Neile meeldib ülikoolikliiniku turvaline ja kaasaegne keskkond. Samuti meie personali vene keele oskus, professionaalsus ja eelkõige sõbralikkus. Noorem põlvkond vene keelt kõige paremini ei valda, kuid see kompenseeritakse eelnevaga."\nÜks osa Venemaa patsientidest on naised, kellel on olnud probleemne rasedus või varasem keeruline anamnees. Eestisse tulekuks on neile andnud julgust ühe Pihkva naise juhtum, kes kaks aastat tagasi 25.-26. rasedusnädalal sünnitas Tartus 554 grammi kaalunud lapse. Eelnevalt oli ta Venemaal peale lootevee puhkemist kahest haiglast minema saadetud, andmata lootust lapse ellujäämiseks. Seejärel otsustas ta sõita üle piiri Tartusse. Dr Fred Kirsi arvates on kõige tähtsam selles loos see, et vaatamata enneaegsusele kosus laps hästi ja on täiesti terve. Juhtum levis laialdaselt Venemaa sotsiaalmeedias pealkirja all „V Rossii abort, a v Estonii grazhdanin".\nEnamik Venemaa patsiente tuleb Tartusse Pihkvast, kuid on ka Peterburist ja Moskvast pärit naisi. Raseduse ajal käivad nad naistekliinikuga tutvumas ja vähemalt korra arsti vastuvõtul, kus muude analüüside hulgas tehakse ka loote UH-uuring. Mõned Pihkva naised sõidavad Tartusse, kui sünnitustegevus on juba alanud. Kuna piiriületus võimaldatakse sünnitajatele kiiresti, siis jõutakse Pihkvast naistekliinikusse kohale kahe tunniga. Kaugemalt pärit rasedad tulevad Tartusse ligikaudu nädal enne sünnitustähtaega, ka viisa hankimisega pole senini tõrkeid esinenud. Üks Moskvast pärit abielupaar lendas Tartusse juba kuu aega enne sünnituse tähtaega ning peale sünnitust veedeti Tartus koos vastsündinuga veel kaks nädalat.\nKas Venemaa naised tulevad ka tulevikus Tartusse sünnitama? Aeg näitab. Kui meditsiin Venemaal areneb positiivses suunas, siis tõenäoliselt nende arv kahaneb. Ilmselt väheneb sünnitajate arv ka peale Pihkva sünnitusmaja remondi lõppemist.\nEelmisel aastal moodustas Venemaa sünnitajate arv kõikidest naistekliiniku sünnitajatest 2,5%, keskeltläbi jättis üks piiritagune patsient kliinikumile 1300 eurot.\nPilguheit siirdamistegevusele kliinikumis 2012\n2012. aasta oli kliinikumi transplantatsioonikeskuse jaoks kiire ja töörohke: elundeid siirati rohkem kui kunagi varem.\nAasta jooksul teavitati meie transplantatsiooni koordinaatoreid kokku 69 võimalikust ajusurmas doonorist. Reaalseks kudede ja elundite doonoriks osutus neist 32. Kahel juhul eemaldati siirdamiseks vajalik neer elusdoonoritelt, mõlemal korral oli elundi loovutajaks lapsevanem.\nKliinikumi kirurgid siirdasid aasta jooksul elundeid 70 patsiendile, see on rohkem kui kunagi varem. Toimus 59 neeru-, 9 maksa- ja 2 kopsude siirdamist. Lapsi oli eelmisel aastal siiratute hulgas üks.\nKa kudede siirdamisi oli kliinikumis rohkem kui eelmistel aastatel – ühel juhul siirati silma kõvakesta, 12 juhul silma sarvkesta ja 18 korral amnioni membraani, luukoe siirdamisi toimus 85 ja vaskulaarkoe siirdamisi 39.\nVereloome tüvirakkude siirdamisi toimus kliinikumis 2012. a kokku 25, sh 11 juhul kasutati Soome luuüdi doonorite registri vahendusel hangitud tüvirakke. Embrüosiirdamisi oli 569.\nJätkus koostöö Läti ja Leedu siirdamiskeskustega ning Viini Ülikoolihaigla kopsusiirdajate ja Eurotransplandiga. Uue hoo said sisse läbirääkimised Scandiatransplandiga ning aasta lõpul õnnestus ka nendega sõlmida riikidevahelist elundivahetust võimaldav raamleping.*\nRakkude, kudede ja elundite annetamise, käitlemise ning siirdamisega on seotud arvukalt erinevaid osapooli. Soovime siinkohal edastada siirad tänusõnad kõigile, kes sellele oma abi ja positiivse suhtumisega kaasa on aidanud. Suur-suur aitäh!\nEriti soovime tänada kõiki patsientide lähedasi, kes nõustusid oma ajusurmas pereliikme kudede ja elundite loovutamisega siirdamiseks. Selliste raskel hetkel tehtud otsuste väärtus on hindamatu.\nVerekeskus väärtustab koostööd Octapharmaga\nAasta tagasi sõlmis kliinikumi verekeskus värskelt külmutatud vereplasma ja veretoodete tähtajalise ostu-müügi lepingu firmaga Octapharma AG.\nOctapharma AG on Austrias asuv maailma suurim vereplasma fraktsioneerimise ettevõte, mis toodab mitmeid vajalikke verepreparaate, nt tooteid verehüübimishäirete raviks või immuunoteraapiaks ning millel on koostöö enam kui 80 riigiga.\nTänapäeval ei kasutata raviotstarbeks enam täisverd, vaid sellest valmistatud erinevaid verekomponente, nt erütrotsüütide suspensiooni, trombotsüütide kontsentraati ja värskelt külmutatud plasmat. Kuna erütrotsüüdide suspensiooni tarvitatakse rohkem kui vereplasmat, siis tekib vereplasma osas pikemas perspektiivis teatud ülejääk.\nSamas on haiglale vajalikud spetsiifilised vereplasmast valmistatud valgupreparaadid (albumiin, immuunoglobuliin), mida Eestis ei toodeta. Vajaduse koostööks Octapharmaga tingiski ühelt poolt plasmadooside ülejääk ja teiselt poolt nõudlus valgupreparaatide järele.\n2012. aastal saatis verekeskus Octapharmale 10 000 vereplasma doosi ja sai Austriast vastu spetsiifilisi vereplasmast valmistatud valgupreparaate. Kliinikumi apteegi juhataja Irja Uibolehe sõnul nt inimalbumiini, inimese protrombiinkompleksi, inimese VIII ja IX hüübimisfaktoreid, inimese anti-D immunoglobuliin jne.\nVereplasma töötlemiskeskused on kaasajal investeeringute mahukad ja spetsiifiliste kvaliteedinõuetega ettevõtted, mida väiksemates riikides ei ole otstarbekas ülal pidada. Eestis lõpetati plasma fraktsioneerimine 1997. aastal, kuna see ei vastanud enam kevahtitele ravimite tootmise nõuetele.\nKliinikumi verekeskusel ei ole nõuet tarnete alampiiri kohta, see välistab kohustuse saata Octapharmale kindlaksmääratud koguses doose. Samuti on verekeskuse prioriteediks katta ennekõike kliinikumi ja teiste Lõuna-Eesti haiglate vereplasma vajadused. Kliinikumis on suurimad veretoodete tarbijad anestesioloogia ja intensiivravi kliinik, hematoloogia-onkoloogia kliinik ning kirurgiakliinik.\nEnne lepingu sõlmimist kontrollis Octapharma põhjalikult verekeskuse plasma valmistamise erinevaid tööetappe ning lepingu sõlmimise eeltingimuseks oli plasma külmutamise protseduuri ja säilitamise automaatse temperatuuri kontrollimise süsteemi täiemahuline rakendamine, mis võimaldaks tagasiulatuvalt jälgida temperatuuri muutusi mistahes ajahetkel.\nMuude töökvaliteedi aspektide osas probleeme ei leitud. Siiski tuli täiendada doonori ankeeti küsimusega Ühendkuningriigis viibimise kohta ja täiendavalt hakata doonoritele jagama kirjalikke infomaterjale.\nVerekeskuse direktor dr Helve König tunneb heameelt, et rahvusvahelise koostöö kaudu usaldatakse meie verekeskuse töö kvaliteeti ning samuti tagavad välisauditid tööprotsesside järjepideva hindamise.\nVerekeskuse kvaliteedijuhi põhitöökohustuseks on verekeskuse kvaliteedisüsteemi väljatöötamine, haldamine ja täiustamine vastavalt vereteenistuse arengukavale, headele tootmistavadele, põhimäärusele ja kehtivatele seadustele ehk kui lihtsustatult öelda, peame tagama kvaliteetsete verepreparaatide tootmise.\nVerekomponentide kvaliteet saab alguse doonori valikust. Vereloovutus peab olema ohutu doonorile ja kogutud doonoriveri võimalikult väikese nakkusriskiga patsiendile. Seetõttu on lisandunud ka piiranguid vereloovutamises, näiteks seoses puugihammustusega, reisimistega nii malaaria- kui Lääne-Niiluse viiruse ohtlikesse piirkondadesse jne. Muudatuste pärast oleme viimastel aastatel mitu korda täiendanud doonorite küsimustikku, viimane versioonimuudatus on praegu käsil.\nVastavalt oma tootmismahtudele peame kuu jooksul võtma igast valmistatavast verekomponendi liigist kindla arvu kvaliteedianalüüse. Nende põhjal tehakse järeldused kogu toodangu kohta. Näiteks erütrotsüütide suspensioonist määrame doosi hemoglobiini sisalduse, hematokriti, leukotsüütide sisalduse. Säilitamise kontrolliks tuleb määrata 4 doosil kuus hemolüüsi aste säilitamisaja lõpus. Värskelt külmutatud plasma puhul on vaja kontrollida jääkrakkude ja VIII faktori sisaldust.\nOlulise osa kvaliteedijuhi tööst moodustab dokumentatsiooni korrashoid. Kõik verekeskuse töövaldkonnad on kirjeldatud juhendites, mida peab kinnitama kvaliteedijuht. Momendil on käibel 152 juhendit. Vähemalt iga 2 aasta järel peab juhendi koostaja selle üle vaatama, pikendama või vajadusel uue versiooni kirjutama. Registreerime kõik meile saadetud transfusioonireaktsioonid. Vaatame millise doonori verele on reaktsioon olnud ja kui sama doonori verest on reaktsiooni saanud juba mitu patsienti, siis saame teha täiendavaid uuringuid ka doonorile. Seetõttu palume ülekandel tekkinud reaktsiooni korral kindlasti meile saata transfusioonireaktsiooni teatis!\nRegulaarselt viime läbi verekeskusesiseseid auditeid eesmärgiga leida üles ja parandada võimalikke töös esinevaid kitsaskohti.\nOluliseks kvaliteetse töö lüliks on hästi koolitatud personal. Koos kolleegidega püüame tagada nii verekeskuse töötajate kui ka meie veretoodete kasutajate pideva koolituse ja täiendõppe. Lisaks lähtuvalt meie töö eripärast „koolitame" aeg-ajalt ka oma doonoreid. Korraldame loenguid koolides, ringkäike verekeskuses, et meil oleks piisavalt teadlikke vereloovutajaid ja küllaldaselt doonoriverd.\n1. veebruaril 2013 sai aastaseks Tartu Ülikooli Kliinikumi müokardiinfarktiregister – teenistus, mis loodi kliinikumi kui riikliku müokardiinfarktiregistri (MIR) volitatud töötleja juurde, et korraldada 2012. aastal loodud riigi infosüsteemi kuuluva andmekogu pidamist.\nMIR on üks väiksemaid kliinikumi teenistusi, kus töötavad vaid direktor ja spetsialist. IT töötajate kaasabil hoolitsetakse selle eest, et müokardiinfarkti diagnostika ja ravikvaliteedi parandamiseks, tervishoiuteenuse ja müokardiinfarktijuhtude statistika korraldamiseks ning epidemioloogiliseks uurimistööks vajalik digitaalne andmekogu oleks korras. Registri töötajad on toeks registrisse andmeid sisestavatele tervishoiuteenuste osutajatele üle Eesti, et teatised oleks esitatud nõuetekohaselt, lisaks vastatakse infopäringutele ja tehakse statistilist andmeanalüüsi.\nAndmekogu otsese pidamise kõrval on suureks tööks müokardiinfarkti juhtudega seonduva teadlikkuse suurendamiseks vajalik suhtlus. Lisaks andmete vahetamisele lepingupartneritega ning statistiliste aruannete esitamisele tuleb registri töötajatel suhelda ka erinevate organisatsioonidega ning avalikkusega. Riikliku andmekogu mahu suurenemisel ollakse valmis koostööprojektideks ka teiste maade müokardiinfarktiregistritega.\nKolmas registri töö külg on info- ja andmekoosseisude analüüsimine ja vajalike muudatuste ettevalmistamine. Samuti võimaldab suurenev andmekogu edaspidi üha rohkem kaasa aidata teadustööle ja interdistsiplinaarsetele projektidele.\nMIRiga on liitunud üle Eesti kõik tervishoiuteenuse osutajad, kes diagnoosivad infarktijuhte kas elupuhuselt või pärast surma. Kokku on registril 21 haiglast 226 müokardiinfarktiregistri infosüsteemi kasutajat. 2012. aastal saadeti registrisse 18 haiglast ligikaudu 3000 ägeda müokardiinfarkti (ÄMI) juhu teatist. Lõplik 2012. aasta kokkuvõtte tegemine ootab veel ees, kuna kõik 2012. aastal ÄMIga hospitaliseeritud patsientide teatised pole veel registri andmebaasi sisestatud. Andmed pannakse üles müokardiinfarktiregistri kodulehele: http://www.infarkt.ee/.\nPlaanis on MIRi andmete sidumine tervise infosüsteemi ning rahvastiku- ja surma põhjuste registriga. Ka Geenivaramu on koostöö vastu huvi tundnud. Täiustamisel ja kasutajasõbralikumaks muutmisel on registri statistikablokk.\nMüokardiinfarktiregistri vastutava töötleja (Sotsiaalministeeriumi) nõustamiseks on sotsiaalministri käskkirjaga loodud 10-liikmeline teadusnõukogu, mis jälgib registri tööd ning aitab kaasa selle arendamisele ja müokardiinfarktiga patsientide käsitluse parandamisele riiklikul tasandil.\nTÜ Kliinikumi müokardiinfarktiregistri direktor\nPärilike ainevahetushaiguste diagnostika ja geneetiline konsulteerimine\nGeneetikakeskuses toimub pärilike ainevahetushaiguste kahtlusega patsientide biokeemiliste ning geneetiliste uuringute tegemine ning kinnitatud diagnoosiga patsientide ravi jälgimine ja kontroll.\nPärilike ainevahetushaigustega patsientide nõustamine algas 1993. aastal, kui alustati üleriiklikku vastsündinute fenüülketonuuria (FKU) skriiningprogrammi ja osutus vajalikuks FKU patsientide dieetravi alane nõustamine. Praegu käivad meil iga aastaselt regulaarses kontrollis FKU, päriliku galaktoseemia, pika ahelaga rasvhapete oksüdatsiooni defektide, mitokondriaalsete haiguste ja teiste harva esinevate ainevahetushaigustega patsiendid. Viimase 20 aasta jooksul oleme diagnoosinud päriliku ainevahetushaiguse üle 150 inimesel. Juhul kui spetsiaalne ravi on olemas ning Eestis kättesaadav, siis määratakse nendele patsientidele raviks kas spetsiaalsed toidusegud või harvikravimid (nt „Ammonaps" uurea tsükli defektide või „Kuvan" biopteriini puudulikkuse raviks). Sageli on konkreetsele haigele ravimi määramiseks vajalik spetsiaalse taotluse tegemine Keskhaigekassale. Vajadusel nõustatakse patsiente dieetravi osas ning tehakse laboratoorset dieetravi kontrolli (nt fenüülalaniini määramine FKU patsientidele). Pärilike ainevahetushaigusi põdevate patsientidega tegelevad prof K. Õunap ja dr M.–L. Uudelepp Tartus ning dr K. Joost ja dr R. Žordania geneetikakeskuse Tallinna filiaalis.\nPraegusel ajal tehakse geneetikakeskuses üle 10 erineva metaboolse laboratoorse uuringu pärilike ainevahetushaiguste suhtes. Esmaselt teeme alati uriini skriiningtestid, mis on kiired ja odavad, kuid annavad kriisis patsiendi puhul olulise esmase info. Kvantitatiivselt saab määrata erinevates kehavedelikes aminohappeid, orgaanilisi happeid, suhkruid, atsüülkarnitiine, kreatiini/guanidinoatsetaati, puriine/pürimidiine, ülipika ahelaga rasvhappeid, biogeenseid amiine, mukopolüsahhariide, oligosahhariide ja siaalhapet. Uue testina on juurutamisel transferriinide isoelektriline fokusseerimine pärilike glükosüülimise defektide diagnostikas. Alati võib küsida e-posti või telefoni teel nõu, milliseid analüüse valida.\nProf Katrin Õunap\nühendlabori geneetikakeskuse juhataja\nGeneetiku vastuvõtule saab pöörduda perearsti või eriarsti saatekirja alusel. Konsultatsioonid toimuvad nii Tartus, L. Puusepa 2 (vastuvõtu broneerimine tel 731 9491) kui ka Tallinnas, Hariduse 6 (vastuvõtu broneerimine tel 731 9170).\nPatsientide rahulolu kliinikumi ambulatoorsete teenustega\nMöödunud aastal viidi kliinikumis ja teistes Eesti suuremates haiglates läbi patsientide rahulolu uuring ambulatoorsete teenustega.\nUSA-s matkeõppega tutvumas\nErakorralise meditsiini osakonna juhataja dr Kuido Nõmm ja arst-õppejõud Ahti Varblane käisid möödunud aasta lõpus USA-s erinevates ülikooli- ja sõjaväehaiglates kaasaegse matkeõppe võimalustega tutvumas. Meditsiinilise matkeõpe (nimetatud ka simulatsiooniõppeks) eesmärk on luua mannekeenide, mulaažide ja imitatsioonide abil võimalikult elulähedane keskkond ravitegevuse jäljendamiseks.\nAmeerika Ühendriigid on meditsiiniõppe matkekeskuste taseme poolest maailmas juhtival kohal. Koolitusreisi eestvedajaks oli Eesti Kaitseväe peaarst kolonelleitnant Kersti Lea ja rahastajaks kaitsevägi. Kokku külastati nelja simulatsioonikeskust Connecticuti, Marylandi, Texase ja California osariikides. Eesmärgiks oli vaadata, kuidas toimub õpe ja milline on keskuste haldamine. Paljudes keskustes on efektiivselt ühendatud militaar- ja tsiviilmeditsiini kompetents (nt sõjavägi pakub väljaõpet ja haigla tehnilist baasi). Dr Kuido Nõmme arvates võiksid ka Eestis kaitsevägi ja haiglad rohkem koostööd teha, praegu kipub see nii huvi kui ressursside nappuse taha jääma.\n2013. aastal jõustub USA-s seadus, mis kohustab kõiki meditsiinitudengeid enne inimese peal õppimist läbima vastava matkeõppe. Mannekeenide peal toimuv õpe on ka meil arstiõppe tulevik, sest reaalses elus reaalsete patsientidega õppimine muutub üha keerulisemaks ja kulukamaks, matkevahendid võimaldavad aga elusuuruses mannekeeni peal õppida peaaegu kõike alates verejooksu sulgemisest ja veeni kanüleerimisest kuni laparoskoopilise operatsioonini välja.\nConnecticuti ülikooli juures asuv Hartfordi haigla matkekeskus alustas 1990. aastal tööd ühes ruumis ühe mannekeeniga ning haigla juhtkond suhtus sellesse ettevõtmisesse esialgu muigamisi. Tänaseks on aga keskuses võimalik matkeõppe abil treenida oskusi alates sünnitusabist intensiivravini. Huvilised saavad keskusega virtuaalselt tutvuda: http://www.harthosp.org/SimCenter/VirtualTour/default.aspx.\nTexases asuva San Antonio sõjaväebaasi matkekeskuses koolitatakse aastas 60 000 meedikut. Lisaks meie jaoks hoomamatutele arvudele ja mastaapidele, on õppuritele loodud harjutamiseks lahingutegevust või hädaolukorda jäljendavad keskkonnad. Nt viiakse meedikud angaari, kus Afganistani linnapilti matkivas keskkonnas lamavad maas erinevate vigastustega „kannatanud" (mannekeenid), heli- ja valgusefektid jäljendavad vastavalt tulistamist ning põlenguid. Ei puudu ka suits ja laibalõhn. Eesmärgiks on panna õppurid sellistesse oludesse, et tõeline lahinguolukord neid tulevikus enam ei heidutaks. Dr Kuido Nõmme arvates pakuks matkeõpe Eestis, kus teatud traumade esinemissagedus on väga väike, võimalust mannekeenide peal treenida ning säilitada kutseoskusi.\nPlaanis on luua Tartusse matkekeskus, kus tulevased meedikud saaksid matkevahendite abil õppida reaalolukorrale sarnastes tingimustes ja olukorras. Senine sõja- ja katastroofimeditsiini õpe ning kavandatav matkekeskus luuakse Kaitseväe Ühendatud Õppeasutuste (KVÜÕA) eestvedamisel ja finantseerimisel. Major Ahti Varblase sõnul, kes on ühtlasi KVÜÕA meditsiinikeskuse juhataja, on oluline ühtne väljaõpe ja meeskonnatöö harjutamine, mis hädaolukorras tagaks ühesuguse toimimismudeli.\nKui patsiendiks on vang\nKinnipeetav isik saabub haiglasse uuringule või ravile üldjuhul otsese vajadusega eriarstiabi järele. Vangla saadab kinnipeetava kliinikumi järgides julgeolekuks vajalikke abinõusid ning riske. Peamised riskid on suhtlemiskeelu eiramine, keelatud esemete hankimine, agressiivsus, põgenemine.\nVanglaametnikud saabuvad kliinikumi vööl erivahendid (gaas, teleskoopnui, relv). See on vajalik kõigi turvalisuse huvides, töötajate kaitseks ning kinnipeetava ohjeldamiseks. Ärge unustage, et neid vahendeid kannab inimene, kes soovib alati olla koostööaldis ja mõistev. On ju tervishoiuteenuse osutamisel oluline, et täidetud oleks ravimisega seotud nõuded ning vanglaametnikud saaksid täita jälgimiskohustust, tagades kõigi haiglas viibivate isikute turvalisuse.\nOhtude hindamiseks tutvub saatemeeskonna ülem haigla ruumidega, kus saab toimuma arstiabi andmine. Vastuvõttu oodates ollakse teistest inimestest eraldi (võimalusel eraldi ruumis), vältides füüsilist kontakti ülejäänutega. Vajadusel arutab alati sõbralik saatemeeskonna ülem meedikutega läbi turvameetmete rakendamise, kabineti iseärasused (avatud aknad, lukustamata uksed), kinnipeetava võimaliku agressiivse käitumise jm. Haiglapersonal teavitab meeskonda vajalikest hügieenireeglitest.\nKinnipeetav saabub ravile üldjuhul käeraudades koos vangla poolt määratud saatemeeskonnaga. Harv pole ka juhus, kui kasutatakse jalaraudu. Oluline on teada, et kinnipeetav patsient on kogu haiglas viibimise vältel ohjeldatud käe- ja/või jalaraudadega. Vaid äärmisel vajadusel, saatemeeskonna ülema korraldusel, eemaldatakse need, kui teisiti ei ole võimalik teostada vajalikke meditsiinilisi uuringuid või protseduure.\nKindlasti tuleks kliinikumi töötajatel meeles pidada vangide manipuleerimisoskust, seda just pikaaegsete vangisviibijate poolt. Sageli ei anta selgesõnalisi, otseseid soove ja ootusi, vaid püütakse eesmärke saavutada kaudseid teid pidi. Kui tunnete ära kahtlaselt käituva vangi, andke sellest kohe teada juuresolevale valvurile. Olgu selleks käitumiseks siis kinnipeetava kahtlane sahkerdamine linade vahel eesmärgiga peita keelatud esemeid või soov rääkida oma haiguse tõsidusest telefoni teel lähedastega või ootamatult kohale ilmunud sugulased-tuttavad. Need näited tegevustest on kinnipeetava jaoks rangelt keelatud. Igasugune väiksemgi info edastamine arstide-õdede poolt valvurile on äärmiselt oluline. Olgu siinkohal mainitud, et kinnipeetavate kokkusaamised lähedastega toimuvad vaid vangla direktori korraldusel ja selleks ette nähtud ruumides vangla territooriumil.\nVanglaametnikelt on kliinikumis viibimise ajal palju küsitud kinnipeetavate isikute kohta küsimusi: „Mille eest ta vangis on?", „Palju tal veel istuda on?", „Kas ta on ... ?" Siinkohal on vastuseks ametniku tööst tulenev vaikimiskohustus – samasugune nagu kliinikumi töötajatel, mis hõlmab endas patsiente puudutavat konfidentsiaalset infot.\nJätkuvat mõistmist ja rõõmsameelsust soovides\nGeneetiku konsultatsioonid kuulmislangusega patsientidele\nKuulmislanguse (KL) all kannatab miljoneid inimesi üle kogu maailma. Ligikaudu 50–60%-l juhtudest on varajase algusega KL pärilik ehk geneetiline ja 40–50% juhtudest on tegemist omandatud KL-ga. Pärilik KL on põhjustatud geenimuutustest, omandatud KL aga kahjulike väliskeskkonna faktorite toimest.\nKõige sagedamini esineb autosoom-retsessiivne (AR) mittesündroomne KL. AR haigused avalduvad siis, kui muutused esinevad mõlemalt vanemalt saadud geenikoopias. See selgitab ka KL-ga laste sünni peresse, kus suguvõsas kuulmislangust varem ei ole esinenud – sugulased võivad olla lihtsalt antud geenimuutuse kandjaks. Enamus geneetilise KL juhtudest on tingitud mutatsioonidest GJB2 geenis (konneksiin-26 geen), milles esinev c.35delG mutatsioon on Euroopa populatsioonides kõige sagedasem pärilikku KL-st põhjustav mutatsioon. Eestis leiame mutatsiooni c.35delG homosügootsuse igal kolmandal geneetiku konsultatsioonile pöördunud varajase algusega KL-ga lapsel.\nSündroomse KL-e diagnoosimise osakaal on meil Eestis siiski väike. Mitmetele sündroomidele iseloomulikud sümptomid avalduvad sageli alles teismeeas, nagu pigmentretiniit Usheri sündroomi või kilpnäärme talitlushäired Pendredi sündroomi korral. Usheri sündroomi diagnoosi molekulaarseks kinnitamiseks on välja töötatud DNA analüüs, mida saame tellida antud sündroomile iseloomulike sümptomitega patsientidele.\nViimastel aastatel jääb enamus kaasasündinud KL-ga lapsi vastsündinute KL skriininguga „sõelale" ning KL-e diagnoosiga suunatakse nad esimesel eluaastal geneetiku konsultatsioonile. Kuid samas on soovitav geneetiku konsultatsioon ka KL-ga täiskasvanutele. KL etioloogia täpsustamiseks suuname vajadusel patsiendid edasi eriarstide konsultatsioonidele või teeme lisauuringuid. Samuti tekivad aastate jooksul juurde uued diagnostilised võimalused KL-e etioloogia väljaselgitamiseks. Seetõttu on soovitav korduv geneetiku konsultatsioon patsientidele, kelle KL etioloogia on lapse-eas jäänud ebaselgeks.\nDr Rita Teek\nühendlabori Tartu geneetikakeskus\nHematoloogia-onkoloogia kliiniku uus ülemõde Kaire Jugar\nAlates 26. novembrist on hematoloogia-onkoloogia\nkliiniku uus ülemõde Kaire Jugar. Ta on lõpetanud\nTartu Tervishoiu Kõrgkooli 2002. aastal. Peale\nlõpetamist asus ta õena tööle hematoloogia ja luuüdi\ntransplantatsiooni osakonda. Aastatel 2006-2012 oli\nsama osakonna vanemõde.\nPsühhiaatriakliinik valis aasta parimad töötajad\nPsühhiaatriakliiniku 2012. aasta parimaks arstiks valiti dr Madis Parksepp lasteosakonnast ja aasta parimaks noorarstiks sai arst-resident Kadi Nikker akuutosakonnast. Tugipersonali hulgast valiti parimateks töötajateks sotsiaaltöötaja Ivi Obzinis, füsioterapeut Marin Rändur, sekretär Ülle Lõhmus ja tegevusjuhendaja Aneth Tuurmaa.\nLasteõde õmbles osakonnale lapitekid\nNeonatoloogia osakonna lasteõde Aime Järv kinkis oma osakonna pisikestele patsientidele jõuludeks 15 isetehtud värvikirevat lapitekki.


jaanuar | 2010 | Udeva mees läks maailma avastama\nKuidas ühe (varga)rumalus võib olla teise (tsikliomaniku) õnn\nTänane lugu sai alguse juba tegelikult suvel tantsupeo ajal. Nimelt otsustasin, et piirkonnas kus ma parasjagu peavarju sain on piisavalt ohutu, et võiksin tsikli paariks päevaks õue jätta. Pealegi oli tantsupeo afterpartidega nii palju sehkendamist. Hiljem pidin seda otsust kibedalt kahetsema. On ainult õnn, et ma siiani veel tsikliomanik olen. Usun, et eelkõige pean sealjuures tänama jumalat, kes minu tsikli otsa sellised käpardid juhatas.\nPärast mitut päeva maja taga seismist üritasin esmaspäeva hommikul tööle sõita aga miskipärast ei olnud tsikli käivitamine justkui väga lihtne. Esialgu arvasin, et aku on tühi aga siis märkasin, et keegi on juhtmed läbi lõiganud ja üritanud seda juhtmetest käivitada. Lollakas, tsiklit ei saa nii käivitada. Ja lenkuslukk ei ole ka mitte elektrooniline vaid mehhaaniline. Seega minu õnneks asjatundmatud ja liiga palju Holliwoodi filme näinud varganäod. Minu õnneks.\nLõpp hea kõik hea. Juhtmed sai kokku lappida ja tsikkel sõidaks veel tänase päevani kui ta poleks hetkel lumevangis 😦\nTäna sain kätte teate, et tsikli varguse uurimine on lõpetatud sest asitõendid on ammendunud ja vargaid ei õnnestunud tabada. Siiski suured tänud politseile, et nad vähemalt minu DNA võtsid ja mind seega kuritegevusest veelgi enam eemale hoidma veensid 🙂 Kiiruseületamisi õnneks DNA abil tuvastada ei saa!\nSildid: politsei, tsikkel, varguskatse, Yamaha Fazer\nChinamen will be hanged\nViimasel päeval Athertonis otsustasin võtta viimast. Olin palju kuulnud kohalikust hiinalinnast, millest on tänaseks säilinud ainult tempel. Kuigi tegemist tundus jällegi olevat tugeva haibiga, siis otsustasin proovida ja vaadata millega tegu. Hostelist öeldi, et sinna jõudmiseks tuleb u. 3 km jalutada. Tegelikkus oli umbes 1-1,5 km jalutamist.\nSamast hiinalinna lähedalt algas ka sealkandis kunagi kuulsust toonud auruveduri depoo. Selle kaudu veeti ka puitu tänase suurlinna Cairnsi ehitamiseks. Raudtee on tänaseks kinni pandud. Ei pidanud olema piisavalt ohutu. Sellest mööda jalutades jõudsingi hiinlaste Hou Wang templisse. See pidavat olema ainuke väljaspool Hiinat säilinud puutempel, mis on pühendatud Hou Wangile.\nLugedes hiinlaste saatusest ja ajaloost Austraalias selgus minule juba üsna selgeks saanud tõsiasi, et Austraalia ajalugu on vastuoluline ja täis suuremaid ja väiksemaid musti häbiplekke, mida paraku ükski minu poolt kohatud Austraallane mäletada ei taha. Nimelt on Austraalias kehtinud riiklikul tasandil vastu võetud rassistlikud seadused ja de facto veel 20ndal sajandil!!! Alati pidid sellel aborigeenide maal domineerima eurooplased. Nii see tegelikult oli ja on. Kõrvale tõrjuti nii aborigeenid kui hiinlased sest neil, eurooplastel, oli vägi ja võim – suur hunnik püssirohtu.\nÜleüldse on austraallane kui rahvus üsna värske nähtus. Siia maale asumine ei olnud sugugi lihtne ja kulges vaevaliselt. Ei tahtnud ju normaalselt euroopas hakkama saanud inimesed kolida siia asustamata maale, et elada koos Inglismaalt saadetud vangidega. Pole just ilusaim vaade tulevikule.\nEsimene suurem hunnik eurooplasi, erinevatel andmetel 1350 või 1530 (neist umbes 700 olid süüdimõistetud vangid), saabus siia aastal 1788 kokku 11 laevaga kapten Arthur Phillip´si juhtimisel. Enamik neid ja järgmisi asunikke sai hukka. Kuni aastani 1823 oli tegemist peamiselt vanglasaarega. Esimese 40-50 aastaga oli siin maal elamas inimesi ainult nii palju, et neid võis lugeda tuhandetes ja kümnetes tuhandetes ja kogu riigi peale kokku oli eurooplasi vähem kui 100 000. Sealjuures tasub tähele panna, et vahemikul 1788 kuni 1868 saadeti vangidena siia elama 160 000 inimest. Võrdlen küll natuke erinevaid ajavahemikke aga ikkagi…\nJa siis juhtus see mis juhtuma pidi. Usutakse, et esimene inimene kes kõva häälega ütles, et leidis Austraalias kulda oli Edward Hargraves aastal 1851. Sarnaselt Ühendriikidele algas ka siin kullapalavik. Allikad viitavad, et ilmselt oli siiski tegemist esimese rumalakesega, kes selle erinevalt teistest kõva häälega välja ütles ja suure kullapalaviku tekitas. Sellest hetkest trügis siia maale väga palju karvased ja sulelisi. Austraalia elanikkond kasvas hüppeliselt.\nNüüd jõuame jutuga tagasi hiinlaste juurde, kes elasid peamiselt Austraalia põhjaosas. (allpool oli suhtumine neisse veel hullem ja mõnda linna ja osariiki sisenedes pidi hiinlane maksma linna saabumise maksu. (giidi jutt) Siin üleval oli olukord aga lihtsam ja paljud said tegeleda kulla otsimisega. Edukalt. Kuni seaduseni, mis keelas hiinlastel igasugused kullakaevanduse tööd uutes kaevandustes kuni kolme aasta jooksul uute kaevanduste avamisest. Templi lähedal asuvas muusemis oli kirjeldatud, et tihti pandi ülesse silte ”No Chinamen beyond this Creek. Chinamen found on these properties will be hanged without prosecution”(Hiinlastel siit ojast edasi liikumine keelatud. Neilt aladelt leitud hiinlased puuakse ilma kohut mõistmata) Mitte kaelapidi ei poodud neid, vaid hiinlastele eriti häbistaval ja piinaval kombel seoti nad patsi pidi kuskile rippuma.\nAthertoni hiinalinn 1906a.\nHiinlased on aga agarad inimesed ja leidsid endale teisi võimalusi elamiseks ning hakkasid farme pidama ja köögi-ja juurvilju müügiks kasvatama. Mõned neist said väga jõukaks ja elasid parimat võimalikku elu. Kusjuures said nad farmipidamisega hakkama hoopis paremini ja edukamalt kui eurooplased.\nAga ka see ei saanud kesta liiga kaua sest nüüd oli lõppemas I Maailmasõda ja Euroopast tagasi saabunud veteranidele jagati sõdimise eest maad. (kusjuures teenistuses olnud aborigeenidele ei pakutud sõdimise eest ühtegi soodustust või kompensatsiooni) Seda maad mida hiinalsed olid harinud. Jälle pakkisid hiinalsed oma asjad kokku ja liikusid tõenäoliselt tagasi Hiinasse.\nHiinalinna asukoht täna\nI maailmasõjaga tundub, et tekkis ka austraallaste rahvuslik identiteet. Sõda ühendas neid. Enne seda oli iga eurooplane oma rahvuse ja kultuuri eest väljas. Endine kodumaa või esiisade kodumaa oli olnud number 1. See ja teised sõjad olid murranguteks tänaste austraallaste tekkimisel.\nPärast maade ümberjagamist jäi Athertoni hiinalinn tühjaks ja lagunes kiirelt. Praegu on keset parki ja põldu Athertonis seismas ainult endiste hiina hiilgeaegade mälestuseks tempel. Kui muidu käisid kohalikud eurooplased sealt linnaosas ehitusmaterjali toomas siis templit miskipärast kardeti ja see jääti puutumata. Nii ta nüüd seisab ja meenutab kohalikele nende vastuolulist minevikku.\nSellega sai läbi minu päev ja kogu olemine Athertonis. Juba järgmisel hommikul hääletasin (raha säästmise mõttes) Cairnsi. Seal rentisin järgmisel päeval auto ja käisin mägedes seiklemas.Sellest aga kohe järgmises jutukeses.\nTempli kohta võib natuke lähemalt lugeda siit\nSildid: aborigeen, Atherton, austraalia asustamine, hiinalinn, kuld, rassism\nItaallane hüppas, eestlane kartis…\n… ehk kuidas ma mangosid korjates madu nägin.\nPeale Athertoni saabumist kirjutasin sellest kuidas ma mangopuude vahel riisusin ja madusid ja ämblikke kartsin. Õli valas tulle muidugi ka eestlane Joseph, kes rääkis kogu aja, et maod võivad puu otsa ronida ja sind seal oodata.\nAustraalia pruun puumadu - arvatavasti isend keda puu otsas kohtasin. Minu kohatu oli küll märgatavalt väiksem\nMa küll pääsesin sealt farmist ilma madu nägemata aga kuna neid on siin palju siis eks ma valmisolekus olen ikka olnud. Aga tööd tehes läheb see vahel meelest ära…\nKuni selle hetkeni, mil üks itaallane kes oli osa meie suuremast mangokorjamise pundist tegi eile uskumatu hüppe. Kahjuks nii õnnetult, et hüppas oma peas vastu mangokorjamise masinat katki. Veri nirises mööda nina õrnalt alla ja… Mis toimub? Keegi ei saanud aru ja kui itaalia aksendiga öeldi, et seal blody snake on, siis võpatasin mina ka. Parem hilja kui mitte kunagi. Olgugi,et mul läks veel terve minut enne kui nägin kus ta täpselt asub. Seda ägedam oli kuulata õnnelikku itaallast kes seletas, et nägi madu tema käe kohal rippumas ja sinna lähemale vajumas. See seletab tema ülihüpet ja kiiret põgenemist. Kui kirp suudab hüpata mitu mitu oma keha pikkust, siis see itaallane tegi seda üsna ligilähedaselt. Lõpp hea kõik hea.\nMuidugi iseloomustab seljakotirändurite keskmist intelligentsust see, et üks tobe britt läks seda madu kohe oksaga torkima. Mis te arvate mis siis juhtus? Ei, kahjuks ei saanud see britt hammustada aga madu ronis puu otsast maha rohu sisse. Elementaarne! Mis sa arvad mis tunne siis seal neid mangosid edasi korjata oli?\nTõe huvides olgu lisatud, et farmeri ütles (ilma madu minu arust nägematagi) et tegemist oli mittemürgise olendiga. Mitte, et ma teda usuks. Ja et te ei arvaks, et tegemist oli miski ülisuure maoga, siis ta oli siuke keskmise eesti rästiku suuruse maoga. Aga hirmu õigustasid ta hullunud pilk silmis, ausõna ise nägin 🙂\nSildid: mango, pruun puumadu\nKategooriad : Ohud\nLühike sissejuhatus Austraalia vihmametsadesse\nOli suvaline (jälle töövaba päev) kui kohalikud eestlased pakkusid välja, et võiks auto rentida ja ringi liikuda. Mina olin plaaniga kohe päri. Pärisin lähema plaani kohta kuid täpsemat plaani selgus neil ei olnudki. „Läheme täna õhtul Cairnsi ja siis vaatame ümbruskonnas koskesid jne.”\nOli lühidalt nende plaan. Olgu eelnevalt öeldud, et olen selle reisi jooksul endale selgeks teinud, et igale tegevusele peab eelnema plaan. Välja arvatud juhul kui sul ongi plaaniks täiesti kaootiline reis nagu näiteks minu hääletamisretk. Siis ei ole plaani vaja, muidu ei tohi plaanita tegutseda.\nHoolimata sellest, et retkel polnud plaani otsustasin uitideega kaasa minna. Ja kus sai juba esimesel õhtul traagikat ja draamat. Juba ära minnes oli siinse eesti paari tüdruk otsustanud et ei tule kaasa. Kuna hindu paar tahtis teda kaasa veensid nad ta lõpuks kaasa tulema. Milline viga. Jõudsime Cairnsi ujuma. Esimene kord ei tulnud ta enam autosse. Okei, saime selle kiirelt kontrolli alla. Läksime McDonaldsisse sööma ja vot seal algas draama. Neiu ei tulnud vähemalt vahemikul 22.00-01.00 autosse. Raius nagu tina, et tema jääb Cairnsi ja tema mingu …kuhu iganes. Nii nad siis üksteist seal kussutamas käisid kuni mina AUTOS OOTASIN. Kõrini. Igatahes lõpuks otsustas ta siiski autosse naasta kui oli juba piisavalt vihma saanud.\nHommikul hakkasid aga hindud poodi tahtma. Mina hakkasin ennast veidikene ohustatuna tundma sest autot oli meil ainult õhtuni aga kui hindud poodi tahvad siis ei tähenda see head. Oi ei, üldse mitte. Olin natuke aega veel rahulik aga siis tegin selgeks milline päeva plaan edaspidi olema saab. Täpselt, kiirelt, konkreetselt ja väga selgesõnaliselt.\nImelik, et hindud kardavad vihmaga autosõitu nagu tuld. Noh eks me liikusime läbi väga kurvilise mägitee aga mina nautisin iga kurvi ja lootsin, et satun kunagi siia tagasi päikselise ilmaga tsikliga. Minu kõrval istuvad hindud nägid samal ajal välja nagu eurooplased. : ) Väga imelik vaatepilt. Usun, et pole palju inimesi kes on näinud valgeid hindusid. Kas ma peaks nüüd ennast erilisena tundma?\nJõudsime kaema väga ammuse vulkaanilise piirkonna kraatrijärve ja Millaa-Milla nimelist koske, vulkaanigaaside purskest tekkinud kraatrit ja veel ühte koske mille nimi mul meelde ei tule.\nNeid kahte viimast käisin vaatamas üksinda sest kaasas olnud seltkond polnud enam kuigi optimistlik. Vihma sadas ja algul tundus see küll kole mõte aga vihmaga vihmametsas ringi konnata ei olegi nii kole. See oli selle retke kõige ilusamad 60 minutit. Ei lasknud isegi sellest ennast häirida, et nad mind ootasid.\nKäisin kraatrit üksinda vaatamas, keegi ei seganud mind. Ümberringi ainult metsa ja metsaelukate hääled. Kosk, mis ei olnud küll kuigi kõrge, oli imeilus. See oli kolm koske järgemööda langemas kõik umbes 10-15 meetrit kõrged. Lopsakate puude vahelt langes kord seenevihma siis jälle rohkem ämbriga-vaalatud vihma. Mulle meeldivad need vihmametsad ja see ümbruskond. Tahaksin siin veel ringi kolada.\nJa see vaikus ja vabadus vinguvatest hindudest ja eestlastest. Autosse jõudes olin läbimärg aga reis läks korda. Tegelikult ei ole vaja kahte ilusat päeva vaid ühte imelist tundi, et kõik muu unustada.\nKuigi siin piirkonnas oleks väga palju teha ja ringi vaadata, siis olen otsustanud, et pankroti vältimiseks pean oma viimase raha panustama Darwini kaardile. Seega olen siit kohe-kohe ära lendamas ja proovin õnne Darwinis. Kui eriti hästi läheb võib juhtuda, et saan tööle pärlikasvatajate laevale. Aga see on rohkem helesinine unelm. Aga nädal aega ainult mõtlemisaega on andnud kindluse, et kes ei riski see šampust ka ei joo. Mulle see jook meeldib. Riskida meeldib ka.\nSildid: Atherton, cairns, Milla-Milla, retk, Vihmamets


Nuudi võitis karjääri esimese ITFi turniiri - Tennis - Postimees Sport: Värsked spordiuudised Eestist ja välismaalt\nNuudi võitis karjääri esimese ITFi turniiri\nMaileen Nuudi võitis oma karjääri esimese ITF Juniors turniiri, kui alistas Lätis Riga Openil finaalmängus soomlanna Ella Haavisto.\nFinaalmängus läks võitja selgitamiseks vaja ka otsustavat setti. Esimese seti võitis eestlanna 6:3, kaotas seejärel teise tulemusega 1:6. Otsustavas setis suutis Nuudi siiski oma paremuse maksma panna ja võitis selle 6:3.\nSee võistlus kujunes Nuudile senistest edukaimaks, sest lisaks üksikmängu turniiri võidule pälvis ta tiitli ka paarismängus koos Maria Lota Kauliga.\nNoormeestest oli samal turniiril edukaim Robin Erik Parts, kes jõudis üksikmängus poolfinaali.


Mängusõiduk buldooser, päikesepaneeliga | SHOPPA.ee\nMängusõiduk buldooser, päikesepaneeliga\nMängusõiduk buldooser töötab katusel paikneva päikesepaneeliga. Mänguauto võimaldab lapsel loominguliselt aega veeta ja õpetada, mis kasu on päikesest saadud energiast. Buldooseri kokkupanek ei nõua liimi ega tööriistu.\nBuldooserit saab juhtida kuni 24 m/min.\n- auto detailid\nMängusõiduki liik Buldooser\n8 kuni 10 a


Ilona Toots: kui laps keeldub juukseid lõikamast - Pere - sõbranna.ee\n21. juuli 2017, 10:19\nKui poeg sündis, oli tal sarnaselt Malenale vaid veidi paplitolmu peas ja paksude kiharate pärast lapse silmis-suus me üldse muretsema ei pidanud. See blond ebe kasvas aga vaikselt, nii et juba enne poja aastaseks saamist otsustasin ma lapse soengut kujundada.\nMa ei ole suur ebauskude kummardaja, seepärast ei arvanud ka miskit neist, kes ütlesid, et enne esimest sünnipäeva lapse juukseid puutuda ei tohi. Vastupidi – üks korralik pügamine paneb nad ehk pareminigi peanahast välja trügima.\nKuna Aleksei on juba aastaid kahe millimeetrise soengu mees, siis juuksemasin on meil kodus täitsa olemas. Istutasin ligi aastase poja teleka ette, sättisin kausi maitsvama kraamiga talle nina alla ja asusin juuste kallal põristama.\nLoomulikult saatis seda agar ringivahtimine, sügamine, kratsimine, ära jooksmine, ei-tahatamine – aga see põõsas sai trimmi löödud! Iga paari kuu tagant kordasime seda operatsiooni ja Sass täitsa leppis oma rolliga, ehkki närvirakke kulus mul omajagu ning iga kord pidi keegi ta nina ees aeroobikat tegema, et ta ikka paigal püsiks.\nVahel pani ta poole pealt plagama ja siis tuli paluda, riielda, peegliga järele joosta, et teda ümber veenda jätkama. Üks viimaseid edukaid kordi kulges üldse nii, et Sass suure tähtsa mehena nõutas masinat oma kätte ja lõi peegli ees kohe ilusa roosakalt helkiva kiilu tukka sisse. Siis ei jäänud muud üle, kui ka ülejäänud peanupp samasuguseks kiilaks ajada.\nOotamatu pööre juuste rindel\nNüüd aga saabus selle ajastu lõpp. «Ma ei taha juukseid lõigata! Ma tahan, et mul oleks lokid!» Iseenesest ei ole poisslapse pikkadel juustel midagi häda, kui nad korralikult lõigatud ja kammitud on. Aga ega siis Sassil sellisteks jaburusteks aega ole!\nPärast lõunauinakut saime lasteaiast pidevalt tagasi lapse, kelle pea nägi välja justkui oleks linnupere kiiruga oma pesa hüljanud – tutid ja pusad igas suunas laiali. Joostes ja hüpates oli poisi peanupp pidevalt higine. Ja lokkidest rääkides… Sassil on samasugused pliiatssirged juuksed nagu minul, nii et ma ei tea, kust ta selle lokijutu võttis.\nTrikid ei aidanud\nProovisime igasuguste trikkidega. Kuna ta on pehmelt öeldes jalgpallihull, siis ma näitasin talle arvutis jalgpallistaaride soenguid, aga need ta hülgas kohe, eriti Christiano Ronaldo soengu.\nViisime ta populaarsesse lastejuuksurisse, kust ta selg ees otsekohe välja tuli. Teinekord läksime kodulähedasse juuksurisse. Kokkulepe oli, et ta laseb juukseid lõigata ja siis ostame uue palli. Sass lubas sada protsenti, et ta on nõus, aga palus julgustuseks pall ette ära osta. Roninud juuksuritooli, vupsas ta sealt kohe alla ja teatas, et ei taha ikkagi. Nüüd oli meil kodus lisaks üks pall ja sama karvapäine laps.\nTütar Malena sai Sassi ühel päeval nii kaugele, et venna lubas kääridega tukka näksata. See aga õnnestus osaliselt ja nüüd oli tulemus veel dramaatilisem.


"Krabat" tulemas - Linnateatri seinte vahel on maagiat ja mustkunsti | Linnateater\n"Krabat" tulemas - Linnateatri seinte vahel on maagiat ja mustkunsti\n31. jaanuar on käesolevaks aastaks poolsajandit tegutsenud Tallinna Linnateatris mustkunsti ja maagia päralt. Algselt Noorsooteatri nime kandnud ja tänaseks ebamaiselt populaarseks muutunud teatris tuleb 400. esietendusega lavale Diana Leesalu dramatiseeritud ja lavastatud muistsel vendide legendil põhinev lugu veskipoiss Krabatist.\n2012. aastal koos mitmete näitlejatest kursusekaaslastega Tallinna Linnateatri ridadesse astunud Leesalu on tänaseks loonud juba mitmeid lavateoseid nagu „Lantimiskunstnikud“, „Offline“, „Kolm vihmast päeva“ ja „Aju jaht“. Otfried Preußleri sulest pärit novelli põhjal etenduv „Krabat“ on eelnevatest mitmeti erinev. Ühe põhjusena seetõttu, et eestlaste seas armastatud mustkunsti ja fantaasiaküllase loo tegevus leiab algupäraselt aset 17. sajandil, kuid põhjuseid on teisigi.\nLavastaja Diana Leesalu sõnul on “Krabat” üks neist lapsepõlves loetud raamatutest, mis tol ajal kõige rohkem liigutas ja senimaani kummitama jäänud on. „Olen nii paljudelt kolleegidelt kuulnud, et ka nemad lugesid kunagi “Krabatit” kümneid kordi. Ja kui ma selle täiskasvanuna uuesti kätte võtsin, siis see lapsepõlves kogetud tunne tuli tagasi. Polnud vahet, et olin nüüd ise kakskümmend aastat vanem,“ tõdes ta.\nTeise peamise lavastamise põhjusena näeb lavastaja rollidesse sobituvat teatri uut ja vana kaadriväge. „Praegune Linnateatri trupp absoluutselt perfektne selle loo lavale toomiseks. Oleks lausa kuritegu, kui meie noorte meesnäitlejate ühine vägi ja energia, mida me nägime juba „Pal-tänava poiste“ lavastuses, jääks maksimaalselt kasutamata. See on minu meelest lihtsalt nii võimas ja lahe. Ja teine asi veel - teatriringkondades ikka öeldakse, et „Hamletit“ saab lavastada siis, kui teatris on olemas Hamlet. Mina tundsin meie truppi vaadates, et meil on olemas täpselt õige Krabat ja täpselt õige Meister,“ pidades silmas Krabati rollis üles astuvat Märt Piusi ja Meistri nahas Andrus Vaarikut.\nLaste- ja noortelooks peetava jutustuse keskne idee on Leesalu silmis tavapärasest sügavam ja tõsisem. Lavastaja jaoks ei ole tegemist lihtsalt lõbusa lastelooga võluripoiste imetabastest juhtimistest: „Minu jaoks on tähtsamad teemad selles raamatus hoopis teised. Olen proovis paaril korral võrrelnud „Krabatit“ Faustiga, sest mingid ühisjooned on väga eredalt olemas. Kas teiste inimeste ees üleloomulike võimete abil eelise saamine kaalub üles pideva surmahirmus elamise? Ja mis jääb järgi sõprusest, moraalist ja empaatiavõimest, kui käib pidev võitlus ellujäämise nimel,“ küündib lavastaja mõttega üha kaugemale legendi olemusse. Teatri koduleheküljel asub soovitus eelkooliealiseid süngete segmentide tõttu mitte antud lavateost vaatama tuua.\nMeistriks kehastuv Andrus Vaarik nimetas proovisaalis „Krabatit“ gooti „Harry Potteriks“. Leesalu meelest on tegemist tabava võrdlusega. Tema sõnul on"Krabatit" nimetatud isegi "Harry Potteri" vanaisaks. "Krabat" on üks esimesi tuntuks saanud võlurilugudest. See ei ole küll nii popkultuuriliselt mastaapne, aga minu arvates on valikud, mille ees seisavad selle nõiakooli poisid, veel rängemad ja elulisemad,“ nendib ta.\nLavastusprotsessi suurimaks väljakutseks kujunes Leesalu hinnangul dramatiseeringu kirjutamine. „Kuna paratamatult kogu romaani sündmustik lavale ei mahu, siis oli dramatiseeringu kirjutamise ajal ikka päris keeruline valida, mida võtta ja mida jätta nii, et lugu siiski huvitav ja jälgitav oleks. Eks korrektuure tegime veel proovideski,“ ütles ta lisades, et teine õpetav ja uus proovikivi on töötamine nii suure trupiga. Lavastuses teevad kaasa 15 Linnateatri näitlejat, teiste hulgas Tõnn Lamp, Alo Kõrve, Indrek Ojari ja Maiken Schmidt. Viimane on ka antud lavateose koreograafia autor.\nSiiralt õnnelik on lavastaja kunstnik Jaagup Roometi loodud lava-võlumaailma üle: „Jaagupi loodud lava tekitab lausa aukartust. See on tõesti mastaapne ja võimas. See annab väga palju võimalusi ja inspiratsiooni nii lavastajale, näitlejatele kui ka valguskunstnikule. See on funktsionaalne, suurejooneline ja ka lihtsalt väga ilus,“ kiidab ta loometööd. Etenduses nähtava mustkunsti rolli Leesalu esile ei tõsta, küll aga näeb professionaali Meelis Kubo kampa kutsumist ainuõige otsusena: „Ta on nii mõnegi triki poistele selgeks õpetanud. Aga see on siiski draamalavastus mitte mustkunstietendus, nii et arvan, et asjad on omavahel mõnusas tasakaalus, kuigi mustkunst või meie loo puhul siis õigemini nõidumine lisab kindlasti loole vürtsi ja toredust.“\nLeesalu jaoks on „Krabati“ esmaesituse kokkulangemine kogu Linnateatri neljasajanda esietendusega rõõmustav, aga mitte erakordselt suur sündmus: „Ausalt öeldes kuulsin alles paar päeva tagasi seda toredat fakti. Ma ei usu, et me seda kuidagi suurejooneliselt tähistama hakkame. Pigem on lihtsalt tore teada, et just "Krabat" sattus olema see juubelilavastus.“ Suuremad pidustused ootavad kollektiivi ees Linnateatri peatse 50. sünnipäeva puhul. „Mõlemad numbrid on tegelikult üsna aukartustäratavad,“ kinnitab lavastaja.


MAGIC: THE GATHERING ARENA TEGEVUSKAVA PALJASTAB AMONKHET REMASTERED'I VÄLJAANDMISKUUPÄEVA - MÄNGIMINE\nMagic: The Gathering Arena tegevuskava paljastab Amonkhet Remastered'i väljaandmiskuupäeva\nWizards of the Coast on paljastanud, et Amonkhet Remastered avaldas Magic: The Gathering Arena väljaanded järgmisel kuul, 13. augustil.\nNüüd see Maagia: kogunev areen on muutunud peamiseks vahendiks sisu edastamiseks CCG fännidele tänu COVID-19 mõjule lauamängule. See on võib-olla õnn, et rannavõlurid on digitaalse alternatiivi värskenduste sagedust pidevalt suurendanud. Kusagil pole seda tehtud ilmsemaks kui täna varem fännidele edastatud blogipostitusega, mis paljastab järgmise paari kuu jooksul ja pärast seda mitu suurt laiendust.\nUute kaartide, režiimide, komplektide ja elukvaliteedi parandamise pidev pommitamine algab hiljem sel kuul ametliku turule tulekuga Kiirstart muidugi, kuigi see on ainult jäämäe tipp. Eraldi teadaandes, mis avaldati ka täna varem, kinnitasid Wizards, et peagi on avalöögiks ülemaailmne mitmeastmeline e-spordi võistlus, mille finaalid plaanitakse korraldada paralleelselt Zendikar Tõuseb hiljem sel aastal.\nEnne seda on aga oodatud kordustrükk, mida arutada.\nSelle aasta alguses avalikustatud Amonkhet Remastered tuleb Liiv järgmisel kuul, 13. augustil ja sisaldab ikoonikaarte mitte ainult Egiptuse-teemalistest komplektidest, vaid ka Tund aega laastamist , ka. Remasterisse lisatakse kokku 340 kaarti, täpsemad üksikasjad (kahtlemata ka kaartide spoilerid) tulevad nädal enne 6. augustit. Ja nagu poleks sellest kõigest veel okupeerimiseks piisanud, täiendati ajaloolise režiimi kaardipaketti, ratsutamist, mobiilset turule toomist ja mitmesuguseid täiustusi Liiv Töös on ka kasutajaliides. Need jäävad aga kontseptsiooni staadiumisse, nii et ärge üllatage, kui kaugemal asuvad plaanid jõuavad teele.\nKokkuvõttes on siin palju Maagia: Gatherin g fännid põnevil ja nagu alati, andke meile kindlasti teada, millist tulevast värskendust kõige tavalisemas kohas allpool ootate!\nuus karupoeg Puhhi film