Turvaköie ja kukkumist peatava köie kasutusjuhend\nTurva- ehk ühendusköie ja kukkumist peatava köie abil ühendatakse turvarakmed kinnituspunkti külge. Turvaköis võib-olla varustatud garabiiniga mis hõlbustab köie ja rakmete ühendamist.\nVastavalt EN-standardile EN 363 kuulub ühendusköis kukkumiskaitsevahendi komplekti. Pane tähele, et turvarakmed ja kukkumisepeataja oleks alati kukkumiskaitsesüsteemis. Turvaköis vastab standardile EN 353. Turvaköiel ja kukkumispeatajal peavad olema tähistatud tootmiskuupäev ja toote unikaalne number.\nEnne igat kasutamist kontrolli tähelepanelikult materjalide seisukorda ja osade toimimist. Ole tähelepanelik võimalike köie kahjustuste, katkiste õmbluste, maha tulnud värvi ja garabiini suhtes. Kui avastad mingi vea, mis võib olla ohtlik elule ja tervisele, peab materjali või kogu komplekti vahetama uue vastu. (Võta ühendust iga-aastase ülevaatuse suhtes müüjaga).\nTurvaköis peab läbima ülevaatuse vähemalt üks kord aastas. Ülevaatust viib läbi selleks volitatud ja kompetentne isik, vastavat litsentsi omav inspektor. Materjalidel kontrollitakse sisselõigete, sööbimise, katkemiste ja kulumise jälgi ning funktsioneerimist ja märgistust. Võimalikud kahjustused parandatakse või tunnistatakse toode kõlbmatuks pärast läbirääkimisi kliendiga.\nVarustust peab ladustama kuivas pimedas ja hästi ventileeritud ruumis. Köied peavad olema üles riputatud pehmelt rulli keeratuna.\nVarustus peab olema parema kaitse tagamiseks alati puhas ja heas seisukorras. Kergelt määrdunud materjal pestakse leige veega ja pehme harjaga. Võib kasutada pehmet pesuvahendit. Varustus riputatakse kuivama. Varustus peab kuivama ilma, et seda kuivataks lahtise tulega või muu sooja allikaga.\nKöite kindlustuspunktid peavad vastama EN-standardile EN 795 või sellele vastava EN-standardi nõuetele. Kindlustusepunkt peab, kui võimalik, asuma vöö või rakmete kindlustuspunktide peal ja köis peab olema reguleeritud nii, et vaba langemine piirduks maksimaalselt 0,5 meetriga. Tugiköit ei või kunagi kasutada kukkumiskaitsena vaid ainult tugiköiena.\nÄra kunagi paranda või muuda varustust kontakteerumata tootja või edasimüüjaga.\nÄra kasuta kunagi varutust situatsioonides, kus see on ohustatud kemikaalide mõju poolt või esineb teravaid ääri või kui esineb selline soojus, mis võib üles sulatada sünteetilise kiu. Ära kasuta köit, kui see võib minna teravate ja/või kuumade asjade vastu.\nJuhul kui varustus saab kahjustada ükskõik millisel moel, tuleb see maha kanda või saata tootjale parandamiseks.\nEnne kasutamist loe kogu kasutusjuhend läbi.\nKontrolli alati varustust enne kasutamist visuaalselt ja funktsioneerimist.\nKui varustust kasutatakse kohas, kus on kemikaalide risk, siis toote sobivuse kahtluse korral võta ühendust tootjaga.\nTurvaköis on valmistatud Protecta International AC205 turvaköiest, mis vastab Euroopa Liidu standardi EN353/2 sätestatud kaitsevahendite turvanõuetele.\nKasutusjuhendi koostaja: Parem Käsi OÜ.


Kodu kaugel kodust 4: mai 2009\nClaverley. Kokkuvõtete tegemise aeg\nPühapäeva ennelõuna. Uus lõunatorm.Lained rulluvad diagonaalis kaldale, kohev vaht ees ja taga, iga pooltunni sees käib vihmavaling, segamini lörtsiga, lumepiir on uuesti 500 meetrini laskunud. Ahi hakkas just suitsu sisse ajama. Ja tuld. Pardon, jooksen kustutustöödele. Varsti tagasi!(15 minutit pausi toa tuulutamiseks, ahjuga võitlemiseks, vandumiseks ja elektriradiaatori sisselülitamiseks. Tuleohutuseksperdid, ärge isegi kommenteerige. Ma tean.)Kuna homme on kuninganna sünnipäev ja Uus-Meremaa kui Briti impeeriumisse kuulunud riik käib tänini Euroopa suguvendadega sama jalga, siis "pangapühana" (nii nad seda kutsuvad) on ametiasutused kinni, lastel koolist vaba päev, busside sõiduplaanid hõredamad ja elu, ühesõnaga, laisem. Kolm puhkepäeva korraga.Minul on riided juba pesumasinast läbi käinud ja suures osas ka kuivad, kott küll pakkimata, aga kiiret ei ole, ja võtan seetõttu asja ilma eriliste süümepiinadeta vabalt -lebotan elutoa diivanil. Tuba on küll ahju tõttu suitsu täis ning akende-uste avamise tõttu ka vastikult külm, aga kui need kaks asja välja arvata, siis on täitsa mõnus. Ahigi peaks varsti vägivaldsusega ühel pool olema - kauaks neid puid ikka jagub.***Kolm tundi hiljem on asjad hoopis teisiti, kui plaanitud. Stu ja Kate otsustasid puhkepäevadeks Kaikourasse tulla, mille tõttu ei olnud mulgi mõtet külmas majas esmaspäevani passida, nii et asjad kotti, riided selga, tuba puhtaks ja... voila! Olen Kaikouras. Päriselt Claverleyst ära tulnud.Ilm on, muideks, jube äge. Tuleb vaheldumisi lörtsi, rahet, vihma; lumepiir on alla 150 meetrini tulnud ja rahe valged kuhilad kuni mererannani. Kaikoura maanteel oli päris õudne järskudest nõlvadest üles ja alla sõita, kui asfaldil oli kilejas jääplöga ja iga hetk võis kurvi tagant mõni järjekordne rekka tulla.Pakkimismeeleolu:PS. Sorry, mehed, kuna pakkimine sai nii kiiresti tehtud, siis mingite kokkuvõteteni ma selles postituses ei jõudnudki.\nMehed, te ei ela Balil ehk That Bloody Stove\nMind paneb jätkuvalt imestama, kuidas lõunasaare kiwid tänase päevani surnuks pole külmunud. Arhitektuuri ja ehitustavasid vaadates... potentsiaali täitsa oleks.Esiteks, ei ole mul veel olnud au näha maja, millel oleks kahekordsed aknaklaasid. Kodust meenuvad mul ühekordsed aknaklaasid ainult Pärlselja laagrimajadest, pluss mõned suvilad Peipsi põhjarannikul (mis ilmselgelt talviseks elamiseks pole mõeldud), aga siin lasevad tegelased rahumeeli ühekordsetega, kuigi õues on faking 2 soojakraadi.Teiseks, nad ei ole kuulnud, mis asi on soojamüür. "Ahjuks" kvalifitseeruvad kõik metallplönnid, mis korsta kaudu katusega on ühendatud, ning see, kui palju õhtul tulle pistetud energiast reaalselt majja ka ringlema jääb, on juba kõrvaline asi. Kütad ahju - on soe. Lased tulel surnuks minna - on külm. Lihtne.Rääkimatagi sellest, et kuna konkreetselt meie maja süsteemil puudub tuuletõke, siis tormise ilmaga (halloo? Täpselt see aeg, kui ma JUST ahju tahaks kütta) puhub suits kenasti sissepoole, mitte aga välja. Imege pöialt, kui sooja tahaks.Kui meie lõunatorm kolmandat päeva tuult majja puhus ja minu katsed ahjus piisavalt kõrget temperatuuri tekitada, et suits üles hakkaks suruma, selle asemel et tuppa voolata, nurjusid, viskas mul kogu see tants ja trall niimoodi üle, et ma virutasin ahjuukse kinni, marssisin vihase "That bloody stove..." saatel trepist üles, keerasin end magamiskotti ja teatasin, et enne hommikut ma sealt välja ronida ei kavatse. Rahvas vaatas umbes sellise näoga, et "ukoh, Mann on vist vihane".No ja siis loomulikult brittidest, sakslastest ning prantslastest majanaabrite siiras rõõm, kui taevast alla sadav plöga vähegi lund hakkas meenutama. "Õues sajab lund!" kuulsin ma läbi terve maja kaikuvat kisa, kui akna taga tuli mõnus 2-kraadine vihma ja lörtsi segu, ning meenutasin ühte esimestest päevadest, kui Kate rõõmsalt teatas, et ohh, see maja peab vist jube hästi sooja pidama, ja ma keelt hammaste taga hoidmata märkisin: "Sa teed nalja, onju? Ma võin aknaraamidest läbi vaadata." Soojusisolatsioon? Misasi see veel on?Tüübid elavad enam-vähem samas kliimas kui Eesti, törts soojemas, ehitavad nagu elaksid Balil, suhtuvad minusse nagu ma oleks põhjapooluselt ("Ahh sa peaksid sellega ju harjunud olema, sa oled Eestist" - mhmh, me upume talviti lumme, jep) ja... ma vist olen praegu natuke emotsionaalne, vabandage. Ahi on just küdema pandud.\nKolmas päev haigeolemist. Trepist üleskõndimine võtab tiba võhmale, jalutuskäik mererannas jättis tunde nagu oleks keskmaajooksu teind, magamiskott ja diivan kutsuvad enneolematu kirega, aga muidu on täitsa inimlik olemine juba. Homme olen jalul.Kummaline enesetunne, tegelikult, ja ma ei räägi siinkohal kehast, vaid mõtetest. Kolme päeva pärast on Conway leping läbi; ideaalis pidanuks plaan, mis edasi saab, juba nädal aega tagasi valmis olema - aga päriselus on asjad nii, et kuhu ma siit edasi liigun, on ikka veel lahtine. Täna on kolmapäev, pühapäeval-esmaspäeval panen koos kõigi kodinatega Claverleyst minema, aga kas minek on lõunasse või põhja...Noh, ütleme nii, et sisetunne järgi esiteks põhja. Topokaardi ja sulgmagamiskoti olemasolu on pressinud pähe kangekaelse mõtte 2608 m Manakau ära võtta - hea ilma eeldusel, loomulikult - aga teisest küljest, ega ma selles plaanis väga kindel ka nüüd pole. Talv on talv, idarannik on idarannik, lumi on lumi ja... üksinda matkamine on üksinda matkamine. 1800 vertikaalset meetrit ma ühe päevaga ära ei võta, 2000 m kandis tuleb väliööbimisele niikuinii jääda ja ilma Andre ja DOCi õnnistuseta ma katsele arvatavasti ei lähe.Või lähen? Ma ei tea. Kui tänane internetiühendus kriitikat oleks kannatanud, ilutseks 5-leheküljeline matkaplaan+varustus niigi juba Andre helendaval ekraanil. Mitmepäevase ajavaruga. Ülevaatamiseks, parandamiseks, hoiatamiseks, julgustamiseks. Läbitöötamiseks. Uurimiseks. Hinnangu andmiseks, kas on mõtet proovima minna, või mitte.Aga kuna ühendus tõmbas end kerra kohe, kui ma Piretile artikli ja fotod teele olin pannud, edasisest koostööst ebaviisakalt keeldudes, on matkaplaan ikka veel minu kõvakettal. Lähen? Ei lähe? Lähen? Lähen?Uus nädal toob selgust. Kaikourasse sõitmine avab DOCi pargivahtide uksed, internetiühendus Andre kotkapilgu, infokeskus räätsade-telgi-kirka-labida-sääriste rentimise võimalused, ja mitte vähemtähtsana ka ilmaprognoosi. Kui nii DOC kui Andre arvavad, et üle Barratsi bivi ei tasu tikkuda, rääkimatagi sellest, kui ilmajaam tormi ennustab või telk rentimata jääb, jääb viiendaks-kuuendaks päevaks mägedesse jäämata.Aga kui... varustus ilmub, ilmateade soosib ja DOC mind sealsamas ära ei söö, et ma üksinda üles hakkan tikkuma, siis tegelt väga tahaks. Väga-väga tahaks. Kui päris tippu ei saa, siis 2000 m kanti vähemalt. Lumesse ja külma. Gaasipliidi, magamiskoti ja kiirnuudlite maailma. Niiskete sokkide maailma. Pealambi maailma. Härmas veepudeli maailma. Lõhenevate varbavahede maailma. Selliste juuste maailma, kus mütsi on isegi iseenda ees piinlik peast ära võtta, teistest rääkimata. Kuuenda päeva makaronjuuksed... mmm.Küsimus ei ole selles, kas ma onnideni lähen - sinna ma lähen niikuinii. Küsimus on, kas ma lähen bivist kõrgemale. Kas ma lähen 2000 m pealt kõrgemale.***Postkastis on kiri, millega liustik kutsub nädalapikkusele "töökatsele", palgata assisteerima. Mõtet minna on kindlasti, nemad näevad mind ja mina neid, kahepidine usaldus või nii - ja lõbus saab kah olema, kuidas siis muidu.Kuid teisalt... See on kõik suve suunas. Kõik, mida ma vähegi teha tahtsin, on suve suunas. Nädal aega Kaikoura mägedes, nädal aega liustikul, paariks päevaks Queenstowni Colini juurde ja siis, kuhu?Ma teps mitte ei ütle, et ma kardan, mis edasi saab. Midagi hakkab kindlasti saama. Mul on lihtsalt... huvitav. Nüüd, kuhu?PS. Iga kord, kui ma pika eneseanalüüsi üles panen, on mul tunne, et kas on üldse mõtet, keegi lõpuni lugeda niikuinii ei viitsi. Aga siis, mida ma näen - preiliparder tsiteerib. Kusjuures tsitaat on pika eneseanalüüsi lõpust, mitte algusest. Preiliparder on asja tegelikult ka lõpuni lugenud.Tibi, sul puudub isiklik elu.PPS. Jummala sõbralik kommentaar oli! Ausõna! =)\nMiks ma arvan, et see, mis mul praegu küljes on, on justnimelt viirus, mitte aga lihtsalt külmetus? Sest esiteks hakkas see jube kiiresti - kell 11 olin veel täitsa korras ja kell 13 oli juba tunne, et kas minestan või hakkan oksendama, emb-kumb enne kohale jõuab - ja teiseks on sama stsenaarium meil järjest inimesi rajalt võtnud.Kaks nädalat tagasi langes ära Anita: hommikul oli nägu naerul ja kõik korras, lõunaks aga juba täies ilus haigeolemine. (Kaks päeva võttis aega, et tagasi terveks saada.) Siis, nädal aega tagasi, läks samamoodi Kate - poole päeva pealt vajus ära, kaheks päevaks. Nüüd siis mina.Voodi kõrval on liiter sidrunivett hobusedoosi C-vitamiiniga - nagu alati, esimene asi, mille järele käe sirutan. Siis on veel natuke süüa ja soe piim šokolaadiga, mingeid külmetuspulbreid sisse ahmida veel ei taha. Kui homseks ikka sama sant on, lähen vist tsükloferooni peale, seda on mul kolme kuuri jagu kaasa võetud.Eestisse tervised ja hoidke aga pea püsti - teil on õnneks viiruste hooaeg läbi. Varsti peaks ju isegi maasikaid saama!Ohh, tahaks kah maasikaid. Ja tegelt, isegi rohkem kui maasikaid, tahaks normaalset seemnetega musta leiba. Siin on "rukkileib" mingi helehall kilepakendisse topitud švamm, mis kaalub sama palju kui õhuline röstisai ja maitseb nagu saepuru. "Rukkileib" mai ääss... nad pole normaalset rukkileiba saanudki. Urr.PS. Ei, mul ei ole seagripp. Ärge isegi alustage kommenteerimist! :D\nNatuke lugemist mujal kah\nKirjutasin d'Arcy'st ühe pikema loo Piretile. http://sekretar.ee/index.php?id=23370\nVahi, jah, laineid\nPüüa, ei meeldi. Ära püüa, meeldid.\nOli vaja kahekuist Claverleys elamist, et mul hakkaks seos Indreku novembrikuise DISCi koolituse ja Kat'i sügissuvise tähelepaneku, et mida rohkem sa püüad, seda rohkem vastu vahtimist saad, vahel praktikas selgeks saama. Naisteajakirjades ja "kerges kirjanduses" võib see ju oksendamiseni ülekorratud fakt olla - vähemalt nii mulle tundub - aga on üks asi teada, et ma olen sellest palju kuulnud, ja hoopis teine asi aru saada, et, hopsasaa!, päriselt ka on nii:mida rohkem ma üritan eakaaslastele meele järele olla, seda rohkem ninakirtsutamist ma kogen, ja, paradoksaalsel kombel, mida kiiremini ma löön käega, et ahh, minge pekki, ma ei viitsi teiega jännata, seda kiiremini ma saan mingi hääletu tunnustuse osaliseks. Umbes nagu hetkel, kui ma löön kujuteldava keskmise sõrme püsti, et kerige põrgu, vaadatakse mulle otsa, et oo, sa oled täitsa äge pliks. Ainult et, mehed, te olete ühe asja kahe silma vahele jätnud: sel hetkel, kui ma sõrme püsti löön, on juba hilja. Mul ei ole kombeks eriliselt kõvasti panustada siis, kui teisele poolele minu pingutamine korda ei lähe, ja seega, kui ennist nina kirtsutanud poolel on koos selle vaikse respektiga pidanud tekkima ka uut sorti ninakirtsutamine selle üle, et "mismõttes sulle ei lähe korda, mida ma arvan", siis, kallikesed - sööge muru.***Minu suur meeldimisvajadus kõrvuti räige autoriteedi mittetunnistamisega (kõrge S + nullilähedane C) tuli mulle paraja üllatusena ajal, kui ma ei saanud aru, kuidas need kaks üldse koeksisteerida saavad, aga mida rohkem ma selle üle juurelnud olen, seda rohkem ma mõistan, et, hei, miks mitte. Ma ei tunnista käsuliine, mis põhinevad traditsioonil või harjumusel ilma mõistliku põhjuseta. Etteheide, et ma olen "ninatark ja konfliktne", kui peaksin hoopis alluma ja kuulama - jah, olen küll, aga tulge näidake kordki, kui ma olen olnud "ninatark ja konfliktne" inimesega, kes on kas 1) võimaldanud mul mõista, miks ma pean alluma ja kuulama või 2) on oma rolli nii auga välja teeninud, et mul ei ole tekkinud küsimustki, miks. Ma ei tunnista autoriteeti, kui ma ei saa aru, miks seda vaja on. A pean või? Ma ei ole sõjaväes.Ma olen keeruline alluv. Minus on vähe pimedat kuuletumist, mis laseb probleemitult tegutseda, ja vastata alluva küsimusele "Miks me seda teeme?" kui isegi täpselt ei tea, miks, ongi keeruline. Aga teate, mis? See on teinud minust ka kuratlikult hea alluva, kui kuuletumine on olnud väljateenitud. Kui "Miks me seda teeme?" on saanud selge ja julge (ja mõistliku) vastuse, siis ma olen üks töödrügav suslik, vot mis.Sealt see madal C tulebki.Samal ajal poen ma kasvõi nahast välja, et need, kelle heakskiit mulle vajalik on, selle ka annaksid. Ma ei pea selle all silmas, et ma teen taguotsale musu ja tõmban end madalamaks kui muru, et ainult meele järele olla, aga kui ma olen enda tõekspidamiste järgi ausalt tegutsenud ja arvan, et teine pool peaks seda mõistma - ja ehk ka tunnustama? - siis ma elan väga sügavalt läbi, kui minu peale millegipärast pahane ollakse. Kui keegi on end seaks vihastanud, sest ma olen selleks pagana hea põhjuse andnud, siis laske aga käia - õiglane tulemus. Ma ei pea selle pahameelega ilmtingimata nõus olema, aga kui ma saan vähemasti aru, miks pahandatakse, siis ma kannan selle välja. Näiteks võib mu peale täitsa vabalt vihane olla, kui ma olen terve päeva Discovery ees lebotanud, kuigi võinuks koristada, või lasknud Otepäält jalga nii, et värvipotid koos poolelioleva riiuliga verandal on. Ega ma ei ütle, et ma end siis hästi tunnen, aga ma saan aru, miks see nii olema peab. Ma õpin, kah, jube hästi. Muideks.Aga pahandamine ilma arusaamiseta - vot see on see, kus ma end kringlisse tõmban. Mulle ei meeldi isegi inimestega, kellest ma suurt midagi ei pea, konfliktseks minna, saati siis veel nendega, kes korda lähevad. Ja kui see konflikt tõuseb veel veel pinnalt, kus ma tõesti ei saa aru, MIKS!?, siis ma olen üks parajalt norus Mann. Võin väga pikalt olla. Kõrge S.***Aga nüüd tagasi selle meeldimise-mittemeeldimise juurde.Ma olen varemgi täheldanud, et mulle meeldivad "iseloomuga" inimesed. Tiba keerulised inimesed või hea hulga emotsioonidega inimesed - inimesed, kes hetkel, kui sa neile varba peale astud, vaikse kannatamise asemel kõva häälega "Vahi, kuhu lähed, idioot!" karjuvad, ülekantud tähenduses muidugi; inimesed, kes julgevad mulle vastu hakata; inimesed, kelles on piisavalt kangekaelsust enese tõekspidamistesse uskuda ja eneses kindel olla ka siis, kui ma nad avalikult küsimuse alla sean.Nüüd aga, omakorda, on lisandunud tähelepanek, et on vahe, kas see vastuhakk tuleb lihtsalt käegalöövast a-mind-ei-huvita suhtumisest või, vastupidi, sellest, et asi VÄGA korda läheb. Ma ei ole kindel, et ma varem seda vahet märganud olen.Kui ma sain endalegi ootamatult Claverley sisekommuunis paremasse kirja lihtsalt seetõttu, et ma otsustasin ühel õhtul "Aitab, ma ei viitsi teeneid teha. Söö muru," ja käitusin nii, nagu heaks arvasin, siis mulle hakkas tunduma, et ma vist ei ole ainuke, kellele on meeldinud vastuhakk tagamaadesse süüvimata. Ja ma ei ole üldse mitte kindel, et ma olen alati märganud neid vaikseid töörügajaid, kellele asi VÄGA korda on läinud, aga kelles pole olnud piisavalt "ättitjuudi", et vastu hakata. Ma kindlasti märkasin inimest, kelles oli "iseloomu", aga kas ma märkasin ka "iseloomutut"?See mõttekäik lahendas ära minu väikestviisi müsteeriumi: seletas, miks on nii, et vaikset töörügajat märgati alles siis, kui too käega lõi, keskmise sõrme üles viskas ja mõttes teatas "Aitab, ma ei viitsi enam," mille järel töörügaja sai küll paremasse kirja, aga mida enam ei ole, ja üldse mitte sõrmeviskaja kahjuks, on töörügamine. Just selsamal põhjusel, et keskmine sõrm on juba üles visatud.Kuigi konfliktid käivad mulle tegelikult üsna kõvasti vastukarva, on minus olnud "ättitjuudi" end nähtavaks teha - olgugi, et mõnelgi korral alles siis, kui minu karikas täis on saanud. Kas seda on tingimata vaja olnud? Ei. Aga mis saanuks, kui "iseloom" sootuks näitamata jäänuks? Nii ja naa. Vahel ei olegi vist muud peale hakata, kui virutada aga vastu vahtimist, et teine üles ärkaks ja märkaks: oo, sa oled ka äge sell.Tegelt oleks hea, kui mul oleks piisavalt ajusid silmi lahti hoida ning märgata enne, kui keegi peab mulle vastu vahtimist virutama hakkama. See on vist üks kasvamise rõõme ja muresid ühekorraga: oskus rohkemast teadlik olla.\nKrdi youtube, ma ütlen küll!\nEi, loomulikult, pange jah YouTube hoolduse alla faking AINSAL PÄEVAL NÄDALAS, kui ma olen netis piisavalt kaua selleks, et see faking video üles laadida.\nKaikouras: mis vahid, hane pole näind või?\nMäed, mis vihma mujal hoiavad\nKui ma olen vahel rääkinud mägedest, mis vihmapilvi kenasti Claverleyst mööda juhivad, siis ma olen rääkinud vot nendest - minu vannitoaaknast vaadatuna.\nTeekond Claverleyst Kaikourasse\nMinu iganädalane linnasõit, autoaknast.(Muidugi selle erinevusega, et praegu lähevad puude värvid aina kirkamaks, orus on punane, kollane ja roheline läbisegi. Ja sellist sinist taevast siin väga tihti ei näe.)\nSelle nädala päikesetõusud\nLisaks opossumitele, kes toovad Uus-Meremaa põlistele lindudele surma ja hävingut (aga lisaks ka metsadele, kuna söövad koore ja jätavad puud kuivama), kuuluvad "ebamõistlikult paljunenud" loomade alla ka jänesed ja metsikud kassid. Uus-Meremaal ei ole kiskjaid, mille tõttu neil puuduvad looduslikud vaenlased, ja tulemuseks ongi see, et kui öeldakse "paljunevad nagu jänesed", siis täiesti sulaselgesti: paljunevad nagu jänesed.Opossumite tapmisega on üks laiem teema lahti kirjutada, mida ma tegelikult tahaks põhjalikumalt ette võtta ja artikli näol avaldada lasta; aga jänestest jutustaks hea meelega kohe.Pikk-kõrvasid on siin ümberkaudsetel väljadel ja metsades nagu muda. Videvikus autoga sõites satuvad nad kogu aeg autorataste ette, aknast olen neid ka rannamätaste vahel hüplemas näinud. Talunikel tuleb kõiki köögivilju spetsiaalse mürgiga töödelda, et amps-amps-amps närilisi eemale hoida - muidu oleks kõik salativaod tühjad.Paar korda nädalas võtavad mehed ette jänestejahi, mis näeb siis välja nii, et neli inimest läheb Mike'i autoga off-road'ima: üks roolis, üks karjaväravaid avamas, üks kastis taskulambiga tuld näitamas, üks kastis püssiga laskmas. Maastur kimab mööda teid ja karjamaid, pannes üles-alla sellistest kallakutest, kus ma ka jala sikk-sakkidega olen käinud, ja nii kui mõnd jänest nähakse, hakatakse kõmmutama, auto kiirust alla laskmata ja otse sealtsamast kastist.Eile oli ühte lisainimest jahile vaja, kuna Ben, Mike ja Stu ei oleks kolmekesi hakkama saanud, ja kuna meie kolmekesi (Maren, Lea, mina) sõime parajasti õhtusööki, siis läks meestega kaasa Kate. (Kui Stu tuli kööki küsima, kes kaasa tahab tulla, ja ma vaikselt pead raputasin ja naeratasin, siis ta vaatas mulle otsa: "Jaa, ma ei arvanudki, et sa tuleks.")Ja nüüd, kui Kate neid muljeid valju naerulaginaga elutoas jagas, Maren ja mina kuulamas... Õõvastav. Mehed neid jahte ju sellise entusiasmiga ei jaga, kirjeldades, kuidas täpselt kellelegi kuul kõrvade vahele läks ja kui naljakalt loomad käkaskaela veerevad, kui jooksu pealt surma saavad, ning mul tulid kohe paar foorumiteemat looduspilt.ee-st meelde. Kate'i lihtsameelses rõõmustamises elu üle, mis on ajuti väga südantliigutav ja tuju üleval hoidev, kajab vahel puhast rumalust ning antud juhul ka - ma ei teagi, kuidas seda nimetada. Julmus see vist ei ole, aga... Ahh, ma ei oska seda nimetada. Las ma seletan.(Jällegi, palun mitte valesti aru saada: ma ei ütle, et jahtimine on vale. Mul on küll hea meel olnud, kui Eestis otse maasturikastist metssigu jahtinud mehed löödi nii-öelda avalikku häbiposti, arutades pikalt ja laialt seda, kui eetiline see ikkagi on, pidada jahti autoaknast, aga samas ma olen ka aru saanud jahimeestest, kes on selgitanud, miks jahipidamine metsale kasulik on. Eriti veel siis, kui needsamad jahimehed on ka talvise söödapoolise metsa tassijad.)Need jänesed, keda meie mehed jahil lasevad, jäetakse sinnasamma, kus loomad pikali kukkusid, sest jahi eesmärk ei ole ei koertele söögipoolist tuua ega ka inimeste lõunalauda rikastada, vaid lihtsalt jäneste arvu piirata ning seega oma põldusid kaitsta. Kui valguskiire ette jääb mõni kohalikest kassidest, siis tehakse üks-null ka nendega, kuna kõik nad on metsikud ja laastavad linnupopulatsiooni.Kui on kahtlus, et loom siiski päris surma ei saanud, tullakse korraks lähemale ja lastakse veel paar-kolm kuuli kõrvade vahele, et loom piinlema ei jääks.Aga Kate'i tekst, mida ta just naerulagina saatel kõlada laskis, käis umbes nii:"Ja siis ma seisan seal, kabiiniaknale toetamas, püss hüpleb käes, kujutad ette, jah?, sest samal ajal Mike paneb ju täie kiirusega edasi. Ja siis see jänes seal valgusvihus hüppab ja ma mõtlen: jänes, seisa, Mike, seisa. Põmm! Põmm! Põmm! Kuulid lähevad kõik erinevates suundades ja siis, põmaki!, täpselt lask silmade vahele. Ohh, ma olin nii uhke! Ja tead, see on ikka kuradi naljakas, kuidas nad edasi kukerpallitavad, kui sa neile jooksu pealt pihta saad. Ühele ma pidin veel kolm lasku pähe tegema, et ta ikka kindlalt surnud oleks. Väga graafiline, aga kuradi naljakas."Sellises vaimus.Ma kuulasin ja mõtlesin omaette, et huvitav, kust jookseb piir jahi nautimise ja ülemeeliku meelelahutuse vahel? Kui meelelahutuslik võib jaht minu jaoks olla enne, kui asi muutub lihtsalt teise surma üle naermiseks? Mõtted läksid iseäranis aktiivseks siis, kui tirts teatas, et kassile ta poleks mingi hinna eest pähe lasknud, sest "kass on ikkagi nagu koduloom". Et siis kassile ei sobi maasturikastist kuuli pähe lennutada, aga jänesele ja küülikule sobib. Huvitav loogika.Ma ei tea, paha maitse jäi suhu. Mehed lähevad jahile, kõmmutavad ära, ja kui keegi meist, naisteperest, midagi täpsemalt küsib, siis nad viisakalt seletavad - aga ülemeelikuks ei lähe. Jaht nagu jaht ikka: vajalik, adrenaliinirikas, huvitav, kuid samas ka viisakas.Kate'i jutu peale aga... Tõesti jäi paha maitse suhu. Sõna otseses mõttes elu eest pagevad küülikud muutusid justkui vahvaks ajaviiteks.PS. Selle peale tuli kohe meelde see, et kui meil hiired külmalainega majja kolisid ja me paari-kolme päevaga kümmekond tükki hiirelõksust välja korjasime, siis mul oli ka korra kummastav kuulata, kuidas Kate naeris hiirt, kes kaelapidi lõksu kinni jäi ja siis tükk aega koos selle lõksuga põrandat mööda vänderdas.Mul on vist väga kehv huumorimeel. Ma ka ei oleks vist midagi otseselt teha osanud, kui hiir minu toas põrandat mööda rallinud oleks, aga naerda tundub tiba kohatu.Teisest küljest... Kui Kate rääkis, kuidas ta vanaema matustel naerda lagistas (ja et jube piinlik oli olla, aga ta ei suutnud lõpetada), siis see mul ei tundunud veider. Ma mäletasin kriisipsühholoogia loengutest küll seda teemat, et närvisüsteem on müstiline asi - lein ei tule alati nutu näol välja - ja et selliseid matustel või autoõnnetustes naerdalagistajaid on maailmas küll ja veel. Ja seetõttu mulle tundus väga mõistetav, kui Kate kaebas oma ebaviisakat naeru kalli inimese ärasaatmisel.Aga siin, jahil ja hiirelõksuga, tundub naermine miskipärast veider. Kust mina selle piiri tõmban, huvitav?\nEi ole olemas umbrohtu - on taim vales paigas. Ei ole olemas igavaid inimesi - on inimene ebasobivas seltskonnas.\nTorm ja suviselt soe sügis\nTormituul, mis täna öösel nii meie majarahva kui ka naabrid kell pool neli vooditest ärkvele ajas, raputas maja nii, et korraks mulle tundus isegi: nonii, saab siingi maavärinat tunda. Kõik kriuksus, raksus, katuseplaadid lopendasid, voodi värises ja mul ei jäänud üle muud, kui kõrvatropid välja otsida ning tagasi rahutusse unne suikuda. Räige tuul.Soe tsüklon, mis õhumasse põhjast üle Claverley ajas, tekitas paksu pahandust. Lumi, mida ma mägedelt valge tuulelipuna minema lendamas nägin, ajas mägiteed umbe ning täna ei olnud kurudelt üheski suunas liiklemist, teed kõik kinni ja rasketehnika üles aetud, lahti kaevama.Mesilastarusid pidav naabrimees arvas, et ei tema mäleta, et kunagi varem keset maikuud 20-kraadiseid päevi oleks olnud, "ilm on ikka täitsa pööraseks läinud". Kalendri mõttes peaks olema umbkaudu Euroopa november, ilm nagu Eesti oktoober, aga meie lesime puhkepäeval verandal päikese käes ja soojendame varbaid - Eesti juuni.Nädala keskpaigas peaks saabuma lõunatuul koos järjekordsete hallade ja külmaga: hakkab vist jälle õhtuste ahjukütmiste ning hommikuste vingumiste aeg. Aga mis mul viga, mul pole hädagi külma käes olla - ma olen oma liustikumagamiskoti kaasa vedanud ju, eelmise külmalainega magasin õndsat und isegi siis, kui kogu ülejäänud rahvas öist lõdinaga ärkamist kaebas.4 soojakraadiga maja sees oli tegelikult päris tore magada. Värske ;). Välja ronida oli muidugi keerulisevõitu, aga magada, mis ma seal ikka salgan, mõnus.***Üks asi on küll jube halvasti välja kukkunud: ma olen jälle pimedale ajale sattunud. Päikesetõusud lähevad aina hilisemaks ja varasem päikesega ärkamine on muutunud täispimedas ärkamiseks, mis on tõestanud ajaga välja kujunenud teooriat, et Eesti talvehommikute raskel ärkamisel pole tuhkagi tegemist vitamiinipuuduse või väsimusega, vaid lihtsalt pimedusega. Pimedas ei ärgata.\nClaverley ilm ja ujumine aga käib edasi\nÄge. Pärast nädalapikkust jaheda lainet oleme tagasi soojalaines: kaks päikselist 20+ päeva ning seejärel kaks pilvist 15-20 päeva, umbes nagu Eesti juunikuu. Kui õues poleks neid #@$! pisiputukaid, kellele ma eesti keeles nimegi anda ei oska (aga kelle hammustuste punased täpid jäävad nahale kaheks kuuks - järele proovitud, kuna Routeburni täpid on mul ikka veel vasaku jala peal), ja Uus-Meremaa kohal osooniauku (mis põletab eurooplasi ennenägemata vihaga, raisk), siis võiks täitsa mõnus rannailm olla.Aga ei, muffi küll, putukad ja osooniauk. Tõmba aga pikad varrukad-püksid üll, muidu oled põlend ja läbihammustatud. Jess.Ujumine käib ikka edasi, kuigi paar päeva tagasi arvasin, et ehk on selleks hooajaks kööga. Kalipso tilgub igal õhtul vett ja täna, 15. mail, julgesin ma juba peaaegu välja ujuda. Lained olid väikesed, tasandasid iseennast, ja kui poleks üksikuid killer-laineid, mis tulid kena liiva tühjakstõmbamise hoiatuse ja seejärel kõva murdumisega, oleksingi läinud. Ja veel: jube äge on see, kuidas kohalikele piisab ilmateates tuule suuna ütlemisest ja rohkem neid polegi vaja."Anita, kuule, kas homme vihma hakkab tulema, tead sa?" (küsib Mann, kui ookeani kohale sünnivad sünkjad tormipilved, millele Eestis võiks peatset vihmasadu tulemuseks oodata)"Ei, tuul on edelast. Vihma sellega ei tule, ainult müstilisi pilvi võib tekkida."Ja nii ongi. Edelatuul toob lämbet soojust, niisket ja õhusrippuvat, samas kui lõunatuul on alati päikesest olenemata jäine. Antarktikalt.Külmast rääkides: eile sain, muideks, oma esimese vaatepildi mäetippudelt horisontaalselt eemale puhuvatele lumepilvedele. Hommikune tormituul oli räigelt kõva, Anita kaebas, et kuru peal tahtis kangesti autot teelt minema tõmmata, ja kui me kusagil ennelõunal majast välja ronisime, olid kõikide lumega kaetud tippude küljes valged paremale ulatuvad tuulelipud - tuul kiskus lund otse horisontaalis minema. Seni olin ma seda nähtust ainult fotodel näinud, Everestil nimetatakse sellist ilma vist tipuvõtuks sobimatukski, aga siin oli ta igatahes lihtsalt ilus vaadata.Kohe-kohe tuleb juunikuu. Aeg on tagasi lõunasse minna.\nKuidas asjadest valesti aru saada\nMida Mann näeb: Lea astub vannituppa, vaatab peeglisse ja pistab kisama. Mann mõtleb: "Hmm, minu arust pole ta välimusel vigagi."Mis tegelikult juhtus: Lea astus täpselt sel hetkel, kui peeglisse vaatas, lompi.***Mina Mann näeb: Lea astub hommikul kööki, näeb Manni ja pistab ahhetama. Mann mõtleb: "Tavaline hommikune riietus. Mida ta ahhetab?"Mis tegelikult juhtus: Lea märkas mitte Manni, vaid päikesetõusu, mis oli Manni selja taga asuvas aknas.\nSügise viimane ujumine vist\nMüstiline ilm. Hommikul õues 2 kraadi sooja, rohi hallast valge, aga päevaks kerib 22 kanti, päike ja puha. Ja seni, kuni lõunatuult pole, täitsa bro Eesti suveilm. Aga samas nii nagu päike mägede taha vajub, nii vajub ka temperatuur, plõmmdi!, ja hommikuks jälle hallad maas. Müstika.Võtsin täna ette ja ajasin koju tulles kalipso selga. Meri hea vaikne kah, lained madalad, ja mõtlesin, et tuleb ära proovida, kui külmaks ta siis õigupoolest läind on.No ütleme nii, et üsna külmaks :P. Mul olid pärast viit minutit põlved sinised, aga kuna kalipso ise hoiab jubehästi sooja, siis kui jalad välja arvata, ei olnud üldse vigagi olla. Koju joostes ei tundnud küll eriti taldasid, aga pold hullu, duši all sai kõik jälle soojaks aetud.\nMike võtab kastist kolm lihunikunuga, jääb korraks meile otsa vaatama ja teatab siis: "Maria, sina saad kõige väiksema.""Ah? Miks mina?""Sest sa oled kõige tõenäolisemalt see, kes end vigastab."Ah?! Ma olen Kate'iga võrreldes jummala pailaps siin! =D***Kui hääl telefonitorus imestab, kuidas ma teadsin eesti keeles vastu võtta, siis...Noh, ütleme nii, et ükski südametunnistusega kiivi ei helistaks mulle kell 6.45 hommikul :P. Kindel laks, et keegi Eestist ja ajavahega.\nValge naise kükitamisrituaalid\nKehaliste vajaduste välitingimustes rahuldamine [loe: põõsa taga sirtsutamine] on vist teema, mida ei saa tõsise näoga arutada. Vähemasti tirts nalja peab sekka sattuma, no nui neljaks, aga peab! Ja sama ka kirjutamise kohta: ei kujuta mina ette, kuidas saaksin jagada oma "antropoloogiliste vaatluste" järeldusi ilma, et ma samal ajal arvuti taga ei muheleks.Postsovjeetlikule inimesele ei ole võsa vahel pissimises muidugi miskit imelikku. Tehtud, nähtud! Kõik need kooliekskursioonid, kui lapsed kooliõpetaja valju kisa saatel ("Poisid vasakule, tüdrukud paremale!") metsa vahele lastakse, või välikäimlateta rannaribad, kus päevitajad terved jalgrajad sisse on tallanud, või - noh, näiteid on hulganisti. Ei ole päris mugav ajaviide, jah, aga samas midagi ületamatult rasket kah ei ole: kui vaja pissile, siis vaja pissile. Punkt.Täna aga hakkasin mõtlema, et see võib vahel ikka paras teater olla, pissipausi rituaalsus. Eriti veel linnakasvandikele.Kui ma kolm aastat tagasi Dyeasse tööle läksin, siis tõsiasi, et mäel puudub välikäimla - lähimad olid kas alumisel või ülemisel parkimisplatsil, kuhu igaüks pääses hiljemalt iga 3 tunni järel - ei morjendanud ei minu ega kaaslaste meeli. Esiteks võis need kolm tundi ilma sirtsutamata olla küll, ja teiseks kui oligi vaja minna, siis, mets ümberringi, mis sul viga minna!Ometi esines sealgi erinevaid sirtsutamistraditsioone.Patty, meie linnalik hipi, taris alati metsa vahele kaasa pabertaskurätikuid, mida ta püha järjekindlusega sambla vahele toppis - ja mille laole me kusagil augustikuu keskpaigas ka peale sattusime, paludes nädalakoosolekul viisakalt ja nimesid nimetamata, et need, kes pabereid metsa vahele tassivad, neid sealt ka pärast välja tooksid.Cara, vabameelne hing, ei teinud numbrit kuhugi kaugele silkamisest, vaid kükitas teest ehk nelja-viie meetri kaugusel, ajades asja ära ning tulles siis asjalikult ilmel tagasi. Alguses ma olin kergelt "Öh?" sellise vaatepildi peale, aga samas, viisaka kokkuleppena pööravad ju kõik niikuinii silmad eemale, kui situatsioon aset leiab, ja mis sa sest siis ikka üritada kuhugi kaugele-kaugele ära jalutada, kui asi jummala loomulik. Nii et ma harjusin sellega ära.(Mina kuulusin sellesse üldlevinud "roni üle mätaste 15 meetri kaugusele, kus metsaalune tiba võsasemaks läheb" klassi. Hall mass, mis teha.)Teravmägedel tuli mul endised kombed muidugi ümber õppida. Sest, esiteks: kuradi külm oli, kui ilm käredaks tõmbas. Ja teiseks: kuhu sa ikka kükitad, kui maastikul ei ole ühtegi põõsast, puudest rääkimata?Alguses ma muidugi üritasin valge inimese tavast, et kui juba "vabas looduses" pissitamiseks läheb, siis tuleb leida koht, kus keegi sind ei näe, kinni hoida. Näiteks mootorsaaniretkel tähendas selline "pissi, kus keegi sind ei näe" moto lühima tuisuvaaluni kahlamist.Aga väikesed probleemid: poolemeetrise tuhlume puhul tõmbab selline minemakõndimine piisavalt palju tähelepanu, et ära nullida kogu see "lähen teiste silma alt ära" protseduuri mõttekus üldse. Rääkimatagi sellest, et kui oled lõpuks tuisuvaaluni jõudnud ning avastad, et ta, kuramus, ei paku üldse varju, siis on täpselt tunne, et... "No ja nüüd mida?"Kuna meil oli omavahel vaikiv kokkulepe, et asjatajale pööratakse selg, siis see ei olnud kunagi probleem, kas tuisuvaal oli kõrge või ei olnud kõrge, aga mõtlemisainet pakkus selline seiklemine kõvasti - et kellele seda üldse vaja on, pissitajat peita. (Mul tuli siis alati meelde katke Gary Paulseni raamatust "Winterdance", kus ta kirjeldas, kuidas ta jõudis keset Iditarodi rakendivõistlust korralikult ärapargitud koerarakendi juurde, mis oli rakend nagu rakend ikka, 16 elajat keset tühja lumevälja, ainult et... koerajuhti polnud kuskil näha. Tühjus.Ja kuidas siis äkki 200 meetri kaugusel hakkas üks üksik põõsas värelema ja selle tagant ilmus välja rahulolev naisterahvas, kombinesooni kinni koukides. Ja kuidas Gary mõtles, et vaata naist: osaleb maailma kuulsamail rakendivõistlusel, kilomeetrite kaugusel lähimaist konkurentidest, keset inimtühja maastikku, aga leiab mahti, et parkida rakend, kõndida läbi paksu lume põõsani, teha seal asi ära, tagasi tulla - kuigi võiks kükitada otse kelgu kõrval ja seejärel kohe teele asuda.)Ja teine asi muidugi külm, ja mitte ainult seetõttu, et oli puhtfüüsiliselt külm riideid seljast koukida, vaid ka seetõttu, et kui sul puudub mehelik vidin, siis kosmonaudi kombinesooni seest läbi kõigi kihtide taguotsani nikerdamine on ikka üle prahi palju nikerdamist, uskuge mind. Sisuliselt kogu ülemine osa tuleb lahti võtta ja alla tõmmata, et jõuda oma päris püksteni, nende all pika pesuni, seejärel lühikese pesuni - samal ajal kui ülemisel kehapoolel juba külm hakkab ja sõrmed külmuvad, kuna käpikutes seda kõike teha ei saa. Ebanormaalselt palju nikerdamist! Ja kui ei usu, siis küsige kellegi teise käest, kes on pidanud nendes ühes tükis kombinesoonides taguotsani jõudma. Kirgi kui palju. Kõva 3-4 minutit sebimist, ilma liialdamata.(Mehed muidugi naersid, et ega see mehelik vidin ka väga palju abivalmim pole, sest kui õues on -20 ja tuul, siis ta, vuffel, ei taha neil kuidagi välja ulatuda. Nad näitasid muidugi sõrmedega, kui pikk-lühike kellelgi on, kui külm hakkab, aga see ei ole mul enam blogi kaudu edasiantav. Selle üle tuleb silmast-silma naerda!)Igatahes kõik see kokku kasvatas mind selleni, et lisaks shewee kasutuselevõtule (pisike plastmassjubin, mis laseb naistel kõik kenasti püstijalu ära ajada. Põhimõtteliselt kunstnoku või nii :P, arktikas väga popp asi, ja on mu hilisematel matkakogemustel lahutamatu kaaslane olnud) läksin ma hoopis vabamaks kogu selle "teiste silma alt ära" traditsiooniga. Ei tasund mässamist ära, kui võis lihtsalt paluda, et õu, keera minutiks selg, onja?, ja eks ma siis ei mässanudki. Keegi ei mässanud.Nüüd, Uus-Meremaal, on see mulle kõvasti nalja teinud.Näiteks kuna me olime täna välja tagumises otsas, kus eluhooneteni on kõva pool kilomeetrit - kui mitte rohkem - siis minu jaoks oli täiesti ütlematagi loomulik see, et mis ma tast kõnnin, kui mul võimalik, hopsti!, üle aia hüpata ning kallakust tiba allapoole kõndida. Samamoodi kui teisedki.Lea, seevastu, ei ole pea kuu aja järel ikka veel kogu selle outdoors-asjaga ära harjunud."Ma tahan WC-sse!"(Maren) "Näe lippa sinna kaevu taha." [15 meetrit eemal, pool meetrit kõrge]"Ää, see ei sobi."(Kate) "No aga sa võid siis siinsamas auto taha minna" [10 meetrit eemal, 2 meetrit kõrge]"Ma ei taha nii!"(mina) "Aga miks sa lihtsalt kallakust alla ei kõnni?" [20 meetrit eemal, vist oma 20 meetrit sügavam kui meie pind]"Nad ju näevad seal!"(mina) "Kes näeb?""Pullid!"(mina) "Ääää.... Sa teed nalja, onju?""Ei, ei tee!"Jah, meil on vasikad üleaedseiks. Jah, ta jooksiski need pool kiltsa ühes ja pool teises suunas, üle salativagude hüpeldes. "Run, Forrest, run!" hüüdsin ma talle veel järele ja mõtlesin, et tere talv, on ikka viitsimist: kallaku taga ei ole ühtegi inimest, ühtegi hoonet, ainult karjamaa üksikute põõsastega, metsaga ääristatud, aga kuna vasikad on pealtvaatajaiks, siis näed, ei sobi.Aga samas, mis ma ikka keksin: kolm aastat tagasi oleks ma võib-olla ka jooksmise ette võtnud. Praegu võin, jah, vajadusel ka vana hea "õu, keera korra selg" teemaga hakkama saada, aga enne, kui ma selle Teravmägede välikoolituse läbisin, oli kogu see WC rituaalika minu jaoks ka hästi suur ja tähtis asi. Et ikka ei nähtaks ja kuidas siis muidu.Aga ometi... pagana naljakas on praegu teisi silkamas vaadata. Ise hoopis teistmoodi ju nüüd.\nEnesetsensuur ja lendamise unenäod\nMa olen kahte asja tähele panema hakanud. Esiteks: ma olen hakanud aina tihemini jätma blogipostitusi avaldamata. Kirjutan valmis, salvestan, aga kui üleslaadimiseks läheb, siis... tjah - ei raatsi kõiki neid mõtteid, mis läbi käivad, eksponeerima hakata. Veebi statistika näitab niigi kaugelt rohkem külastajaid kui mu lähikonda inimesi võiks kuuluda, ja mul pole üldse tahtmist oma eneseleidmistega võõraste ees poseerida.Ja teiseks: mul on jälle langevarjuunenäod käima hakanud. Vaatamata sellele, et siin on talv kandadele astumas, hommikuti jälle hallad maas, käin mina, tundub, Kuusiku omadega samas rütmis: piisab ainult teadmisest, et Eestis läheneb suvi, nemad jälle lendavad ja Domik kasutuses, kui minagi öösiti lendama olen hakanud. Ja õhtul on vahel päris keeruline magama jääda, sest ketran peas enda ja teiste exiteid."Valmis?""Valmis!""Mine!""Kõhtsada, kakssada, kolms... Vuhuuuuuuu!"See oli siis hüpe number 10. Häda, ma ütlen, on ikka nende asjadega, mis hullupööra meeldivad: rõõmu nigu muda, aga sõltuvust kah nigu... noh, muda.\nVäiksed asjad, mida meelde jätta\nStu pärast seda, kui Kate rääkis talle kahest tüdrukust, kes reisivad Uus-Meremaal pea piiramatu eelarvega, kuna mõlema vanemad on jube rikkad ja on neiud kõva rahaga varustanud: "See ei ole reisimine, see on puhkus." Ja siis minu poole pöördudes "Maria, kas sa reisid või oled puhkusel?"Ööööööh.... reisin. Kindlasti reisin. (Stu nimelt arvab, et reimine on see, kui sa leiad teel olles võimalusi edasi teel olla. Ja mul tuleb tõdeda, et ma ei ole seni veel kunagi nii head seletust kuulnud.)***Kas oled kunagi näinud vikerkaart öises taevas?Mina olen. Kuu säras peaaegu täies suuruses ookeani kohal, aga mägede peal rippus niiskus - ja nii ma äkki jäingi silmi pilgutades autoaknast välja vaatama, et ooooot, mismõttes!? Jummala selged värvid, jummala vikerkaar, ainult et... öösel. Äge."Lea, vaata välja.""Mida ma vaatan?""Vaata mäe kohale.""Nii. Ja mida ma vaatama pean?"(minu poolt vaikus)"Vau! Oota, aga see on ju... Kas see on?... Kuulge, teise seal ees rooli juures: vaadake paremale!"Kate pidi peaaegu et teelt välja sõitma kogu selle asja peale.\nKatie on veel hullem kui mina!\nSee blogipostitus on nüüd pühendatud lapsevanematele, kes arvavad, et nende tütar on hullupööra energiline ja satub kogu aeg pahandustesse. Sest teate, mis? Katie on meil veel hullem!Kui tal tundus, et kurat, neerudega on miskit viga, siis loomulikult ta ei läinud enne arsti juurde, kui sai täie iluga neerupõletiku, millega teda kaks ööd haiglas hoiti. (Ja mina mõtlesin: hmm, tuleb tuttav ette, neeruvaagna põletikuga haiglas olla. Ma ka ei rääkind kellelegi enne, kui oli asi juba nii kaugel, et pold enam miskit peale hakata.)Kui tal tekkis idee keset kööki sildseisust üle käte jalgadele tõusta, siis loomulikult ta punnitas senikaua, kuni maandus peadpidi külmiku vastu. (No siinkohal ma üldse ei hakka näiteid tooma, kust kuhu ma kunagi kukkunud olen - ja mida teha üritades. Pikaks läheks! =D)Kui talle anti nuga, et salatitaim maast lõigata, siis arvake kolm korda, kas tal oli pärast käsi sidemes ja lõikehaav peos. (Ema, ma ei tea, kas ma olen sulle rääkinud, aga see "vistrik", mis mul kolmanda klassi autahvli fotol keset laupa ilutseb, on tegelikult tagajärg sellele, kui ma noaga postipakki üritasin lahti lõigata.)No ja rääkimatagi sellest, kui nad end terve seltskonnaga kui üks mees laupäeval täis jõid ja mängisid mängu "kes viimasena ookeanivett puutub, on kaotaja ja peab viina jooma". Tüübid panid, padavai!, üle mätaste ranna poole ning loomulikult oli Stu esimene, kes käe vette pani. Katie aga leidis (parajalt jommisena), et see ikka ei lähe, et Stu võidab, ning hüppas kõigi riietega lainetesse. Et boonuspunkte saada või nii. (Meil oli pärast kogu vannitoa põrand täis kivikesi, mida Kate oma riiete seest välja oli raputanud.)Tibi on nii ülemeelik ja rahutu, et kogu minu lapsepõlv hakkab selle kõrval kahvatuma. Kui ta luges täna ette, mis vigastusi ta väiksest peast saanud on, siis ma mõtlesin, et jaa, kellegi vanematel on sama lõbus laste kasvatamise iga olnud kui minu omadel.\nOod ISCi koorikjopele\nPärast seda, kui tänane ilm kopsu üle maksa viskas (päike säras, aga kuna oli lõunatuul, mida siin õigesti "Tuul jää pealt" (ehk Antarktikalt) nimega kutsutakse, siis tuulevarjus oli roppumoodi soe ja tuule käes roppumoodi jahe), kuna ma ei jaksanud enam kannatada, kuidas mu t-särk-pusa-fliis kombinatsioon kord higistama ajas, siis jälle läbi puhus, tegin lõpuks valiku, mida kohe alguses teha oleks võinud: asendasin kõik oma pealmised kihid ISCi sinise koorikuga ning alla jätsin ainult pikkade varrukatega t-särgi.Ja mis juhtus? Mugav hakkas. Tuult pidas, niiskust hingas. Ei olnd palav, ei olnd külm. Hea oli. Ja no ausõna, ma ei ole ses jopes veel kordagi higistama pidanud. No mitte kordagi, kuigi kantud on teda nüüd nibin-nabin üle aasta.Tõsi küll, padukate käes on ilmnenud esimesed vett mitte pidavad kohad: õlgade peal punase paela all, õmbluse juures. Vaatasin sisse: ära ta igatahes teibitud ei ole. Tugevate vihmadega tuleb siis vist ära kannatada, et õlgade pealt jookseb paarisentimeetrine märg riba. Millest on iseenesest kahju, sest kui materjali vettpidavus on ma-ei-tea-mitu-tuhat ühikut (vaatasin järele: 20 000), aga õla peal on õmblus, siis kokku tuleb ikkagi vesi.Aga no kui see välja arvata... Ptüi-ptüi-ptüi, hea jope on. Taskud on õiges kohas, lukke ei tule taga otsida, takjaribadega ei ole koonerdatud, nagu minu teistel jopedel. Helkurribad pean ma talle küll ise külge tekitama vist, aga no okei. Selle raha eest, mis ma temale kulutasin, on rõõmu ikka sabarulli otsani, ja eluiga eeldan ma talt kah mehemoodi. Ärgu siis pettuda lasku.Aitäh, ISC. Jätkuvalt omade fänn.\nDeja vu. Linnud versus langevarjurid\nKajakad, kes Kaikoura rannas kividele puhkama maanduvad, teevad muideks samasuguseid manöövreid nagu langevarjurid: allatuult, külgtuulde ja siis, maandumislõiguks, vastutuulde. Ja ma ei tea, kas see oli mingi kokkusattumus, aga need kolm selli, kes praegu minu wrappi kangesti endale saada tahavad ja nõudlikul ilmel mulle otsa vahivad, tegid seda, nagu üks mees, vasaku käe reegli järgi. Allatuult, 90 vasakule, 90 vasakule, jalad maha.***Kaikourasse on langevarjuklubi tekkinud, selgus täna pärastlõunal. AFFi ja IAD tegemiseks vajavad veel mingit paberitööd, aga tandemeid lasevad juba täie raha eest.Mis tõstab selle küsimuse, et huvitav-huvitav, kuda nad neid tuulega ära puhund mudilasi tagasi kaldale kavatsevad vedada, maandumisrada on ju jummala vee ääres. Hawaiil ma saan veel aru, mis seal viga ookeanis hulpida, aga siin on krdi külm ju. Paat paadiks, ja päästevest päästevestiks, aga kuda sa külmaga võitled? Tüübid peavad vist varuga spottima, sisemaa poole, või neil on mingi oma süsteem lollide mudilaste väljaselekteerimiseks või? Ma päris tumba-jumba mudilaseks end ei pea, aga Kuusikul käisin minagi lennukite vahel maandumas, kuigi tühja muru oli ümberringi nagu muda. Ei taha mõeldagi, kuhu "möödaarvestus" Kaikoura omad viia võib. On vist hea, jah, et nad siin veel AFFi ega IAD-d ei tee.\nKui prügi läks üle parda\nLoen just "Across the top of Russia", ameeriklaste jäämurdja Northwind raportit aastast 1965, kui nad üritasid läbi Kirdeväila sõita, ja jube "äge" on see, kuidas 40 aastat tagasi oli prügi üle parda viskamine nii tavaline, et tüübid kirjutavad sellest rahuliku südamega raamatusse. Tundub, et natuke isegi uhkusega, kui arktika lindudele jäeti uudistada "100 piimapakki, tühjad toiduainekarbid ilma siltideta, õlist läbiimbunud lapid" ja muud selles vaimus, jää peale. Ja kuidas teadustöö tegijad pidid enne veenäitude võtmist ütlema läbi kõlarite, et palun ärge visake prügi üle reelingu ja lõpetage reovee parda taha laskmine, kuna nad ei tahtnud võtta näitu omaenda prügist.Olid ajad, olid ajad.\nArvake ära, kas meil sadas just lund või mitte. 6. mai 2009. Claverley. Ookeanirannal. Paariks minutiks, aga ikkagi.Nüüd on ainult hunnik lörtsi, lõunatuulega torm ja vaba päev sooja magamiskoti sees.PS. ahjaa, ahi läks täna katki: mingi sisekonstruktsioon varises sisse. Nii et nüüd ei ole kütet kah ;)\nÜles ja sinna, kus on õhku\nPäris mitmed langevarjurid on samal ajal ka sukeldujad. Ja kui küsida, kumb parem, siis vastatakse, et ei saa võrrelda, lihtsalt erinevad on. Ülevalt hüpata on lahe, alla minna on lahe. Mille peale mina, loomulikult, ikka mudilase entusiasm sees, mõtlen omaette, et no kammoon, kuda saab vees solberdamine olla parem kui seeeeeeeeee. Lendamine, noh. (Ja need, keda ma langevarjujuttudega surmani ära olen tüüdanud, siis võite ikkagi edasi lugeda - siin tuleb valdavalt juttu sukeldumisest, mitte lendamisest. Luban.)Märkasin eelmisel suvel, et sukeldumine on esimene nö äge tegevus, mille vastu mul huvi pole tekkinud. Kõik muu, mis vähegi adrenaliinirikkamana tundub, on vähemalt katsetamise huvi tekitanud, aga sukeldumine... Isegi ei tõmba mitte. (Sõita rulluiskudega rambist alla? Jaa, tahan proovida. Minna tuisuga rattaga sõitma? Jaa, tahan proovida. Turnida seinal? Jaa, tahan proovida. Hüpata bendžiplatvormilt? Jaa, tahan proovida.)Lisadoosi imestust pakkus ka tõsiasi, et seni on kõik, mida Andre või Kat ette võtavad, tekitanud tunde, et ohoo, tahan ka!, olgu kõne all siis hüpped või reisimine või paadisõit või klubiskäik või mingi neljas asi, aga sukeldumine on isegi selles mõttes erand: mõlemad suslikud sukelduvad, ja kummagi elevus ei kandu mulle üle.Mul on merega mingi aupaklikkuse-hirmu suhe. On alati olnud, või vähemasti ma ei mäleta, et kunagi teistmoodi oleks olnud. Mulle õudselt meeldib meri, mulle õudselt meeldib rannalõhn, mulle õudselt meeldib, kuidas meri hinge vaigistab, aga samas ma pelgan vett, kus jalad põhja ei ulatu või vesi voolab. Mul on vee peal rahutu olla.Ma võisin ehk viie-kuue aastane olla, kui me suvel perega Narva jõe ääres olime - igatahes ma ujusin veel tollal nende käte ümber käivate rõngastega, mida vene keeles pogonõ'deks nimetasime - kui ma ei suutnud jõe voolu vast tagasi rannale saada. See pidi väga ranna lähedal olema, sest esiteks mul ei lubatudki kaugele välja ujuda ja teiseks ei oleks alljärgnev stsenaarium muidu võimalik olnud.Ma üritasin tagasi liivale pladistada, vooluga 90-kraadise nurga all, aga püsisin täpselt ühe ja sama koha peal, jalad põhja ulatumata. Hakkasin vennale hüüdma, et õu, kuule, tule tõmba mind siit välja, ma ei suuda ise tagasi saada, aga vennas arvas, et teen nalja ja vastas, et ära jama, uju-uju. Hüüdsin uuesti, et tegelikult ka, ma ise ei jaksa, aga ju see siis ei olnud veel piisavalt veenev, sest ma mäletan, kuidas ma hüüdsin, pisarad kurgus ja vererõhk laes hirmust, et nad lasevad mul allavoolu minna, enne kui vend liivalt tõusis, vette kahlas, ja mind välja tõi. Ta vist ei pidanud isegi jalgu põhjast lahti võtma, nii lähedal oli see rannale.Ja ometi, ma ei ole sealtmaalt kordagi rahuliku südamega jões ujumas käinud. Mul ei tule meelde, et ma oleks üldse sealtmaalt alates jões ujumas käinud. Ma ei usalda voolavat vett, ma ei usalda jõgesid, ma ei usalda hoovusi.Merre ujuma minnes lokeerin ma alati esimese asjana ära, kus on viimane koht, kus jalad veel põhja ulatuvad. Heal juhul ujun sealt ehk paarkümmend meetrit edasi, enne kui tagasi pööran, ja tagasi tulles ei lase ma jalgu enne alla, kui olen kindel, et NÜÜD on kindlasti juba see koht, kus jalad põhja ulatuvad. (Üldjuhul olen ma õige koha suure varuga üle ujunud ja tõusen umbes poole kehaga juba veest välja :P.) Ja millegipärast on mul siiani kibe hirmu maik suus, kui proovin jalaga põhja (öeldes endale ette ära, et siin on vesi alles ülepea) ja saan kinnitust, et tõesti, siin on vesi üle pea.Mulle meeldib hingata. Mulle meeldib õhk. Mulle meeldib vesi ka, aga ma ei usalda teda, sest ma ei saa vees hingata. Mulle meeldib ülespoole minna.Lestade, maski ja toruga ujumine on eelnimetatust, muideks, erinev. Lestade olemasolu annab mulle kindluse omaenda jõusse, et ma suudan vajadusel kasvõi selili sügavast veest välja ujuda, nägu pidevalt õhu suunas, ja sel juhul ma võin sügavamasse vette minna küll. Maski ja toruga veel eriti, sest siis ma võin kasvõi kogu aeg kõhuli olla, aga õhu juurdepääs on ikkagi tagatud. Seletab natuke, miks mulle nii väga snorgeldada meeldib. Ja seletab, miks mulle meeldib ülemises kahes meetris snorgeldada, põhja minemata.Ja see seletab ka, miks mulle sukeldumine eriti ei imponeeri. Sukeldudes ma peaksin usaldama varustust, ballooni, mis eluks vajalikku seljas hoiab, näidikut, mis rõhku õigesti näitab (ja kõike muud, mida sukeldujad kasutavad, taevas teab, kuda nad kõike seda nimetavad), ning lugedes Andre seiklusi külmuva regu ja katkimineva voolikuga 20+ meetri sügavusel, mul kohe üldse ei teki tunnet, et ohh, tahaks ka. (Mulle ei meeldi lämbumistunne, kuna mul tuleb alati esimese asjana meelde, kuidas ma 8-9 aastasena ujumistrennis nalja pärast 4-meetrise basseini põhja laskusin, õhku kopsudest välja hingates, ja sain siis äkki taldadega põhjal seistes aru, et ma ei jaksa ju, tolvan, ilma õhuta nii kiiresti üles minna, kui muidu - kopsud annavad ju ujuvust. Lükkasin end põhja pealt lahti, jõudsin vist osaliselt selle tõuke toel normaalselt üles, ja ahmisin tükk aega õhku, enne kui maha rahunesin. Õudselt hästi on meeles see tunne, kuidas kõrvad vilisesid ja rinnus pigistas, kuna polnud, mida hingata, aga tahtmist hingata oli kõvasti.)Lapsepõlvetraumad, jah? Pisikesed asjad, aga annavad emotsiooni, mis ratsionaalsest mõtlemisest üle sõidab. Ja millegipärast ma ei mõtle neid riske enda jaoks läbi.Hüppamisel ma ju panen oma elu ka varustusele, aga seal see mind millegipärast ei ehmata. Minu põhivarju olen pakkinud kas ma ise või keegi, kes on õppinud ja teinud seda vanema silma valvsa kontrolli all samamoodi, nagu mina teiste jaoks pakkides; minu varuvarju on pakkinud kas Aatomik või Tuuker või juhul, kui meil keegi veel riggerdab, keegi kolmas, ja neid ma usaldan väga; meil on tutikad Javelinid ja neist rohkem meeldib mulle isegi too vanem valge vari, mis õudselt pehmelt avaneb; ja ma olen langevarjufoorumid piisavalt hästi läbi kaevanud selleks, et teada, milline on tõenäosus maasse minna, kui ma lollusi ei tee. Ja kui ma olen tähelepanelik, et end teiste lolluste eest kaitsta. Jah, tõenäosus on alati, aga ma olen sellega arvestanud ja leppinud. Ja ma olen alles verinoor mudilane, hüppeid alla 20.Sukeldumisega aga... võeh. Vesi.Minu seniajani kestev lainete katsetamine Claverley rannas, olgugi et vesi on nii külmaks läinud, et jalad kohe ära võtab, on nagu iseenda hirmuga mängimine. "Näe, selle lainega saad hakkama. Jee, saidki! Okei, selle lainega saad ka. Jee!" Ja niimoodi ma siis kombingi, mere vastu aupaklik olles, aga samas enda taluvuspiiri järk-järgult kõrgemale tõstes.Lihtsamaid viise hirmudest üle olla on need asjad, mida kardan, ära teha. Ma ei olnud ju Britaga esimest korda üles minnes selleski kindel, et ukse pealt välja saan, aga näe, sain küll. Ja vaata, jah, kuhu see mind toonud on: vaatan, suu vett täis, vaalajälgimise lennukeid, ja mõtlen, kui suure osa tagavarafondist taeva poole julgen lennutada, kui tagasi lõunasse liigun. Kaikouras ju hüpata ei saa, ja praegu on niikuinii ilm liiga s*tt, et mudilased üldse hüpata saaksid.\nPekki ma ütlen!\nELaKi rahvas paneb järjest blogidesse fotosid lennuväljalt: hooaeg on avatud.Pekkipekkipekkipekkipekki. Mul käivad igal selgel päeval väikesed vaalajälgimise lennukid pea kohalt üle, umbes sama suured kui Brita, ja ma lähen iga kord mõtetega Kuusiku suunas. Vahepeal katsetasin ettekujutamisega lendamas käia: panin silmad kinni ja tuletasin meelde, kuidas rohi lõhnas ja Brita mürises ja kuidas lennukis jahedaks läks, kui Aatomik ukse lahti tegi, ja kuidas siis...Aaahhhh. Pekkipekkipekkipekkipekki.\nKuna ilmad lähevad aina vihmasemaks, hommikuti on toas (kuna ookeanimaja ei pea sooja - üldse. Üldse!) umbes sama soe nagu oli juunikuus liustikutelgis ärgates, nibin-nabin üle nulli (ja väljas on vastavalt hallad maas), siis sel korral väga palju päikesetõusu pilte ei saa, kuna hommikuti oli üldjuhul paras hall värv igal pool. Aga selle eest püüan pakkuda vaheldust selle näol, millised me pärast porist päeva välja näeme. Mina, nagu Kate ja Stu kommenteerisid, oskan millegipärast teistest oluliselt puhtamana püsida, kuigi ma pole teps mitte see, kes kummikutes ringi laseb. Aga noh... osaliselt on see seetõttu, et mul on kiired jalad. Ja kiirete jalgade omamine on tähtis hetkel, kui näen silmanurgast, kuidas Maren Kate'i porilompi on lükanud, kus viimane siis valju naerulaginaga maandub, ülenisti märg, ja otsustan, et parem on kiiresti mülgaste vahelt kõrgemale pinnale jõuda, kus lompe ei ole. Ja seetõttu pääsen ka mudasõja algusest, jõuliselt ja julgest.Tagantjärele... Ei tea, äkki oleks võinud jääda. Osast naerust jäin ma ju kohe kindlasti seetõttu ilma =), kuigi jäin ilma ka köhast, mille Maren tolle päeva tagajärjena sai. LeaAnita (HELEsiniste teksastega, ausalt ka)Maren (puhtana ja pühapäeval)\nMa olen pelgalt kuuga järjepanu raamatuid neelanud. Kuna internetti Claverleys ei ole, siis facebook, orkut ja muud netihüved ei neela aega, ja mis sa vaene hing ikka hädaldad, kui sul on ühtäkki aega tegelda ühe lemmiktegevusega - lugemisega.Holmes "This book will save your life". Ei-mäleta-autori nime "Let the sleeping rogues lie". Stef miski-perekonnanimi-oli-ka "The tenderness of wolves". Shirley MacLaine "Out on a limb". Alexander McCall Smith "Tears of a giraffe". Leo Hickman "Life stripped bare". Järjest kõik, mida Conway kohalikust raamatukogust (lihtsalt raamaturiiul kogukonnakeskuses) võtta annab, sensuaalsusest nõretavatest armastusromaanidest kuni blogistiilis mälestuste kogumikuni.Ja kuna ma lõpetasin pimedate ühingule Alaska sisselugemisega, siis saan eriliselt selgelt aru, kui kehv Alaska on. Vahepeal on ikka väga-väga piinlik olla. Aga las ta olla, kordan ma iseendale, ka see on omaette väärtus: vaadata, kuidas keegi areneb. Ja siis ma muigan omaette, et kui ma just praegu "Minu Uus-Meremaa" peaks kirjutama, siis mis sel pakkuda oleks? Lõputult enesekeskset soigumist teemal mis-ma-olen-ja-kuhu-lähen-ja-oi-oi-oi-kui-tore-on-iseennast-avastada. Võrreldes varasemaga ei ole need enam mitte nii väga küsimused, mis mu meeli hõivavad (a-la mida ma eluga peale hakkan ja muud selles vaimus), vaid, üllatus-üllatus!, vastused.A no on ka aeg.Tegelt, ega ma ei tea, kas on korrektne neid "vastusteks" nimetada. Pigem on asi selles, et mul on ärevust aina vähemaks jäänud, ja seetõttu on vastavalt rahu rohkem tulnud. Ma ei tea, kas asi on vanuses. Või hoopis kohas? Mererannal, mägede ja karjamaade vahel, võib ju tõesti rahulikum olla.Aga raamatutest, raamatutest ma ju kirjutasin! Raamatutest.Mulle meeldib lugeda. Mulle meeldib see, kuidas trükitud sõnal on jõudu meelt hõivata. Näiteks Jeannie Breweri "A crack in forever", mis mul praegu lahti on (pean välja uurima, mis asi see on, mis paneb kõik seda lugedes nutma, Lea nihistas tükk aega eile (aga hetkel ma ei ole veel väga pikali kukkunud suurest õnnest selle lugemise üle)), tuletab mulle meelde juunikuud mõned aastad tagasi. Värinaid, mis jooksid üle selja, kui Riia bussis Tartu poole loksusin. Ja segadust, mis kõigele sellele järgnes. Kire lõhna.Või siis "The tenderness of wolves". Kirjutatud Jack Londoni stiilis põhjamaise krimiloona, ei teagi, kuhu teda täpselt liigitada, pigem kriminulli või seiklusjutu alla, aga ma leidsin end taas põhjamaiset karmust igatsemas, tundmas aupaklikkust inimeste vastu, kes asustasid Kanada arktikat tol kosmoseajastu eelsel ajal, kui polnud pakse kombesid ja Goretex käpikuid, loomanahkades ja villas. Hudson Bay Company ajal. Mõnes mõttes ise sinna igatsemas, kui pikkusi mõõdeti päevateekondades, "weather permitting", ja ookeani ületamine võttis nädalaid, mitte aga tunde British Airwaysi soojas mugavuses.Iga järgmine raamat paneb mind järgmisesse meeleollu, tõstes oluliseks just selle, millest raamat minuga kõneleb. Minusuguse jäljendaja puhul on see muidugi eriliselt lihtne - ma ju niikuinii matkin kõike, mis minu ümber toimub, raamatutega või ilma. Kirjapandud sõnal on suur jõud. Shirley MacLaine pani oma "spirituaalsed otsingud" kirja, millal?, 1983-ndal. Ma ei olnud siis veel eostatudki, napilt-napilt. Aga näed, raamat liigub siiamaani, inimesed loevad teda siiamaani, mõjub siiamaani. Pani mind mõtlema selle üle, mida Epp teeb - kuidas sõnad, mida ta paneb kirja oma blogisse, mõjuvad veel kaua pärast seda, kui teema Epu enda jaoks ammu lahendatud on. Ja selle üle, miks mina enam-vähem kõik, mida blogikujul kirjutan, varem või hiljem ära olen kustutanud, reisijutud välja arvatud (see siin, muide - ma ei pea seda reisiblogiks. See on pigem isiklik blogi, mida ma pean piiri taga). RSSi ja Google Readeri ajastul pole muidugi seegi enam lahendus, aga noh.Mulle meeldib, kuidas raamatud, mida rohkem neid lugeda, üksteist täiendama hakkavad. Näiteks "The tenderness of wolves" pani mind hoopis teistmoodi ühele Ernest Seton Thompsoni hõberebasele loole vaatama, sest värvikas tagataust sellele, miks keegi hõberebast üldse nii koledal kombel kätte saada tahaks, lisas ühe dimensiooni, mida varem polnud. Thompson ise seda nii hästi seletada ei olnud osanud, või ei tahtnud.Või seesama Epp ja Leo Hickman. Sarnased arutelud, aga minu arust erinevad põhjused ja tagataustad. Ja siis sellele mõtlesin ka, kui kontrollimatu see mõju on: korra ära trükid, ja ongi kõik. Enam ei ole sinu võimuses tagasi pöörata, tegu on tehtud. Aga seda olin ma varemgi märganud.\nKuna ilmad lähevad aina vihmasemaks, hommikuti on ...


Meiega on liitunud juba üle 1100 inimese! - Võta vabalt\nMeiega on liitunud juba üle 1100 inimese!\nKampaaniat korraldava MTÜ Tuleviku Heaks juhatuse liikme Mari-Liis Vaheri sõnul soovivad inimesed vaatamata eriolukorrale panustada keskkonnamurede lahendamisse ning kutsuvad ka teisi üles seda tegema. „Oleme saanud ligikaudu 1000 inimeselt 51 korralikku kodutööd tarbimise vähendamiseks ning rohkem kui 500 inimeselt 40 väärt ideed vee säästmiseks,“ rääkis Vaher. „Praegu kogume aktiivsetelt kaasmaalastelt ideid Maa kaitsmiseks, kus fookuses on reostus, elektri säästmine, toidu ületarbimise vältimine ja liikide kaitsmine väljasuremise eest. Juba 6. mail liigume õhuga seotud väljakutsete juurde, et muuhulgas pöörata tähelepanu liikumisele, ruumide sisekliimale ja metsadele.“\nVee kaitsmisega seotud tööd said rahvahääletusel 3629 häält. Koos žürii arvamusega saavutas esikoha Vastseliina Gümnaasiumi 2.b puhastusnippide kogumikuga. Teisele ja kolmandale kohale jäid võrdse tulemusega Kadrina Keskkooli 3.e klass erinevate ühekordsest plastist toodete vältimisega ning Kohtla-Järve Sipelgad alternatiivsete puhastusvahendite kasutamisega. Esitatud töid ja vahetulemusi saab vaadata SIIT.\nKampaanias tuleb registreerida vähemalt 3-liikmeline võistkond, kuhu peab kindlasti kuuluma 1 täiskasvanu. Iga valitud väljakutse täitmise kohta teeb võistkond kodutöö, kus kirjeldab püstitatud eesmärki, kuidas see saavutati ning mida tiimiliikmed tegevustega õppisid. Kampaania parimad tehakse avalikuks hiljemalt 29. mail.\nKODUTÖÖ 👉 LIIGU VABALT »


Nüüd saab Rahvusraamatukogu raamatuid tellida üle Eesti - Kõik\nRahvusraamatukogust laenatud teoseid saad tellida Omniva pakiautomaatidesse üle kogu Eesti läbi ESTERi kataloogi. Samamoodi on võimalik raamatuid ka tagastada.\nSee tähendab, et saad meie teoseid kergesti enda juurde tellida ka siis, kui elad või puhkad Tallinnast kaugemal! Raamatute saatmine ja tagastamine postiautomaadi vahendusel on tasuline – sõltuvalt paki suurusest jääb saatmise hind kolme ja nelja euro juurde.\nOmniva pakiautomaatidesse on võimalik tellida koju laenamiseks rahvusraamatukogu teoseid, mille staatus ESTERis on KOHAL. Laenutuspunktiks valida "Omniva pakiautomaat". Laenutuse tähtaeg on 30 päeva ning nõudluse puudumisel on võimalik pikendada kuni kolm korda.\naseta pakk kappi ning vajuta ekraanil nuppu "Kinnita";


Moeaksessuaarid | Vital Female Fifty\n4 ülemist suvemütsi\nMütsid kaitsevad meid alati suvel või talvel väliste mõjude eest. Saame neile alati loota, kui tahame selga panna mõne rõivakombinatsiooni, et kõik näeks meile ilusam välja. Ka mütsid on suurepärane...\nValged pärlid lisavad sära\nKas teadsite, et pärlite värv sõltub pärlikoore tüübist, eluruumist ja vee temperatuurist? Pärleid on mitut tüüpi: mageveepärlid, Akoya, Lõunameri ja Tahiti. Igal rühmal on omadused, mis võimaldavad...\nValge kuld või plaatina - mida ja kuidas valida !?\nPaljud väärismetaani tootjad segavad sageli plaatina ja valget kulda. tegelikult arvavad paljud, et plaatina on veel üks valge kulla nimi. Kuid tõde on see, et plaatina on iseenesest metall,...\nPärlmutter kaelakee on alati tähendanud head maitset ja moeväljendust. Igal naisel on vähemalt üks, olgu see päriselt pärlid või lihtsalt jäljendus. See annab igale moekombinatsioonile elegantsi ja...\nPross kui moeaksessuaar\nPross on mõnikord tähelepanuta jäetud moeaksessuaar. Ta võis olla pisut silmatorkavam ajal, mil naised alles hakkasid ametikohti ametikohtadel ja kõrgematel ametikohtadel täitma, kuna ärirõivaste...\nSokid, tõeline moeaksessuaar\nNagu karusnahk, on ka sokid pikka aega kuulunud moetraditsiooni juurde. Nimelt võib mõne allika sõnul märgata, et nad olid ise esimesena karusnahast valmistatud ning iidsed kreeklased kandsid...\nChanel, bränd, mis alati võidab\nCoco Chanel oli tõeliselt hämmastav naine, kelle eest võime nii palju tänada. Ta väärib seda, miks on olemas väike must kleit, esitanud päevitunud jume ning talle tunnustatakse ka naiste rõivaste...\nKas soovite oma stiili täiendada hamba tsirkooniga? Siis peate välja selgitama, kuidas see protsess töötab ja kas see on tõesti teie jaoks. Hambaravi on meditsiinilistel eesmärkidel ja isegi moe...\nMustad nahast kindad, kohustuslik talvedetail\nLisaks jopedele on talvel oluline rõivas ka kindad. Need mitte ainult ei hoia meid soojas, vaid muudavad meid ka elegantseks. Kindad kui sellised on juba pikka aega olemas olnud ja võime öelda, et...\nDigitaalne kell, aja meister\nKas te kujutate ette, mis tunne oli elada tundideta tundi. Kuidas tehti kokkuleppeid ja edasiminekuid ajastul, kui pidite tundide kaupa ootama, sest olite silmitsi päikesega. Kujutage ette, et teie...


Soojusjuhtivus penoplasti on üks tähtsamaid omadusi, mis on huvitatud mitte ainult spetsialistid, vaid ka tavatarbija. See materjal on ka soojusisolatsiooni vaht ja mis on 98% õhku. Ta on vangistatud vahtpolüstüreen rakke.\nStruktuur on täiesti ohutu tervisele, nii et materjali kasutatakse valmistamisel toiduainete pakendid. Ta on lihtne töötada, ta on leidnud oma levinud ehituses ja ka odav.\nMida peaks teadma vahtpolüstüreen soojusjuhtivus\nSoojusjuhtivus polüstüreeni on üsna madal, kuna õhk, mis on aluseks materjali ka nende omadustega. Seetõttu kirjeldatakse parameetriga isoleerimise suur 0,037-0,043 W / mK, mis puudutab õhku, sellele tunnusele 0,027Vt / mK.\nVahtpolüstüreeni toodetud vastavalt GOST 15588-86 ja on suurepärane kaitse, suurendades nende tegevuse, on võimalik vähendada küttekulusid ja kaitsta külmumise. Need omadused säilivad isegi kui seda eksponeeritakse madalatel temperatuuridel ja kõrge õhuniiskusega siiski kasutada polüstüreeni võimalik alusel hoiuruumi, samuti külmkambris konstruktsiooniga.\nSoojusjuhtivus polüstüreeni on madal, nii et selle materjali kasutamise võib olla mitte ainult kodumaiste, vaid ka välisviimistlus. Kuid see funktsioon sõltub tihedus. Mida kõrgem see on, seda suurem stüreen sisu, polüstüreeni on hullem säilitada soojust. Näiteks juhul, kui pressitud vahtpolüstüreen selle soojusjuhtivus on 0,028Vt / mK, sest stüreen graanulid sel juhul on ühes lehtstruktuur, sest ükski tühimiku.\nVõrdlus soojusjuhtivuse eri marki\nVõrdluseks, näed mitu marki polüstüreeni, tihedus ja soojusjuhtivus, kes erinevad. Tihedus PSB-C15 on väiksem kui 15 kg / m3, samas piiri soojusjuhtivus on 0,07-0,08 W / mK. Seoses tootemargi PSB-C35, selle tihedus on võrdne piiri 25,1-35 kg / m3, samas kui soojusjuhtivus on 0,038 W / mK. Müük võib näha rohkem ja pressitud vahtpolüstüreen. Brändi 35 tihedusega suur 33-38, arvestades soojusjuhtivus võrdne 0,03.\nKui enne tähistada 45, esimene parameeter sõltub 38,1-45, samas kui teine on võrdne 0,032. Soojusjuhtivus polüstüreeni on palju madalam võrreldes seda iseloomulik tunnus teiste materjalidega. Näiteks paisutatud savi tihedusega 1200 kg / m3 soojusjuhtivus võrdne 0,58.\nVõrreldes soojusjuhtivus polüstüreeni muud materjalid\nPaljudes valdkondades tööstuse ja ehituse vahtpolüstüreen täna. Soojusjuhtivus, mille võrdlemine on allpool nimetatud on üsna madal antud juhul. Aga mineraalvillamassis sellele tunnusele suur 0,07-0,08 W / mK. Nagu betooni, soojusjuhtivus on võrdne 1,30, samas kui betoon - 2.04.\nKerge täitematerjal ja vahu iseloomustab soojusjuhtivus võrdne 0,58 ja 0,37 võrra. Me vahtpolüstüreen võrdluseks, soojusjuhtivus on 0,028Vt / mK. Soojusjuhtivus penoplasti ja ka üsna sageli võrreldes. Esimesel juhul, see väärtus oli 0,07, kui tegemist on plaatidel.\nPeamised omadused: ohutus, helipidavus ja tuulekindel omadused\nVahtpolüstüreen on ohutu, ja saate seda uuesti. Samal ajal keskkond nullemissiooniga. Uuringute kohaselt struktuurides polüstüreeni, stüreen ei leitud ohtlik. Nagu heliisolatsiooni ja tuuleklaasi siis kasutades vahtpolüstürool ei ole vaja rakendada täiendavaid materjale, mis parandavad tuulekindel funktsiooni ja helikindel.\nKui heli-löögineelavusvõime tuleks tugevdada, paksus materjali kiht tuleb suurendada. Soojusjuhtivus XPS sa juba tead, aga see on - ei ole ainus omadus, mis peaks teadma enne ostmist seda materjali. Näiteks polüstüreeni ei ole hügroskoopne, seetõttu ei ima vett ja niiskust, ei paisuda ega deformeeruda ja ei lahustu vedelikus. Vette sattudes vahtpolüstüreeniga, siis tungida struktuuri, vaid 3% kaalust plaat, samas kui materjali omaduste muutu.\nAuru ja vee on üsna lihtne välja tulema vahtpolüstürool, nii tuleb hoolitseda, et vältida kondensvee teket. Selleks, disaini reegleid järgitakse. Niiskuskindlus polüstüreeni võimaldab seda kasutada isolatsioon sihtasutus, kus paratamatu kontakti maapinnaga materjali.\nLisavõimalusi: bioloogiline ja keemiline inertsus\nIsolatsioon vahtplaat, mida mainiti eespool soojusjuhtivus, on stabiilne keemilisi ja bioloogilisi tegureid. Omadusi materjal hoiab, isegi kui selle struktuuri mõjutab:\nsoolalahused mereveega tüüp;\nvees lahustuvad värvainet;\nNagu hape, siis vahtpolüstüreeniga ei tohiks mõjutada lämmastikhappe ja kontsentreeritud äädikhapet. Paigaldamise ajal tuleb takistada juurdepääsu materjali näriliste ja termiitide, sest nad võivad kahjustada struktuuri. Mõjul konkreetsed lahendused võivad osaliselt laguneda materjali nagu eksponeeriti orgaanilisi lahusteid. Stabiilsust saab määrata suhe avatud ja suletud poorid, sõltuvalt marki ja tüüpi isolatsioon.\nkoefitsient soojusjuhtivus vahtpolüstüreen on eespool mainitud, kuid see on oluline rohkem teada tuleohtu materjal, mis on süttiv, kuid see on hea tulekindlus, sest isesüttimistemperatuur on 4910 ° C. Kui võrrelda seda näitajat puidu, see on 1,8 korda kõrgem, sest puit on piisav ainult 2600 ° C.\nSüttivus ja võime soojuse\nKui tulekahju on välja 4 sekundit, materjal on ise summutada. Põlemisprotsessis loob soojusisolatsiooni mahus 1000 MJ / m3, mis puudutab puitu, ulatuvad näitajad 7000-8000 MJ / m3, siis näitab see, et temperatuur oleks palju madalam põlemisel polüstüreeni. Müügil täna võib leida isekustuvad vahtpolüstüreen, mida toodetakse, lisaks leegiaeglusteid. Aga aja jooksul, mõju on kadunud, ja materjali, mis kuulub kontserni süttivuse T2 lõpuks tuleb määrata klassi T4.\nVahtpolüstüreen soojusjuhtivus, mille paksus sa peaksid olema teadlikud, kui te kavatsete osta seda isolatsioon toodetakse täna erinevate tootjate poolt. Leht saab piirata paksus vahemikus 20 mm kuni 20 cm. Kuid paljud tarbijad küsides, mis lehel on parem valida. Selle väärtuse määramiseks, peate küsima, milline on kuumus üleandmist. Siin sõltub kõik riigid piirkonnas. Näiteks Moskva kesklinnas resistentsust seina peab võrduma 4,15 m 2 ° C / W, seoses lounaosas, tekib piisav 2,8 m2 ° C / W.\nPuhkekeskused Perm - kus saab lõõgastuda mugavust?\nSalvestamine paroolid arvutisse ja võrgu\nMaailma vanim Shark - Megalodon\nTasuta hinge maailma kunsti - maalid stiilis kari


40 armastuslaulu 1990ndatest - armastuslaulud, järjestatud - Muusika\nKõigi 90-ndate aastate parimate armastuslaulude lõplik paremusjärjestus - ja ei, see pole arutamiseks sobiv\nAbsoluutsed paugutajad Whitney Houstonist, Backstreet Boys, Celine Dion ja palju muud.\n40. 'Lovefool', The Cardigans\nJah, alustame (või pigem lõpetame) lauluga soovist, et keegi meid armastaks, sest elu pole kogu aeg ideaalne rom-com! Vabandust! Lisaks hõlmab muusikavideo merel eksinud meest ja nooti pudelis. Te lihtsalt ei saa enam kitšit kulda, inimesed.\n39. Van Haleni teos 'Ei saa lõpetada sinu armastamist'\nKeegi ei taha kuulda, et keegi ütleksJah, ma võin lõpetada su armastamise ühel päeval. Sisestage see lugu, mis on täpselt vastupidine. Põhimõtteliselt on see pulmatõotus, öeldes, et armastus püsib läbi paksu ja õhuke.\n38. “Rohkem kui sõnu”, Extreme\nPõhimõtteliselt toob see laul meid tagasi selle juurde, et head sõnad räägivad valjemini kui sõnad. Rada ümbritseb üsna palju kõiki armastuskeeli, välja arvatud kinnitavad sõnad, obvi, rõhuasetusega kvaliteetaeg ja füüsiline puudutus.\n37. 'Ainult tahan sinuga olla', autorid Hootie ja Blowfish\nMa mõtlen, kes ei tahaks, et talle öeldaks, et ta on ainus, kellega ta armastab? See on peamine asi, mida te suhtes vajate, eks? Tundub, et pole liiga palju küsida.\n36. „Ma armastan sind”, autor Boyz ll Men\nOn selge, et see on laul, mida soovite oma seksiesitusloendis olla, kuid AGA, see on ka üliromantiline, sest igaüks, kes helistab seksilearmatsemineteeb seda ainult siis, kui nad on armunud. Eeldatavasti see on. Või arvavad nad, et seda tahab nende partner kuulda. Kes teab?\n35. “Seal ta läheb”, autor The La’s\nAusalt öeldes pole selle laulu jaoks palju lahtisõnalisi sõnu - see on otse asja juurde ja põhimõtteliselt renditakse tasuta 90ndate versiooni, et ütlete, et teie arm on elu. Laulusõnad ütlevad sõna otseses mõttes korduvalt: 'Seal ta läheb jälle, kihutab läbi minu aju'. Ja see toob tagasi memmedVanemate lõks, nii et punktid selle eest.\n34. 'Wonderwall', autor Oasis\nKas ma pean seda üldse seletama? OK, hästi, ma tahan tagumiste inimeste jaoks. Ja ma teen seda laulu võib-olla kõige relatiivsema lüürikaga: 'Ma tahaksin teile öelda palju asju, kuid ma ei tea, kuidas.'\n33. Edwin McCaini lavastus 'Ma tulen olema'\nKui te kohe sellele ühele vaatele ei mõtleTuhkatriinu lugukui Hilary Duff ja Chad Michael Murray seda laulu kuuldes tantsivad, ei saa me sõbrad olla.\n32. „Kui sul oleks mu arm”, autor J.Lo\nJ.Lo illustreerib suurepäraselt, kuidas selles eeposepopis seadust kehtestada. Ta ei võta mingit jama - ei valet, ei peteta ega eriti võltsitud armastust. Pole aega raisata ja asjatut valu saab vältida, kui olete põhiliste ja korralike taotlustega nõrgad seosed välja rookinud.\n31. The Cure 'Reede olen armunud'\nÜtle mulle, et selle loo esimesed taktid ei pumbata sind üles ja tekitavad soovi kogu laulusõnad karjuda-laulda, kui need on alanud. See haarab suurepäraselt armastust nii reede kui ka reedel armunud - joovastava kombo vastu.\n30. Spice Tüdrukute “2 Become 1”\nSee on õnnelik Spice Girls laul ~ armatsemisest ~ sellile, kellega sa esimest korda super oled. Kas ma pean rohkem ütlema? Okei, hästi. Ütlen veel ühe asja: tehke endale teene ja kujutage ette, kuidas noor Posh Spice Victoria Beckham seda endale laulab, enne kui esimest korda Davidiga linna lähete - jasee onmidagi, mida saan tellida!\n29. 'Minu ingel', autor Monica\nOlen 110 protsenti veendunud, et meil on seda laulu tänada teemal „Kas see tegi taevast alla kukkudes haiget?” pick-up line, kuid me ei hoia seda selle vastu, sest see laul vaieldamatult laksutab endiselt. See hõlmab muinasjutulise armastusloo kõiki aspekte alatesteadesnad olid teile algusest peale sobivad, kuni teil oli selg läbi paksude ja õhukeste. Armas, eks?\n28. 'Ma teen (hellitan sind)', 98 kraadi\nKui te oleksite fänniks MTV meistriteosele, mis oliNoorpaarid, Soovitaksin tungivalt seda laulu kuulata ja ette kujutada alternatiivset universumit, kus Nick ja Jess tõepoolest selle pikaks ajaks tegid ja ta sellega iga päev serenadeeris.\n27. Toni Braxtoni “Südame lahti murda”\nOkei, see lugu on tehniliselt südamestmurda, kuid selles on midagi nii romantilist, et ainus inimene, kes suudab Toni südame murda, on see, kes selle kõigepealt murdis. Kas te ei soovi, et teie endine see teie kohta praegu põrkaks? Tegelikult unustasoovidesnad teeksid seda - teeskleme lihtsalt, et nad on kindlad.\n26. Adam Sandleri “Ma tahan sinuga vanaks saada”\nKui olete näinudPulmalaulja, teate, miks see laul on täielik pisaravool. Kui te pole seda teinud, lubage mul see teile nii öelda: kujutage ette, et kutt, keda armastate, kirjutab laulu soovist veeta oma ülejäänud elu koos sinuga vananedes. (Ja laul oli tegelikult v armas ja väga hea.)\n25. 'See ma luban sulle', autor N * Sync\nNagu oleks see loetelu täielik ilma friggin ’N * Syncitahümn. Tüdruk, mõtlesid sa. See laul on põhimõtteliselt selline, nagu keegi annaks kõige romantilisemad pulmatõotused, mida olete kunagi kuulnud, ja pani nad 90-ndate aastate täiusliku juustu meloodiale.\n24. Alanis Morissette 'Head over Feet'\nJah, see ilmus esmakordselt üle kahe aastakümne tagasi. Kuid selliste laulusõnadega nagu „Sa kohtled mind nagu printsess, ma ei ole harjunud seda meeldima”, arvan, et igaüks, kellel on vähese tähtsusega f * ckboy sõltuvus, nõustub, et see on endiselt v.\n23. Seali suudlus roosist\nNGL, mul pole aimugi, mida 'mind on halliga roos suudelnud' üldse tähendab, kuid see on selline laul, mis paneb mind mõtlema, kas ma lihtsalt ei saa seda, sest ma lihtsalt ei saaarmastus.\n22. Backstreet Boys 'Nii kaua, kuni sa mind armastad'\nTeate, kui kell on 2 hommikul ja baar hakkab sulgema, ja te mõtlete, miks pagan, et see kuum tüüp, kes teile esimest korda sisse astudes pilgu heitis, pole ikka teiega rääkinud? See laul on põhimõtteliselt nagu viis romantilisem versioon sellest. Sind ei huvita, kes ta on, kuni ta sind armastab (või võib-olla antud juhul lihtsalt kondid sind täna õhtul).\n21. 'Ma armastan sind (alati igavesti)', autor Donna Lewis\nMa armastan seda laulu, sest see võib olla seotud rohkem kui ühe armastusega teie elus. Teisisõnu, saate seda seostada armastusega, mida tunnete oma BF-i suhtesjaarmastus, mida tunnete oma BFF-i vastu. Sest olgem ausad, tema on see, keda sa tegelikult igavesti armastad.\n20. „Tõeliselt, hullumeelselt, sügavalt”, autor Savage Garden\nJulge seda laulu kuulata ega tunne, et äkitselt mängid omaenda 90ndate rom-comi õnnelikus lõpus ja Freddie Prinze Jr võtab nüüd iga minut sensuaalselt prillid ära. PROOVI VAID!\n19. 'Crash Into Me', autor Dave Matthews Band\nSee on midagi enamat kui lihtsalt romantiline laul. See on kõige olulisem seksilugu ja tõenäoliselt selle loendi kõige paugutavam lugu. Mängige seda ja tehke mõni armastus, armas armastus, 90ndate stiil. Kas ma võiksin teile soovitada riietuda Pam Andersoniks ja kosilase kleit Tommy Lee'ks?\n18. All-4-One 'Ma võin sind niimoodi armastada'\nPühendan selle laulu teile, kui Hinge hinges olevad labased AF-poisid ei avalda teile oma muljetKontorkorjamisliinid. Las see laul meenutab teile sellist armastust nagu teieväärima.\n17. 'Kas sa tunned armastust täna', autor Elton John\nSee on suurepärane laul, mida mängida, kui tunned end lootusetuna, et kogu armastus ei juhtu sinuga kunagi. Selliste laulusõnadega nagu “Igaühel on aeg”, on see AF-i rahustav. Oh, ja see on ka üks Disney ajaloo suurimaid laule - nii et see saab minult A +.\n16. 'Kogu mu elu', autorid K-Ci ja JoJo\nJärgmine kord, kui tulete koju järjekordsest alaprogrammi Tinder kuupäevast, mängige seda lugu ja öelge endale, et teie unistuste kutt sai just kojutemaoma Tõlkija kuupäeva ja istub seal ja mõtleb, millal ta kohtub sinusuguse pommiga AF inimesega.\n15. 'Ma ei taha asjast puudust tunda', autor Aerosmith\nOkei, nii et see tüüp sõna otseses mõttes ei taha magama jääda, sest ta on mures teie puudumise pärast. Tavaliselt arvan, et see on klammerduv AF. Aga see lugu on nii moos, et teeb selle kuidagi armsaks. Samuti, kui te ei soovi seda laulu klubis kella 2 paiku öösel, WYD?\n14. Whitney Houstoni 'Minu armastus on sinu arm'\nHea 90ndate armastuslaul tekitab tahtmise teha paljusid asju (nt teha trenni, seksida ja / või sind jälitada mõni kuum kutt, kes on sinust armunud lennujaamas), kuid see ei tekita tavaliselt tahad tantsupõrandale tõusta ja selle lõhkuda. See teeb.\n13. Michael Boltoni “Kui mees armastab naist”\nSee laul valitseb, kuna seab mõned tõsiselt kõrged standardid. Kui kutt ei tee kõike, mida see laul ütleb (pane sind pjedestaalile, hoia end tema jaoks sõprade ees, dušiga kingitustega jne), SAADA TAGASI.\n12. 'Kuidas ma elan', autor LeAnn Rimes\nTeate, kui olete absoluutselt halvim versioon sellest, kui nutate baarivannis oma parima sõbra juurde, kuidas teie armastus pole teile veel sõnumeid saatnud ja kui sõna ta kummitab, võite sõna otseses mõttes surra? See laul võtab kuidagi selle emotsiooni ja muudab selle ülikauniks lauluks.\n11. „Kiss Me”, autor Sixpence None the Richer\nSõltumata sellest, kui vana sa oled, tekitab see laul garanteeritult tunde, nagu oleksid tagasi keskkoolis kiigel kiigutades, püüdes võrgutavalt silmad ette panna, nagu nägid Carrie'it Bigile, mida üks kord su vanem õde lasi sa vaatadSeks ja linntemaga.\n10. '(Kõik, mida ma teen), teen seda teie jaoks', autor Bryan Adams\nMa mõtlen, et selle laulu pealkiri ütleb kõik.Kõiksee kutt teeb, teeb ta armastatud naise heaks. See on selline pühendumus, mida me kõik väärime, daamid.\n9. 'Iris', autor Goo Goo Dolls\n'Iirisel' on sõna otseses mõttes kutt, öeldes, et ta loobuks igaveseks, et sind puudutada, nii et, jah, jah, see on ilmselgelt romantiline AF - oh, ja täida 90ndate eesmärgid.\n8. Faith Hilli “See suudlus”\nSelle laulu nimi on 'This Kiss', kuid see on palju enamat. See on seotud ilutulestiku tasemel suhtlemisega kellegagi, kellega teil juhtumisi on seksikas keemia (aka unistus). Oh, ma julgen ka teil seda autos mängida jamittelõpetage iseenda laulusõnade karjumine kopsu ülaosas, sest noh, seda juhtub.\n7. The Pretenders 'Ma jään teie kõrvale'\nParim osa suhtes olemisest on see, et teil on keegi, kellel on kogu absoluutne selja tagahalvimhetked, mis elu su teele viskab. See lugu räägib täpselt sellest. Ja see sunnib sind nutma, isegi kui sa kuulad seda sajandat korda.\n6. Rod Stewart 'Kas ma olen teile hiljuti rääkinud'\nKui teil on viimasel ajal olnud üksik AF, siis kuulake seda lugu veidi. Ma tean, et see pole päris see kutt, keda sa kuus kuud sildita nägid, öeldes, et ta tahab olla ametlik, kuid Rod Stewart, kes ütleb sulle, et armastab sind, võib olla kummaliselt rahustav.\n5. 'Minu süda läheb edasi', autor Celine Dion\nSee laul on nii ajatult romantiline, et nad tegid sellest ka tunnuslauluTitanic & hellip;aka üks kõigi aegade romantilisemaid filme. Kas te tõesti ei arva, et peaksin sellest väljaspool palju täpsustama, eks?\n4. Mariah Carey 'Alati ole mu laps'\nSelliste sõnadega nagu “Sa ei saa minust põgeneda” ja “Sa ei raputa mind kunagi”, õnnestub MiMil meisterlikult võtta kõik oma kõige psühholoogilisemad lahkuminekujärgsed mõtted ja muuta need õiguspäraselt romantiliseks lauluks, mis tõsiselt levib su süda põrutab.\n3. Shania Twaini 'Sa oled ikka üks'\nSee laul on püüdlik. Jah see on õige. Shania laulusõnad selles loos olid paariks eesmärgiks, enne kui inimesed paariks hakkasid minema. Ja hoolimata sellest, kas tegelete kantrilugudega või mitte, teate selle loo kohta üht-teist - pagan, see oli ilmselt teie ja teie esimese poisi laul. Sisuliselt kõndis Shania nii, et T-Swift saaks joosta.\n2.'Sest sa armastasid mind ”, autor Celine Dion\nFreakin ’duh tõusis see laul kahe parema hulka. Ta on kõik, sest ta armastas teda. Ta oli tema tugevus, kui naine oli nõrk! Tema hääl, kui ta ei osanud rääkida! Olgu, ma lõpetan loo tsiteerimise ja lasen teil kuulata.\n1. Whitney Houstoni 'Ma armastan sind alati'\nSee. Freaking. Laul. Kujutage ette oma elu armastust ja laula seda järgmisel korral, kui karaoket teed, kopsu ülaosas ja ütle mulle, et see pole kõigi aegade suurim armastuslaul. Sest see on ja see on esikohal. Sa ei saa ausalt öeldes isegi vastu vaielda, sry.\nParimate 90ndate armastuslaulude edetabel, kuhu kuuluvad Celine Dion, Whitney Houston, Spice Girls, Backstreet Boys, N * Sync ja Faith Hill.\npiirkonna 51 haarang tühistati


Rasva poletavad vibratsioonimasinad 10 paeva rasva poletamise valjakutse\nVaheldumisi jalgu juhtimisega edasi-tagasi - iga kordusega tuleb sisse hingata ja välja hingata, et tekitada liikumine ja tekitada südamest "tõukamise" ja "tõmbamise" tunne. Siin on mõned asjad, mida tuleks kaaluda kogu keha vibreeriva masina ostmisel.\nSõltuvalt teie eelistustest saate jõusaalis treenida või kaalulangetamiseks tantsida. Mõnikord vajate lihtsalt kaasahaaravat treenimisvormi, et hoida teid tagasi ja vabaneda kilodest. Tants paneb südame kiiremini pumpama ja võite kulutada tohutuid kaloreid juba poole tunniga. Näpunäide Tantsimine 30 minutit päevas aitab teil täita iganädalasi treeningnõudeid ja kulutada kaloreid. Koos vähendatud energiatarbimisega võib see aidata kaalust alla võtta.\nKalorite põletamine kaalu langetamiseks Kaalulangus on keeruline, kuid otsene. Riikliku südame- kopsu- ja vereinstituudi andmetel peate kulutama rohkem kaloreid kui sisse võtate.\nTrenažöörid - SportTrend\nMängu nimi on energiabilanss. Kui kulutate rohkem kaloreid kui sisse võtate, olete negatiivses energiabilansis. See peaks olema teie eesmärk, kui proovite kaalust alla võtta.\nTantsimise ajal põletatud kalorite arv sõltub MD Andersoni vähikeskuse andmetel mitmest tegurist. Esmane kaalutlus on harjutuse intensiivsus. Erinevat tüüpi tantsudel on erinev intensiivsus. Kui teete koos tantsupartneriga aeglase valsi, kulutate vähem kaloreid, kui kuluksite hip-hopi tantsuharjutuste video järgi. Teine nende mainitud tegur on kehakaal.\nKui kaks inimest teevad sama tegevust sama intensiivsusega, kulutab raskem inimene rohkem kaloreid. Suuremana on teil liikumiseks lihtsalt rohkem massi ja lihased peavad rohkem vaeva nägema. Viimane tegur on teie keha koostis. Lihased kulutavad rohkem energiat kui rasv, nii et suurema rasvasusega inimesed kulutavad rohkem kaloreid.\nSissetõmmatav juhtraud ja rattad muudavad selle ladustamise ja transportimise lihtsaks. Miinused Võib juhtuda probleeme elektrijuhtme ja kaitsmega. Masin võib anda tuksuvat häält. Alus võib mõne aja pärast puruneda.\nTants kaalulangetamiseks Harvardi tervise kirjastuse tabel näitab põletatud kalorite erinevust erinevat tüüpi tantsude ja kehakaalu vahel. Nagu näete, sõltub põletatud kalorite arv nii teie tantsustiili intensiivsusest kui ka kehakaalust.\nEnne kui võtate endale kohustuse kasutada tantsu kehakaalu langetamiseks treeningvormina, otsige erinevaid võimalusi. Leidke tantsustiil, mis teile meeldib, aga ka selline, mis on ohutu ja sobiv teie sobivuse tasemele.\nAeroobsed tantsutunnid on populaarsed, kuna saate liituda inimeste rühmaga, lõbutseda, muusikat kuulata ja kaloreid põletada. Näiteks Zumba on populaarne aeroobse tantsu rasva poletavad vibratsioonimasinad. Võimalik, et leiate selle oma kohalikust jõusaalist või saate harjutamiseks kasutada veebivideoid. Uuringu lõpuks oli neil keharasva ja kogu kaalu vähenemine.\nNeed leiud näitavad, et Zumba võib aidata teil saledamaks muutuda. Liikumine ja kaalulangus Oluline on seansil kulutatud kalorite arv, kuid asju tuleb vaadata ka laiemalt. Nädalas ühe tantsuseansi tegemine tõenäoliselt suurt vahet ei tee. AHA soovitab nädalas treenida vähemalt minutit.\nSee tähendab kaks ja pool tundi. Kui teete 30 minutit tantsu päevas, viis päeva nädalas, tabate sobivaid numbreid.\nLisaks kehakaalu langusele on regulaarse treeningu abil ka muid tervisele kasulikke omadusi, sealhulgas järgmised: Madalam südamehaiguste, diabeedi ja insuldi risk. Parem uni. Paranenud aju funktsioon ja mälu.\nTugevamad luud. Paranenud vaimne heaolu. Kehakaalu langetamiseks võite proovida hip-hopi tantsu, kuid see võib töötada või mitte. Nagu varem arutletud, on energiabilansi võrrandil kaks külge: kalorid sisse ja kalorid välja.\nTants suurendab põletatud kalorite arvu, kuid see ei korva halva söömise tagajärgi. Õige toitumine kehakaalu langetamiseks The American Journal of Clinical Rasva poletavad vibratsioonimasinad uuring selgitab, et treenimine aitab teil juba saavutatud kaalulangust säilitada, kuid see ei pruugi olla kõige parem viis kaalust alla võtta.\nDieedi korrigeerimisega tarbitavate kalorite arvu vähendamine annab paremaid tulemusi kui ainult füüsiline tegevus.\nViimistleja: Reverse Lunge seeria Kui proovite kaalust alla võtta, on skaalal olev arv võrrandist vaid väike osa. Samuti soovite õhutada enesekindlust, seista pikemana ning vaadata ja tunda end kõige paremini.\nTeadlased mainivad tegelikult uuringut, mis näitas, et katsealused söövad rohkem, kui nad on treenima hakanud. Kuigi nad kulutasid rohkem kaloreid, tarbisid nad ka rohkem.\nSelle tulemusena oli kaal, mille nad ühe aasta jooksul pärast treeningprogrammi alustamist kaotasid, null. USDA-l on mõned dieedinipid neile, kes soovivad kaalust alla võtta. Nad selgitavad, et lühiajaline dieet pole parim lahendus. Pigem tehke oma dieedis muudatusi, millest saate pikemas perspektiivis kinni pidada.\nTeadlased kirjeldavad strateegiaid, mida nad nimetavad "edukaks kaotajaks". Need on inimesed, kes käisid dieedil ja hoidsid rasva poletavad vibratsioonimasinad kaalu pikas perspektiivis.\nLisaks aktiivsele tegevusele peaksite sööma regulaarselt, sealhulgas hommikusööki. Edukad dieedipidajad vähendasid nii kaloraaži kui ka tarbitud rasva.\nMõnikord on raske aru saada, milliseid toite süüa. Paljud populaarsed dieedid väldivad süsivesikuid, teised aga rasvu.\nRiiklikul südame- kopsu- ja vereinstituudil on mõned põhilised soovitused tervisliku toidu valimiseks kehakaalu langetamiseks. Tervisliku toidukorra kava peaks sisaldama köögivilju, puuvilju, täisteratooteid ja madala rasvasisaldusega piimatooteid.\nValgu saamiseks peaksite sööma tailiha, linnuliha, kala, ube ja pähkleid. Valige need lahjad valguallikad, mitte rasvased toidud, näiteks täisrasvane piim ja punane liha. Rasvarikkamad valguallikad sisaldavad rohkem kaloreid ning kipuvad sisaldama rohkem küllastunud ja transrasvu.


halleluuja, kevad tuleb ikkagi.: Lihtsalt niisama\nPosted by Kaamos at 10:20\nLendav 28. detsember 2021 14:58\nLumehelveste vette kukkumise heli, see on maagiline. Samamoodi on maagiline suurel järvel jääsulamise heli - kuidas väikesed õhumullid jääst vabanevad ja imevaikse plaginaga lõhkevad. Kirjeldatud on ka rabavaikuses külmuva vee häält, see on mul küll veel isiklikult kuulmata.\nNii ilus lugu, nii ilusad lootused ja lubadused!\nKaamos 29. detsember 2021 11:52\nHääled mida kuulamas pole kedagi, pildid, mida keegi ei näe.\nOn need ikka olemas?\nkonn, lendav konn 28. detsember 2021 15:16\nPeale pööripäeva on pimedus helemust:)\nKaamos 29. detsember 2021 11:49\nJaa, minuthaaval jookseb valgust juurde!\nnotsu 28. detsember 2021 19:27\nHea lugu jah. Natuke nagu tegelased oleks Muumitrolliga samast universumist.\nKaamos 29. detsember 2021 11:47\nMuumitrollid on üks lasteraamat kolmest, mis mulle tegelikult ei meeldinud. Miks? Muumide kohta ei tea siiani vastust, lihtsalt sirge sein oli ees.\nnotsu 29. detsember 2021 14:04\nHuvitav, kas täiskasvanult proovides oleks teisiti. Vbla on nad liiga suurtekad.\n(teemaväline: mis pagana pärast on bloggeris otse kommenteerimiskasti all nupp "logi välja"? kiusu pärast, et hea vaadata kommentaatoreid, kes kommi avaldamise asemel eksikombel välja logivad?)\nKaamos 29. detsember 2021 14:19\nMa olen "logi välja"-nuppu päris mitu korda valel ajal sõtkunud, see ON kiusunupp!\nMuumitrollid ilmusid emakeeles ajal, mil olin süvapubekas, kaldun arvama, et mittemeeldimise põhjus oli pigem nende pidamine "titekaks". Täiskasvanuna on mittemeeldmiseks teised põhjused, ma olen proovinud küll, aga no ei sobi. Selles maailmas on mu jaoks varjusid, kus ei ole mugav olla.\nmustkaaren 29. detsember 2021 20:05\nMulle ei meeldinud muumide raamatud sellepärast, et elu oli niigi masendavalt kole ja need raamatud rõhusid jõuliselt niigi valusatele närvidele. Ja miskipärast olid minu lemmiktegelasteks Nuuskmõmmik (ta mängis suupilli ja ei olnud jobu!!!) ja Urr, kellel oli alati kylm ja kes seetõttu tegi kylma, aga kes tundus mulle ainus normaalselt muinasjutuline tegelane nende mitte just õnnestunud pool-loomade-pool-inimeste seas. Sel ajal, kui eakaaslased lugesid Muumisid, olid minu lemmiklektyyriks juba II MS tegevsõjaväelaste mälestused, mida rohkem möllu, seda parem. 4 tankisti oli suht lasteraamat, delikaatne, muinasjutuline ja väga õnneliku lõpuga 😁\nmustkaaren 29. detsember 2021 20:09\nP.s. muumisid lugesin korduvalt, olin lugemuses teistest lastest mitu aastat nö eespool. Mitte yheski eas, ei 8, 10 ega 15 ei hakanud see meeldima. Andke tegusaid ja jõulisi muinasjutte parem, umbes nii. Md, ka "Kuidas karastus teras" on muinasjutukas, sest päriselus invaliidistunud lahingulendurid kas hukati mingi sabotaažiparagrahvi alusel või saadeti GULAGi systeemi surema, igasugu taastumised, ravid ja autasustamised olid ikka puhas ulme.\nEpp 30. detsember 2021 18:44\nMuumitrollide osas olen kaamose ja mustkaarna parteis. Ei ole muumitrolli-inimene olnud üheski vanuses, tee või tina. Võiks lausa öelda, et muumid on mulle igas vanuses närvidele käinud. Pigem olin kaarna komber 4 tankisti ja koera ja karastatud terase poole kaldu.\nP.S. Kaamos, mulle peaks nagu juba ammu teada olema, et sa oskad oma lühijuttudega hämmastavalt hästi meeleolu luua, aga sellegipoolest üllatun iga kord.\nTT 31. detsember 2021 01:40\nMuumi tuli peale minu lapsepõlve.\nSõjaraamatutest olid minu noorusajal vastuvõetava poliitilise tooniga vaid vabariigi ajal või paguluses väljaantud eestikeelsed (Nimed marmortahvlil, Välgumärgi kasvandikud, ...) või soome keeles: "Kollaa kestää", "Talviota", "Tuntematon sotilas", ...). Nõuka autoreid põhimõtteliselt ei lugenud. Ju vist koduse kasvatuse "viga" ja sõprade "halb" mõju😉\nKaamos 31. detsember 2021 10:28\nMa olin sihuke rämedalt põdur laps, kes aeg-ajalt haiglas vedeles ja kuna lugemisnälg oli suurem kui patriotism, siis läks kõik mis haigla raamatute seas oli. "Trummilööja saatus", "Kuidas karastus teras" (se oli ju ka kohustuslik kirjandus), "Pavlik Morožov", "Neljas kõrgus"...\nHämamastavat pahna sai ahmitud. Ja minust ei sanud isegi komnoort, külap sain üledoosi.\nKodune kasvatus oli mul pigem sihuke punakas. Tumeroosa, eksole. Aga maha voolas, külge ei jäänud sugugi.\nEpp 31. detsember 2021 17:58\nIssand halasta, ega siis minagi neid tankiste ja karastuvaid teraseid jne ülevoolava „kodumaa“-armastuse tõttu lugenud. Mul oli poliitikast poogen. Nagu kaamoski, lihtsalt ahmisin lugeda kõike, mis lugeda oli, ka pahna. Valik polnud tol ajal ju suur. Muuseas „Nimed marmortahvlil“ lugesin ka.\nmustkaaren 31. detsember 2021 19:12\nMa lugesin seda, mida raamatukogutädi andis, ja kõik. Kõik muu liigitus nähtuseks "poodu majas nöörist ei räägita" ja vale sõna v kysimuse eest sai laps sõimata, nii et nädal aega suu täiesti kinni (sõna "jõulud" ajab mul samal põhjusel siiani meele pahaks). Kas keegi TÕESTI arvab, et nõukaajal ilmunud adrekakirjandus nii hea ja imeline oli vä???\nKaamos 31. detsember 2021 19:39\nEi olnud hea muidugi, aga kui leiba pole, peab saia sööma, tead küll. Lugemusaplal lapsel oli poogen, mis näppu sattus, isegi kempsus tolknev ajaleheruut andis fantaasiale toitu.\nmustkaaren 28. detsember 2021 20:13\nMdea, kuidas loo tegelased, aga mina näen öös alati varje, aknaklaasidel peeglimaailmu, vee kohal taevast - justkui oleks yhes ruumis mitu maailma, mida aga teised ei näe. (Aga vbl näevad, ja et mitte sõimata saada, ytlevad, et "Mitte midagi".\nKaamos 29. detsember 2021 11:48\nMhm, salanime "mitte midagi" taga on miljon maailma.\ntegelinski 31. detsember 2021 11:42\nTäna on päev juba pikem kui kolm päeva tagasi. Nüüd saab kõik ainult paremaks minna!\nIlusat aasta viimast päeva, parimat uueks aastaks!