Zapomeňte na chvíli na politiku WPBSA. Zapomeňte na fakt, že v kalendáři je nyní méně než polovina bodovaných turnajů, než byla před 10ti lety. Zapomeňte na důsledek zákazu sponzorství tabákového průmyslu. Dokonce zapomeňte i na fakt, že celková úroveň je vyšší, než kdy byla a televizní pokrytí je slušné. Realita je, že snooker je na sestupu.\nKdyž se podívám na prvních pár dnů Mistrovství světa, jedna věc mě více než co ostatní deprimuje. S nejlepšími hráči světa, na nejprestižnějším turnaji roku, v prostorách divadla Crucible, které není zdaleka tak velké jako největší arény, není hlediště plné ani z poloviny. Mám jednoduchou otázku: proč?\nRealita se zdá být vysvětlena docela dobře problematikou vytaženou na světlo v první části tohoto článku. Abychom šli přímo k věci, nejsou tu osobnosti a hráči dnešních dnů, nehledě na to, jak jsou dobří, nevzrušují lidi tolik, aby je v hojném počtu vytáhli z jejich zápraží a donutili je vysolit slušné peníze za to, aby je viděli hrát.\nNeznamená to, že by se lidé už nezajímali o snooker – to vůbec ne. Zeptejte se Barry Hearna, ten vám řekne, kde je problém. Ano, má pravdu, když říká, že největší chybu udělalo snookerové vedení v 90. letech, kdy odložili uznávané hvězdy předtím, než se zavedla nová generace. Další věcí, kterou vám Barry řekne je, že prodej lístků pro akce Premier League je jen málokdy problematický. V tyto čtvrteční večery ve druhé polovině roku, jsou všechna herní místa po celé zemi vyprodána. Proč tomu tak je? Podívejme se na hráče, kteří tam hrají.\nJe tam Steve Davis, který je nějakých 15 let od svého nejlepšího období, ale stále má sklony k okamžikům naprosté nedostižnosti. Je tam Jimmy White, který se ani zdaleka nepodobá hráči, kterým kdysi byl a nevypadá to, že by se ještě dokázal kvalifikovat na velké turnaje, ale nikdo nezpochybňuje respekt, díky němuž má nejvíce snookerových fandů. Je tu Stephen Hendry, kterého mnozí považují za nejlepšího ze všech. A samozřejmě je tu Ronnie. Více o něm za okamžik.\nBarry nevybírá hráče jen podle jejich schopností, ale spíše podle toho, aby přilákal diváky do arény, a, co je ještě důležitější, aby přilákal sponzory a televizní společnosti po celém světě. Kvůli tomu si můžete být jisti, že každý rok bude pozván hráč z Dálného Východu, jednoduše proto, aby nalákali jejich televizní diváky. I když tam nepředvedou svou nejlepší formu (kterou samozřejmě teď mají), jejich pozvání je zaručené. Ve skutečnosti bych nebyl překvapen, kdyby byli příští rok pozváni jak Ding Junhui, tak Marco Fu.\nTakže co mají všechna tahle jména společného? Jsou to všechno hráči, které chcete vidět. Davis a White, staré časy. Hendry, šedá eminence snookeru, který dominoval 90. letům. Asijští hráči, kteří přilepí miliony diváků na kraje jejich židlí po celou dobu, kdy budou hrát a Ronnie, který nepotřebuje vysvětlení.\nZvláště v Británii se Ronnie jeví jako jediný hráč, který může přimět lidi, aby zaplatili peníze za to, že ho uvidí hrát. Čísla sledovanosti televize proráží střechu pokaždé, když hraje. Je to muž, který má všechno. Asi nejnadanější hráč všech dob, všechno kolem něj je vzrušující.\nZpůsob, jakým potápí koule je přirozeně snadný. Rychlost, jakou se pohybuje kolem stolu, stěží se zastaví, aby si promyslel strk, který bude hrát. Způsob jakým přehodí tágo z pravé ruky do levé a zpět bez mžiknutí oka. A samozřejmě jeho chování mimo stůl a naprostá nepředvídatelnost. Ronnie to možná ani neví, ale všechny tyto faktory z něj dělají oživující prvek, který snooker potřebuje, pokud má v budoucnosti vzkvétat.\nKvůli tomuto jeho statutu na sebe bere celou novou várku zodpovědnosti. Pravdou je, že rozviřuje u lidí emoce. Jsem si dobře vědom toho, že existuje malé množství snookerových fandů, kteří ho nenávidí, ale je to opravdu mini menšina. Ale i jeho největší fanoušci začínají ztrácet trpělivost s jistými aspekty jeho chování. Udělejme si nejprve malý výčet a přijměme některé skutečnosti:\nZa prvé, nikdo nezpochybňuje, že Ronnie je muž s problémy. Zřejmě miluje svého otce a hluboce ho zraňuje, že ho vidí sedět za mřížemi, i když je to za násilný a špatný zločin.\nZa druhé, Ronnie trpí depresí. Nemylme se, není to těžký případ pocitu přesycenosti životem. Je to temný mrak, který pokrývá vaši hlavu a co je horší, dělá přežití jakéhokoliv dne extrémně těžké. Naprosto bych pochopil, kdyby se prostě čas od času chtěl vyhnout tiskovkám a rozhovorům, nebyl by to problém.\nNicméně jeho činy jsou někdy neodpustitelné a znevažují sport.\nJeho chování na UK Championship 2006, kdy odešel uprostřed zápasu, bylo naprosto nepřijatelné. Lidé si vzali den volna, cestovali dlouhé vzdálenosti a zaplatili slušné peníze, aby ho viděli hrát a zasloužili si vidět celý a kompletní zápas, konec příběhu.\nPozději prohlašoval, že trpěl v té době smrtí Paula Huntera. Samozřejmě, všichni snookeroví fandové byli určitým způsobem ovlivněni touto tragickou ztrátou, ale mělo mu dojít, že poslední věc, kterou by Paul chtěl, nebo kterou by sám udělal, by bylo odejít uprostřed hry. Předtím i poté byly další události, ale ten nedávný případ na tiskové konferenci po porážce od Marco Fu na China Open byl obrovský krok vedle.\nKdyž měl pocit, že tu tiskovou konferenci z jakéhokoliv důvodu nezvládne, neměl tam prostě chodit. Mohl se svěřit se svými důvody turnajovému vedení, nebo v horším případě souhlasit s pokutou za to, že by se tam neobjevil. Ronnieho vulgární řeči a narážky nechaly rodiče málo ochotné k tomu, aby byl Ronnie idolem jejich dětí a sponzory málo ochotné k tomu, aby byli spojováni s tímto mužem a samozřejmě sportem, kde se objevuje takové chování.\nExcentrické chování je dobrá věc, svéráznost je krásná a její současný nedostatek je hlavním důvodem, proč je v současnosti snooker na sestupu. Ale neslušné poznámky jako tyto, jsou špatné pro všechny strany.\nRonnie se omluvil za to, co řekl a nemám tentokrát pochyb o jeho upřímnosti. Nicméně si nemyslím, že pochopil důsledky toho, co udělal. Říká, že dobrovolně odstoupí z turnajů, jestliže to dá věci do pořádku.\nTo je samozřejmě to poslední, co snooker potřebuje. Turnaj bez Ronnieho netáhne. Sledovanost by byla ovlivněna, sponzoři budou méně chtít investovat do tohoto sportu, v arénách bude často sotva polovina diváků. Co sport potřebuje a to rychle, je Ronnie, který se objeví s vědomím čistoty velikosti své síly a ještě důležitěji, velmi vážné zodpovědnosti, která s tím kráčí ruku v ruce.\nVe sportu je image všechno. Fotbalistům je donekonečna opakováno, že jsou vzory a že mají povinnost být dobrým příkladem pro své mladé fanoušky.\nKdykoliv hvězdy Premier League šlápnou vedle, jsou stránky všech národních deníků zaplaveny dopisy rodičů, kteří říkají, že tito hráči mají povinnost být dobrým příkladem na i mimo hřiště. Ano, už jsme to slyšeli milionkrát, takže nebudu tu starou únavnou řeč znovu opakovat.\nKdyž myslíme na image, sportovní vzory, naše mysli se docela přirozeně obrátí k fotbalu, a je to správně, protože zcela neoddiskutovatelně je to sport, který britské děti ovlivňuje nejvíce. Dobré příklady ale musí být ve všech sportech, nejen ve fotbalu. Nedávno se objevilo spousta příkladů i mimo fotbal. Na rádiu jsem poslouchal pořad o Dwainu Chambersovi, který se před pár týdny vrátil k atletice a byl tam jeden telefonát od rodičů, kteří se obávali, jak se budou moci podívat svým dětem do očí a říci jim, že nesmí podvádět teď, když Chambers může znovu soutěžit. A navíc, je tu Olympijský rok, takže si můžete být jistí, že všechny otázky drog ve sportu se znovu čas od času v příštích několika měsících vynoří.\nKaždý sport, který nespoléhá tolik na fyzickou zdatnost ví, že image je důležitá. Když byla uprostřed 90. let založena Profesionální šipkařská korporace, s cílem dostat tento sport znovu zpět pravidelně do televize, jednou z prvních věcí, kterou udělali, byl zákaz pití alkoholu a kouření. Dick Allix, Tommy Cox a další zakladatelé zřejmě zjistili, že nehledě na to, jak talentovaní a horliví hráči jsou, když budou na obrazovkách viděni s takovým chováním, jejich sport by nebyl přitažlivý pro komentátory a reklamní pracovníky, a rodiče by určitě nechtěli sedět před obrazovkami s jejich dětmi a dívat se, protože hráči by nedávali správný příklad.\nSnooker kráčí v podobných stopách, i když pomaleji, než šipky. Když se ohlédneme do 80. let, kdy byl snooker nejpopulárnější, Barry Hearn, který v té době vedl většinu top hráčů, znal důležitost image, když se dal dohromady s Matchroom Team. Každý hráč, kterého vedl musel vyhovět požadavkům na čistou pověst, musel se dobře předvádět a být přátelský. Když se tam upsal Jimmy White, předpokládalo se, že si uklidní svůj životní styl a stejně tak jeho kamarád Tony Meo. Když Terry Griffiths obnovil svůj návyk na kouření poté, co nekouřil několik let, Barry, mírně řečeno, zuřil. Nikdy neviděl rád své háče na obrazovkách kouřit, ale Terry trval na tom, že je to jediný způsob, jak si udržet kontrolu nad nervy.\nBarry nikdy neuvažoval o tom, že by podruhé podepsal smlouvu s Alexem Higginsem. Věděl velmi dobře, že Hurricane byl příliš velké riziko a snadno sestoupí ze správné cesty a dělá si co chce. Nesnesitelný Howard Kruger si ho vzal pod sebe a sestavil soupeřící tým hráčů, zvaný Framework, do kterého vyhledával, jak říkal, vzrušující partu hráčů, vedenou Higginsem, kteří se stali týmem takzvaných snookerových „lumpů“. Ve skutečnosti se, reklamní firmy a sponzoři jen málo hnali do toho, aby byli spojováni s tak vysoce riskantními hráči, a takový tým se nikdy nemohl stát atraktivní obchodní záležitostí.\nNa druhou stranu Barry, vedl svůj tým perfektně a Matchroom Sport se stal komerčním úspěchem. Asi by mi nepoděkoval za tohle moje připomenutí, ale v jednu chvíli byly v prodeji bačkory Matchroom a muži vcházející do arén na snookerové exhibice mohli očekávat, že je přivítají hezká koťátka vodou po holení Matchroom. Zbytek, jak se říká, je historie a Matchroom Sport je nyní zainteresován ve všech odvětvích různých sportovních akcí.\nVstupujeme do moderní éry a snookerová image čelí mnoha výzvám na zlepšení své podoby. Středem toho je zákaz reklamy tabákového průmyslu. Nevypadá logicky, proč sportovní akce nemohou být sponzorovány tabákovým průmyslem, když na to někdo myslí kažých pár sekund. Ano, my všichni si uvědomujeme, že kouření není zdravé ani dobré a že mladí diváci by se neměli povzbuzovat, aby tento zlozvyk přijali.\nAle zase, podívejte se co se stalo ve většině sportů, včetně snookeru, jako důsledek tohoto zákazu. Tabákový sponzoring byl nahrazen reklamou na on-line hry a alkohol. Ani tyto zlozvyky, když se užívají přesmíru, nemohou být popisovány jako zdravé. Mimoto, existuje někdo, kdo začal s kouřením proto, že snookerový turnaj byl sponzorován tabákovým výrobcem? Ne, nemyslím si to. Samozřejmě, skutečným smyslem tabákové reklamy byla změna značky.\nKouření hráčů je naopak jiná záležitost. Jak Barry Hearn věděl už před více než 20ti lety, kouření hrůčů zatímco sedí ve své židli nedělá dobrý dojem ani jim, ani jejich sportu. Hráči sami jsou vzorem a mají povinnost propagovat zdravý způsob života mladým divákům. Z toho důvodu byl také zákaz kouření pro hráče během hry vítán. Než vstoupil ten zákaz v platnost, byl jen Stephen Lee vidět pravidelně, jak kouří. Ostatní hráči, kteří kouří (a je jich slušný počet) si vybrali nekouřit v hernách.\nS pouze pár příklady nevhodného chování snookerových hráčů v nedávné době, je bezpečné říci, že prakticky všichni snookeroví hráči jsou přijatelnými vzory pro mladé lidi. Trénink, oddanost a věrnost, kterou dávají své práci je příkladem pro všechny mladé, nehledě na to, zda oni sami se chtějí věnovat tomuto skvělém sportu.\nSnooker sám čelí problémům. Není doba na výčet kladů a záporů způsobu, jakým WPBSA vedl sport v nedávných letech, ale výšezmíněný zákaz sponzoringu tabákového průmyslu určitě neudělal z tohoto sportu adepta na finanční úspěch. Snooker byl hodně závislý na tabákovém sponzoringu, možná až příliš, než ten zákaz vstoupil v platnost a to drastické snížení počtu turnajů a finančních odměn, které stále trvá, může být v širší souvislosti přisuzováno právě tomuto faktu.\nAle je toho více. Navzdory dobrým příkladům hráčů, má snooker stále problém s image, takový, který nelze snadno vysvětlit nebo vyřešit. Většina z nás nicméně ví, co to je. Vraťme se zpět do 80. let, kdy vedoucí hráči měli domácí přezdívky, i v domovech, kde byl sledován jen vzácně. Každý měl svého oblíbeného hráče. Každý měl hráče, kterého neměl rád. Každý hráč byl osobností sám o sobě. Byli rychlí, zábavní. Byli tací, kteří dokázali diváky rozesmát. Bylo pár takových, o nichž jsme všichni věděli, že vedou méně než puritánský život mimo stůl, ale to je dělalo více zábavné. Dokonce i Steve Davis byl zajímavý. Zajímavý, protože byl nudný. Dokonce i jeho ledovou koncetraci bylo fascinující sledovat.\nDnešní hráči mají jednu podstatnou nevýhodu oproti hráčům 80. let. Tenkrát hráči, kteří zdobili naše obrazovky přicházeli ze zákulisí hrát exhibice, aby si vydělali na živobytí. Jednoduše museli vědět, jak obecenstvo rozesmát, a nebo jak hrát zábavně, a nebo mít nějaký trik, který je odlišoval.\nModerní hráči to jednoduše neumí. Od raného mládí je to trénink, trénik a zase jen trénink. Pár jich, jestli vůbec někdo, ví, jak říci vtip. Pár si jich dodalo odvahu chovat se, nebo se obléci se tak, aby pobavili diváky.\nRiskantní, ale velice zábavné strky jako kombinace červených, zmizely ze hry ve prospěch opatrnosti a jistoty a většina hráčů jen vzácně ukáže nějaký výraz, ať už v aréně a nebo něco podotknou při tiskovkách. Není to míněno jako rýpnutí do moderních hráčů, ale i kdyby tohle připustili, je to realita současné hry. Dokonce i když úroveň hry je vyšší než kdy dříve, spousta kouzla, která dělala snooker tak populární se ze hry vytratila.\nA to je důvod, proč je Ronnie O’Sullivan tak důležitý pro snookerovou budoucnost a proč jeho chování u i mimo stůl znamená tak moc.


ÚTERNÍ GLOSY 13.03.2018 - Viditelny-Macek.cz\nSlovenský ministr vnitra odstoupil. Tak teď se ta dvojnásobná vražda vyřeší hned, neboť to je v podstatě přiznání: udělal to Kaliňák na přímý rozkaz Putina, aby se nerozkrylo napojení Gazpromu na kalábrijskou mafii…\nZadlužení státu a domácností je vedle růstu HDP druhým ukazatelem jak skvěle si žijeme. Dalším je počet exekucí a vystudovaných Cikánů.\nNo, konečně je vše vysvětleno! Babiš bere homeopatika na křivdu. Netuším sice, jak zabírají, ale ty viditelné vedlejší účinky jsou hrozné!\n„Já jsem v minulosti sponzoroval dva filmy paní Sommerové, mám rád film, a když jsem se stal ministrem financí, tak jsem navýšil rozpočet na 800 milionů. A mrzelo mě, že jsem nebyl pozván, protože minulý rok jsem tam byl,“ postěžoval si Babiš.\nZe svého, ať si sponzoruje koho chce a co chce, ale chlubit se tím, že pošle stovky milionů z našich daní lidem, kteří pak ukájejí své filmařské libido a rozdělují si peníze s kamarády, aby nakonec vznikly filmy, na které nikdo nechodí, to je ta největší sviňárna.\nV Evropě, jak se zdá podle zpráv českých medií, náhle zmizely dva státy: Rakousko a Itálie.\nPokud chcete část občanů pořádně vytočit, napište pod fotografii houfu černých dětí s titulkem “V Kongu hrozí dvěma milionům dětí smrt hladem a porodnost přitom neklesá“ dovětek „Tak ať místo šoustání začnou něco dělat“, jak to udělal Petr Pauczyński. Sesypou se na vás jako vosy, aniž by se nad tím, proč tomu tak je, sebeméně zamysleli. Nicméně OSN tam chce dodat další „humanitární“ pomoc, takže za pár let bude těch dětí tři miliony…\nJe sice hezké, že máte právo tvrdit, že dvě a dvě je deset, ale přece jen je lepší vědět, že jsou to čtyři.


Pěstování okrasných trav je jednoduché. To ovšem platí jen tehdy, pokud si vyberete správný druh. Jestliže sáhnete po těch nejméně náročných, nemusíte je ani zalévat, ani hnojit. Navíc bývají většinou i odolné vůči chorobám a škůdcům. Ačkoliv i zde najdete výjimky. Některé druhy, patří mezi ně například metlice trsnatá (Deschampsia caespitosa), bývají napadány rzí travní. Té lze ovšem zamezit postřikem vhodným fungicidem, musíte ho však provést včas. Silně napadené rostliny poznáte podle žlutého zbarvení listů, takže vypadají, že schnou. Ostatní druhy vyžadují jedinou péči – řez, který ovšem ponechte až na jaro, kdy začínají rašit nové listy. Pokud byste je odstranili už na podzim, ochudili byste se o krásnou podívanou, kterou tyto rostliny nabízejí při prvním sněhu a námraze. Víte, jak je v zahradě používat?\nJemná textura trav vytváří zajímavý kontrast a dobře tak doplňuje trvalky s většími květy. Okrasné trávy příjemně vyplní prostor mezi jednotlivými druhy.\nBěhem sezony převládají v zahradě odstíny zelené. Na podzim listy většiny keřů opadávají, ovšem například temnoplodec černoplodý (Aronia melanocarpa) se barví do růžovo-oranžových ohnivých tónů. Ty krásně vyniknou právě vedle trav, které už v té době bývají okrově žluté.\nNenechte se mýlit nízkými nároky trav na stanoviště. Minimální péče také neznamená, že jsou určeny pouze do suché zeminy na plné slunce. V sortimentu se najdou i takové druhy, které mohou mít kořeny klidně po celý rok pod vodou. Hodí se tak i do půdy vlhké či zamokřené, tedy i do okolí potoků, rybníčků nebo na břehy přírodních jezírek, které nemají dno a stěny pokryté jezírkovou fólií.\nDo prérijního záhonu\nPrérijní záhony jsou díky minimálním nárokům na údržbu stále oblíbenější. A neobejdou se ani bez trav, které zde někdy bývají zastoupeny jen několika vyššími solitéry, jindy zde ale převažují a kvetoucí trvalky je pouze decentně doplňují. Bývají zde většinou zastoupeny druhy vysoké od půl do jednoho a půl metru, které snesou občasné sucho a intenzivní sluneční záření.\nNejen do moderních zahrad\nOkrasné trávy se hodí prakticky do všech stylů. Zatímco pestrolisté kultivary doplní moderní a okrasné zahrady městského typu, divoce rostoucí druhy se schopností se samy vysévat budou přirozeně působit v přírodních a lesních výsadbách. U divoce rostoucích trav, mezi něž patří třeba třeslice prostřední (Briza media), si ovšem dejte pozor na to, že se vysévají tak intenzivně, že mohou zaplevelit zahradu!\nPro půdní pokryv\nNízké rostliny často umožňují vyniknout jiným druhům. Na lemy a do předních částí záhonů se tak hodí některé okrasné trávy rostoucí buď v trsu, nebo s podzemními výběžky. Ty druhé vysazujte pouze tam, kde uhlídáte jejich rozpínavost a nezaplevelí vám celou zahradu.\nVysoké druhy trav dorůstající i do několika metrů zakryjí méně vzhledná zákoutí nebo vytvoří přírodní předěly. Patří mezi ně například ozdobnice čínská (Miscanthus sinensis), která je dostupná v kultivarech s různým zbarvením listů i květenství. Můžete ji vysadit i jako netradiční náhradu živého plotu, který rozdělí dvě různě pojaté části zahrady. U těchto vysokých druhů však dejte pozor na to, že trsy se mohou rozpadnout nebo rozklesnout. Rostliny proto svažte zahradnickým drátkem nebo přírodním provázkem ještě na podzim.\nKrása, která se hodí všude\nMezi mnoha druhy okrasných trav najdete i takové, které si poradí s extrémními podmínkami, ať je to například suchá půda na plném slunci nebo naopak stinné a vlhké místo v lesním podrostu. Proto lze tyto rostliny vysazovat jak na extenzivní šikmou střešní zahradu se slabou vrstvou substrátu, tak na mokré zahradní prameniště, kde budou mít po celý rok kořeny ve vodě. Tam, kde nebudete moci pravidelně zalévat, určitě vysaďte jen suchovzdorné rostliny.\nNa slunce a do suché půdy:\nKostřava ametystová (Festuca amethystima)\nKostřava sivá (Festuca cinerea)\nKostřava medvědí (Festuca gautieri)\nStrdivka největší (Melica altissima)\nPěchava lesklá (Sesleria albicans)\nNa slunce do vlhké půdy:\nOstřice chocholatá (Carex elata)\nDo polostínu až stínu a sušší půdy:\nMetlice trsnatá (Deschampsia caespitosa)\nDo polostínu a vlhčí půdy:\nRákosík japonský (Hakonechloa macra)


Třetina evropských domácností se snaží snížit spotřebu masa, makro jim nabídne nové rostlinné alternativy METRO Chef | MAKRO.cz\nTřetina evropských domácností se snaží snížit spotřebu masa, makro jim nabídne nové rostlinné alternativy METRO Chef\nTisková zpráva, 27. 5. 2021\nSíť velkoobchodů makro Cash & Carry ČR představuje novou řadu rostlinných masových alternativ pod vlastní značkou METRO Chef. Reaguje tak na neustále se zvyšující poptávku po alternativách k masu mezi spotřebiteli. Třetina evropských domácností se snaží snížit svou celkovou spotřebu masa, protože to považuje za zdravější. Makro chce tímto krokem také dostát svému odpovědnému přístupu k životnímu prostředí, jelikož výroba masových alternativ je udržitelnější a ekologičtější než živočišná výroba.\nJedna ze tří evropských domácností se snaží vědomě snížit spotřebu masa. Vyplývá to ze studie GfK Health & Wellbeing Report Europe. Důvodů je hned několik. Lidé omezení konzumace masa vnímají za zdravější, bojují proti zabíjení zvířat, jídla bez živočišných produktů jim chutnají a v neposlední řadě chtějí snížit svou uhlíkovou stopu. Řada spotřebitelů však má stále pocit, že na trhu není dostupné dostatečné množství masových alternativních produktů. Takové pokrmy navíc nechtějí konzumovat jen doma, ale vyžadují je také v restauracích.\nmakro ČR proto představuje novou Veggie řadu rostlinných masových produktů pod vlastní značkou METRO Chef, jež nabízí výrobky primárně pro segment HoReCa. Nová řada zahrnuje několik produktů rostlinné výroby ve špičkové kvalitě – tři produkty s texturou hovězího (burger, trhané, mleté) a tři druhy s texturou kuřecího, lišící se kořením. Produkty se svou texturou, šťavnatostí i chutí blíží skutečnému masu, takže zákazník rozdíl nepozná. Díky vysokému obsahu rostlinných proteinů funguje jako plnohodnotná náhrada masa. Samozřejmostí je 100% veganské složení bez obsahu geneticky modifikovaných organismů (GMO) a lepku. Jsou tak ideální alternativou pro vegany i milovníky masa, kteří se snaží redukovat jeho konzumaci, avšak nechtějí přijít o požitek z jeho chuti. Díky svému složení obsahují výrobky z nové Veggie řady méně nasycených tuků než živočišné výrobky. Jsou tak vhodné pro všechny, kteří se snaží o stravu s vysokým obsahem vlákniny nebo nízkosacharidové stravování.\nMasové alternativy oproti živočišným produktům přinášejí výhody nejen lidskému zdraví, ale jejich výroba současně šetří i naši planetu. Nepřichází při ní o život žádné zvíře a také je spotřebováno méně vody i energie. „Udržitelnost je jedním z našich základních principů. Proto je i výroba nových alternativních masových produktů pod značkou METRO Chef založena na čerstvých rostlinných ingrediencích, které získáváme z prověřených zdrojů. Například sójový protein pochází jen z certifikovaných míst, ve kterých nedochází k odlesňování,“ uvádí Martin Čivrný, manažer udržitelnosti makro ČR.\nNovinky produktové řady METRO Chef Veggie\nMETRO Chef Veggie rostlinný burger je bezlepková alternativa na bázi sójového masa s hovězí chutí a jemnou a šťavnatou strukturou. Lze ho opékat i grilovat, takže dokáže dokonale nahradit masový hovězí burger nejen svou chutí, ale i způsobem konzumace. K dostání je ve všech prodejnách makro ČR v balení po 4 nebo 16 kusech (4 x 113 g nebo 16 x 133 g) za 34,90 Kč bez DPH za 1 kus.\nMETRO Chef Veggie rostlinné mleté je stejně jako alternativa hovězího burgeru vyrobeno na sójovém základu s hovězí chutí a jemnou, masitou strukturou. Je zcela bez lepku, bohaté na rostlinné bílkoviny a vlákninu. Hodí se pro přípravu těstovin, burrita, lasagní, či jako náplň do wrapů a sendvičů. Dostupná je ve všech prodejnách makro ČR v 250 g baleních po čtyřech kusech za 79,90 Kč bez DPH za 250 g.\nMETRO Chef Veggie rostlinné trhané je absolutní špičkou mezi veganskými alternativami k hovězímu masu. Svou šťavnatostí, strukturou i chutí je totiž prakticky nerozeznatelné od vařeného hovězího masa. Jeho výroba je přitom založena na čerstvých rostlinných ingrediencích, jako jsou brambory, pšenice a hrášek. Je ideální pro přípravu burgerů, wrapů, sendvičů, kebabů, salátů nebo jen tak k hranolkům. Zakoupit jej lze ve všech prodejnách makro ČR v 1,5 kg balení za 519 Kč bez DPH.\nMETRO Chef Veggie rostlinné stripsy jsou vyrobeny na bázi sóji, zcela bez lepku a svou chutí i texturou jsou srovnatelné s kuřecím masem. Veganská alternativa kuřecího masa je dostupná ve dvou kořeněných variantách Gyros a Shoarma, které jsou ochucené výhradně přírodním kořením a bylinkami. K dostání jsou také přírodní neokořeněné kousky. Veganské stripsy s texturou kuřecího jsou ideální pro přípravu salátů, těstovin, pizzy nebo rychlých svačinek. K dostání jsou ve všech prodejnách makro ČR v 1,5 kg balení za 319 Kč bez DPH u kořeněných variant, přírodní za 299 Kč bez DPH.\ntel.: +420 774 105 612


Diskuzní fórum Modelová železnice • Zobrazit téma - TT - provoz Zababov\nTT - provoz Zababov\nRe: TT - provoz Zababov\nod Miloš Pavlát » stř 07 srp, 2019 10:24 am\nMorris Zapp píše: Drahý Dino, byl's někdy v Ošelíně?\nTaky jsem tam nebyl, ale na mapách to vypadá opravdu dobře: řeka, les, zářez, tunel, propust pro potok, zastávka a nadjezd silnice. Zkrátka snad vše co si modulář-modelář může přát. Mám motivaci se na Vás zase někdy v budoucnu přijet podívat.\nod sidlo » stř 07 srp, 2019 11:50 am\nŠtíhlé výhybky, na návěstidlech rychlostní návěsti s pruhy, závislá trakce -- ty jsi nikdy nebyl troškař\nod Morris Zapp » pát 09 srp, 2019 6:41 pm\nZase tak ortodoxní převaděč reality do modelu nejsem: štíhlé nebudou, návěstní soustava sice možná bude variabilní, ale pro začátek počítám se směrovou, z té závislé trakce zbyde profil tunelu, který by neměl bránit výhledové jízdě se zdviženým sběračem.\nMiloš: přesně tak - krajina okolo je vyloženě dramatická, mňam!\nDálkovina je samozřejmě cílem - kdo by chtěl sedět ve stanici, kde má akorát dvě dopravní koleje a jinak nic? Předpokládám Ošelín používat jako přívažek k nějakým běžným nácestným stanicím na hlavní trati jednokolejné, kde často pozoruju, že se výpravčí ve vlakových pauzách nudí a dostávají roupy\nod modelarTT/TTe » ned 11 srp, 2019 9:50 pm\nNaposledy upravil modelarTT/TTe dne sob 07 zář, 2019 10:28 pm, celkově upraveno 1\nod modelarTT/TTe » sob 07 zář, 2019 10:31 pm\nŽádám zdvořile moderátora, aby toto vlákno uzamkl, nebo smazal bez náhrady. S fórem, kde se "deratizují" jiní lidé, chci mít společného co nejméně. Pokud chce někdo v tématu pokračovat, klidně, ale ať si založí vlákno vlastní.


GEOPOLITIKA: Kam „zmizeli“ Féničané? (Blízkovýchodní Hra o trůny 12) | Dedeník\nGEOPOLITIKA: Kam „zmizeli“ Féničané? (Blízkovýchodní Hra o trůny 12)\nAsi jsme všichni slyšeli větu, že Kartágo musí být zničeno. Díky omílání starověkého dějepisu většinou i víme, že Kartágo bylo fénickou kolonií a vytvořilo vlastní říši v severní Africe (něco jako když se třináct kolonií o cca 2500 let později osamostatnilo od Velké Británie a založily USA). Ovšem co se stalo s Féničany? Ta debata je dodnes velmi živá – ve stínu libanonských cedrů a po celém světě, kde žijí libanonské komunity.\nZ předchozích jedenácti dílů tohoto seriálu je více než patrné, že Blízký východ je regionem plným extrémů. Jedním z extrémů je vyjádření identity: zatímco minulý díl představil Irák, který se po celou svou moderní historii krvavě potýkal s naprostou absencí nějaké státotvorné identity, maličký Libanon je na opačném pólu: jeho identita je nesmírně stará, komplikovaná a musí se s ní zacházet jako s prastarou křehkou mozaikou.\nPro nás, Čechy, je obojí relativně obtížné si představit – naši obrozenci prosazovali identitu na základě jazyka; kdo mluvil česky, byl zkrátka Čech – samozřejmě to vedlo k různým (krvavým) třenicím, než jsme se dopracovali k modernímu státu, který svou legitimitu opírá o identitu takto formulovanou, ale pořád ještě jsme měli – a máme – daleko snazší život, pokud jde o odpověď na otázky jako „Kdo jsem?“ nebo „Kde domov můj?“ než Libanonci, u nichž si troufnu říct, že mají nejkomplexnější identitu na světě.\nAbychom pochopili pozici, jakou Libanon vůči svému okolí má, musíme nejprve odpovědět na otázku, kdo jsou to Libanonci, co jsou zač, co je spojuje a co je rozděluje. Rozmotat toto klubíčko nebude jednoduché, ale nejlepší asi bude začít tím, kdo žije v samotném Libanonu dnes. Etnicky jde o potomky Féničanů a Arabů (těch prvních je víc), kteří mluví zejména arabsky (velmi specifickým dialektem, jiným arabským mluvčím těžko srozumitelným) a v menší míře francouzsky. Arabština má přitom pro Libanonce podobnou funkci, jako angličtina pro Iry; není to jejich původní jazyk, ale po křižáckých válkách bylo praktické ho umět a používat, ovšem jazyková arabizace neměla příliš velký vliv na to, co to je svébytná (a nesmírně bohatá) libanonská kultura.\nNábožensky jsou nesmírně rozmanití. Jsou mezi nimi – v Libanonu samotném – šíité (27 %, mezi nimi též alávité a tzv. sedmíci, též zvaní ismáilíja), sunnité (27 %), maronitští křesťané (21 %), řečtí pravoslavní (8 %), římští katolíci (5 %), křesťané jiných vyznání (6,5 %) a drúzové (5,6 %). V zemi je tak těsná muslimská většina (54 %), ovšem speciálně v Libanonu byste muslimskou jednotu hledali marně, historicky byli hlavními partnery šíitů v Libanonu nikoliv sunnité, ale křesťané a dnes obě hlavní muslimské sekty mají různé zájmy. Ovšem – a tohle bude znít divně – Libanon není zdaleka jen Libanon. V zemi samotné je 4,1 milionu obyvatel na území jen o málo větším, než je Středočeský kraj, ovšem libanonská diaspora čítá 8-14 milionů lidí, z nichž 1,2 milionu lidí jsou libanonští občané, kteří mají od roku 2017 volební právo na dálku. A mezi nimi je naprostá většina křesťanská (maronité, pravoslavní a katolíci).\nLibanonská identita a kultura je tak ve výsledku kombinací původních fénických tradic a na ně nabalovaných elementů, které přicházely s cizími armádami a impérii – z Řecka (Alexandr Veliký), Říma, Byzance, Persie, arabských chalífátů, z Osmanské říše a samozřejmě z Evropy, zejména pak z Francie – a to už od dob křižáckých válek. To všechno zanechalo v Libanonu stopu a vytvořilo společnou identitu, na kterou jsou Libanonci doma i venku náležitě hrdí – největší diaspora je v Brazílii (7 milionů), dále pak v Argentině (1,2 mil.), Kolumbii (800 tis.), USA (500 tis.), Venezuele (341 tis.), Austrálii (271 tis.), Mexiku (240 tis.), Kanadě (190 tis.), menší pak v mnoha jiných zemích – a všude se libanonská kultura a tradice předává na další generace a pečlivě udržuje. Co však zaniká, je jazyk: stejně instrumentálně, jako „domácí“ Libanonci používají arabštinu nebo francouzštinu, používají v diaspoře místní jazyky; paradoxně tedy nejvíce Libanonců na světě mluví portugalsky. Dnešní maronité ovšem silně akcentují fénickou identitu Libanonců, zejména kvůli posílení libanonské svébytnosti, když se v zemi samotné kvůli emigraci křesťanů změnil procentuální podíl populace.\nPokud bychom si měli v rychlosti shrnout historii Libanonu, tak by šla zhruba takhle – semitské kmeny, příbuzné s Kanaánci, které tam žily, Řekové pojmenovali „Féničané“ (ze slova foinix – φοῖνιξ – označující purpurovou barvu, kterou Řekům tyrští Féničané prodávali) – sami si ovšem v zásadě říkali Libanonci, neboť nazývali svou zemi (nevíme, jaké samohlásky mezi souhláskami používali) „Lmnn“, což Židé v téže době zapsali jako „Levanon“ (לבנון). Ti pak založili městské státy, které nejprve dobyla Asýrie, pak Babylonie, pak – po dobytí Babylonu – Persie/Írán, po Íránu je dobyl Alexandr Veliký, čímž začalo období řeckého vlivu, pak (64 před naším letopočtem) oblast obsadil Řím, který tam jako první přinesl dlouhotrvající mír a ekonomickou prosperitu. Féničané totiž do té doby každé zahraniční okupaci v různých povstáních vzdorovali – a byli potlačováni – zatímco Řím obyvatelům hlavních fénických měst (Byblos, Sidon a Týros) udělil občanství, čímž si získal jejich loajalitu. Nutno podotknout, že dlouhé období okupace Libanonu Asýrií, Babylonem, Řeky a Peršany (cca 600 let) přineslo, mimo jiné, velkou emigraci; libanonští/féničtí exulanti (zejména z doby íránské okupace) tehdy zakládali své kolonie v severní Africe, mezi jinými právě Kartágo. Právě fakt, že tyto kolonie byly v době přičlenění Libanonu k Římu už dávno samostatné, způsobil, navzdory kulturní blízkosti, odlišné zacházení ze strany Říma.\nPod Římem totiž – na rozdíl od Kartága, které mu vzdorovalo – Libanon vzkvétal; féničtí/libanonští námořníci využili římského občanství i ochrany k rozsáhlým námořním objevům i obchodu, díky čemuž rychle zbohatl a proto také dodnes v zemi stojí z tohoto období množství chrámů a paláců. Libanon ovšem měl další podstatný význam v této době: stal se jedním z prvních center křesťanství na světě a právě odtud se křesťanství šířilo dál do Římské říše. V zemi tehdy byla založena maronitská církev (založil ji poustevnický mnich Maron poblíž Hory Libanon; jeho učenci pak rozšířili křesťanství po celé oblasti). Po rozpadu Římské říše připadl Libanon Byzanci; což ovšem z mnoha důvodů znamenalo úpadek. Příliš vysoké daně, rozsáhlá korupce a nespolehlivá byrokracie, zemětřesení, které zničilo Bejrút s mnoha významnými Féničany/Libanonci, včetně slavné právnické školy – to všechno, a navíc ještě časté války mezi Byzancí a Íránem/Persií s frontovou linií často přecházející přes Libanon soužilo místní obyvatele až do sedmého století našeho letopočtu. Tenhle stav věcí veřejných pak znamenal, že bylo až příliš snadné pro arabský chalífát zemi dobýt.\nNavzdory (sunnitské) muslimské arabské dominanci se podařilo maronitským křesťanům Libanon držet jak nábožensky, tak kulturně oddělený od zbytku Chalífátu. Přesto došlo k doprovodným změnám ve struktuře obyvatelstva; do Libanonu přišli (do Keserwanu, oblasti na sever od Bejrútu) pronásledovaní šíité a založili tam vlastní emirát, který šíity chránil. Právě fakt, že maronitští křesťané a šíité měli vůči státní moci podobnou (podřízenou) pozici, způsobil, že se z těchto dvou skupin obyvatel Libanonu stali – až do druhé poloviny 19. století – jasní spojenci. Během 11. století – znovu u Hory Libanon – vzniklo nové náboženství; drúzové. Drúzové jsou, podobně, jako v Iráku jezídové, náboženstvím, k němuž nelze konvertovat a z nějž (podle jejich zvyklostí) nelze konvertovat jinam; jde o náboženství, které spojuje šíitský islám a křesťanství, přičemž jak islám, tak křesťanství ho nepovažují za svou součást. Ovšem vzhledem k poměrům v zemi se stali přirozeným spojencem jedněch i druhých. Tohle je zároveň doba, kdy začaly jednotlivé komunity používat arabštinu jako civilní jazyk (jako liturgický jazyk si maronité ponechali aramejštinu).\nNa dobytí rozsáhlého území Byzance seldžuckými Turky reagovala katolická církev spolu s evropskými mocnostmi křížovou výpravou (1095), která měla zajistit křesťanskou kontrolu Svaté země a začalo tak zhruba dvousetleté období vlády dnešního Libanonu z Jeruzalémského království. Během této doby navázali křesťanští Libanonci – tedy maronité – vztahy s Francií a zejména Vatikánem (Maronité uznali papeže jako hlavu církve roku 1182). Tohle byl hodně klíčový moment pro dnešní situaci; uznání papeže totiž znamená, že katolíci vidí maronity jako bratry ve víře, díky čemuž se dostávalo i po pádu křižáků a dobytí Libanonu Osmany maronitům podpory zejména z Francie a Itálie.\nOsmanská říše maronity diskriminovala; zrovnoprávnil je až v roce 1856 egyptský paša Ibrahim, syn slavného paši Mohameda Alího, čímž ovšem pobouřil drúzy, kteří se začali obávat o svou pozici v zemi. Plány rozdělit Libanon na drúzské a maronitské sektory znamenal potenciální ztrátu drúzské moci nad celou zemí. Tímto okamžikem začaly problémy, s nimiž se Libanon potýká dodnes; zahraniční velmoci si vybraly své favority mezi jednotlivými komunitami a ty pak podporovaly, což zemi podstatně destabilizovalo. Nepomohlo tomu ani to, že v té době stále ještě feudální zemi docházelo k sociálním nepokojům, v nichž se selský stav domáhal zrušení nevolnictví – vůči maronitským i drúzským feudálům.\nNepokoje začaly v roce 1858, kdy vypuklo (maronitské) selské povstání proti (maronitským) feudálům, které se posléze rozšířilo i do jiných oblastí země, kde maronitští sedláci povstávali i proti drúzským feudálům. Tím dostaly nepokoje charakter maronitsko-drúzského konfliktu a ve vzájemném řetězci krevní msty průběžně eskalovaly až do května roku 1860, kdy maronitské milice mobilizovaly proti drúzům. Mobilizovali i Osmané s cílem nastolit pořádek, ovšem maronité se obávali toho, že by Osmané mohli stát na drúzské straně a tak zahájily útok proti smíšeným vesnicím, odkud vyhnaly drúzské obyvatelstvo. V reakci na to mobilizovaly i drúzské milice a zaútočily na maronity. Válka dále eskalovala, začalo docházet k desetitisícovým masakrům, zejména na křesťanské maronity, které Osmané viděli jako původce problému a stranili v drúzsko-maronitské válce drúzům. Na to pak reagovala Francie, která apelovala na závazek Osmanské říše maronity chránit a ti pak souhlasili s rozmístěním evropských vojáků (z Francie, Británie, Pruska a Rakouska), kteří měli zajišťovat mír a pořádek. Souhlasili mimo jiné proto, že Velká Británie, která stála na straně drúzů, byla součástí tohoto kontingentu. Francie ovšem využila své přítomnosti v oblasti k systematickému posilování svého vlivu, díky čemuž pak mohla po pádu Osmanské říše v roce 1920 vyhlásit francouzský Mandát Sýrie a Libanonu, z něhož v roce 1926 vznikla Libanonská republika – ovšem kontrolovaná Francií, stále ještě pod mandátní kontrolou, která skončila v roce 1945, kdy začalo stahování francouzských vojsk, které skončilo o rok později.\nLibanon od té doby funguje podle pravidel známých jako Národní pakt, v němž je přesně definované, k jaké komunitě má patřit který představitel země a dvě obecné zásady – čili například maronité akceptují arabský charakter země v mezinárodních vztazích místo vázání se na Západ, muslimové akceptují nezávislost Libanonu a nebudou prosazovat sjednocení se Sýrií; prezident musí být maronita, premiér sunnita, předseda parlamentu šíita, zástupci obou musejí být řečtí pravoslavní, náčelník generálního štábu armády musí být maronita, vrchní velitel všech vojsk drúz a poměr křesel v parlamentu musí vždy být 6:5 ve prospěch křesťanů vůči muslimům a drúzům.\nTenhle systém byl sice nastaven tak, aby se nikdo necítil poškozen, ovšem v rámci studené války, která ještě eskalovala odstředivé tendence v zemi za pomocí zahraničních mocností, to pouze znamenalo permanentní politickou krizi. Maronité měli podporu Francie (a Západu) a sunnité podporu Sovětského svazu; přirozeně prozápadní vládě zase komplikovala situaci nucená proarabská orientace země, což v té době (50. léta) znamenalo orientaci prosovětskou, s níž nemohli nic udělat. Příliv statisíců palestinských uprchlíků po Šestidenní válce (1967) tomu také zrovna nepomohl – naopak – zvýšil počet muslimů v zemi a porušil tak křehkou rovnováhu stanovenou v pravidlech Národního paktu; o ničivé protivládní činnosti Sovětským svazem podporované Arafatovy Organizace pro osvobození Palestiny (OOP), která se do Libanonu s uprchlíky dostala, ani nemluvě.\nV roce 1975 tak – útoky OOP na libanonskou maronitskou vládu – vypukla dlouhá, až do roku 1990 trvající zničující občanská válka, která stála život 120 tisíc lidí a vedla ke změně pravidel tak, aby více reflektovala nové etnické složení země – ještě umocněné silnou emigrací libanonských křesťanů (zhruba milion lidí během války odešel). První podstatnou změnou během války byla íránská islámská revoluce (1979). Ta znamenala zapojení Íránu do konfliktu (postavil se za šíity v roce 1980) a vznik šíitského militantního hnutí Hizballáh (1985). Zároveň znamenala vyhlášení maronitského, neuznaného státu v jižní části země zvaného Svobodný libanonský stát, který se stal spojencem Izraele, který tímto vstoupil do libanonské občanské války. Po smrti jejího prezidenta Saada Haddada Svobodný libanonský stát padl a jeho území zůstalo v izraelských rukou až do roku 2000, kdy, po narůstajících útocích Hizballáhu na izraelskou armádu (IDF) v oblasti, premiér Ehud Barak nařídil úplné stažení z oblasti.\nV občanské válce byla zapojená také Sýrie, které se nelíbily aktivity OOP a která přišla maronitské vládě na pomoc. Rodina Asadů – která je vyznáním alávitská – je, částečně z historických důvodů, částečně ze strategických důvodů, velmi nakloněná křesťanům a má velmi dobrý důvod se bát arabských sunnitů; a aktivity PLO Háfiz al-Asad viděl jako posilující tyto tendence. Sýrie tak začala okupovat východní Libanon – proti vůli maronitů. Přinutit Bašára al-Asada ke stažení z Libanonu se podařilo až po takzvané cedrové revoluci v roce 2005, a to pouze za intenzivní pomoci západních zemí, zejména pak Francie.\nMír, který byl v roce 1990 uzavřen, kromě změny pravidel, kdo má mít jaký poměr poslanců (nově mají křesťané a muslimové poměr 50:50) byla z Libanonu vyhnána Arafatova OOP a byly rozpuštěny všechny milice, které bojovaly – s výjimkou Hizballáhu, který zůstal.\nHizballáh ovšem znamená pro současný Libanon – i jeho okolí – vážný problém. Mezinárodně je klasifikován jako teroristická organizace, ale on je daleko víc, než to. Hizballáh totiž funguje jako kombinace teroristické organizace, zahraničního sboru íránských Revolučních gard (čili funguje jako armáda), politické strany, sociální a charitativní organizace a klasické, zločinecké mafie. Úspěšně vytváří paralelní struktury moci v Libanonu a jeho vojáci se zocelili v syrské válce, kde bojují na straně Bašára al-Asada a zároveň se dostali k novým íránským zbraním. Jejich šéf, Hasan Nasralláh, pravidelně vyhrožuje Izraeli zničením a počet raket, které má, by pro Izrael znamenal závažný problém se spoustou mrtvých, i kdyby se Izraeli nejspíš podařilo nakonec Hizballáh porazit.\nUž minulá válka mezi Izraelem a Hizballáhem, k níž došlo v roce 2006 v jižním Libanonu, dopadla izraelským vítězstvím – podařilo se zajistit, že jižní Libanon ovládla řádná libanonská armáda spolu s posíleným kontingentem OSN – ale ne nadlouho. Ta válka začala tak, že Hizballáh napadl Izrael jak pozemně (zabil přitom několik izraelských vojáků a dva unesl), tak raketami; Izrael zareagoval útokem na Hizballáh v celém jižním Libanonu a okupací jižního Libanonu do doby (necelé dva měsíce později) než se podařilo zajistit předání moci od Hizballáhu vládě. Jenže Hizballáh si nedal říct, už v roce 2008 se (neúspěšně) pokusil o puč a dodnes zůstává silou, která má v Libanonu čím dál větší moc.\nTo, že zahraniční Libanonci dostali volební právo tak nic neřeší; Hizballáh přestává hrát na hřišti vytýčeném libanonskou ústavou a začíná se chovat jako stát sám o sobě. Vzhledem k tomu, jakou podporu od Íránu má, představuje jedno z největších rizik v oblasti.\nK úvodní otázce – Féničané nezmizeli, jsou pořád tady (čemuž daly za pravdu DNA testy provedené před pěti lety), stejně jako nikdy nezmizeli Peršané – Libanon je místní jméno pro řecký termín Fénicie stejně jako Írán je místní jméno pro řecký termín Persie. Ovšem ovládne-li Hizballáh Libanon, v sázce je hodně; mezi jinými také ohrožení bohaté libanonské kultury v zemi, jako je hudba, poezie, literatura, film, divadlo, móda a další.\nBejrútu se kdysi říkalo Paříž Blízkého východu a aktuálně není, není-li člověk politicky exponovaná figura, ani nebezpečné do Libanonu (tedy do míst, která nemá Hizballáh pod kontrolou) jet. Možná právě naopak: současné relativní „ticho“ před bouří je třeba jednou z posledních možností si užít libanonskou kulturu i jinde, než v libanonských komunitách v Jižní Americe a dalších zemích, kde je libanonská diaspora. Ať už se bude situace na Blízkém východě vyvíjet jakkoliv, geopoliticky je Libanon, ať chce, či nechce, přímo na frontové linii.\nAktualizováno: 19.4.2018 — 11:03\nÁ, tak dnes došlo na minule vzpomínaný Libanon. Je to tam tedy pořádně komplikované. Díky za další pokračování, pokaždé si uvědomím, jak málo se toho běžně ví. Pro mě byli objevem i ti Féničané. 🙂\nMimochodem, Libanon má cedr na státní vlajce.\nAndy, moc dík za další pěkný článek. Ty Vaše počáteční díly jsem jakž takž „chytala“, pomohly mi utřídit si mé povědomí o této oblasti, ale jak díly pokračují, jsem čím dál tím víc na tenčím a ještě tenčím ledě, takže je moc dobře, že tu jste a napíšete nám o tom.\nP. S. Levanon a Levanta – co je širší pojem? (asi ta Levanta, tipuju).\nLevanta jeg širší pojem a pochází od Římanů. Zahrnuje dnešní Sýrii, Libanon, Izrael a Jordánsko.\nJá si to tak nějak myslela, díky za potvrzení.\nLevanta je taky dobrý maskovací pojem pro běžné Čechy – používá jej ten náš kamarád kuchař, když vaří na svatbách – nenapíše, že vaří blízkovýchodní kuchyni, ale levantskou, no. 😉 Ale dobré to má moc, už se těším, kdy mu zas na nějaké svatbě budem pomáhat (a ochutnávat).\nMusíš udat vlastní děcka 😉\nTo momentálně fakt nehrozí. Pokud by hrozilo, už jsme domluvení.\nJak u nás 😉\nSice O. T. ale: Pozor na Skype! Po otevření začne vyžadovat datum narození a když mu vyhovíte, dostanete se nakonec k tomu, že z vás přes platební kartu bude chtít vytáhnout ,,drobný poplatek za ověření adresy“! Smrdí to podvodem a hrozbou nekontrolovatelných výběrů z účtu. Já už jsem to z počítadla vyhodil a vřele doporučuji všem udělat totéž.\nzeptám se možná hloupě, protože mi taky spousta věcí splývá a mám v tom hokej – šíité a sunnité, to je etnikum, náboženské vymezení, nebo geografický (geopolitický) „pojem“. Děkuji\nNáboženský. Viz druhý nebo třetí díl tohoto seriálu 🙂\nAndy jistě vysvětlí líp (dá konkrétní odkaz na jeden z prvních dílů tohoto cyklu, já jsem líná hledat), ale velmi zjednodušeně: jsou to dva proudy islámu, zhruba by se daly přirovnat ke katolíkům a protestantům v křesťanství.\nTady je. http://www.dedenik.cz/2018/01/11/geopolitika-siitske-schisma-a-co-dal-blizkovychodni-hra-o-truny-2/\nděkuji.. no jo, to je právě ono – s vynaložením jistého úsilí ten článek při čtení chápu (aspoň jakž takž, napsané je to rozhodně dobře), ale co z toho mi v té hlavě zůstane je už dost tristní\nDíky Andy za další skvělý článek. Není pro mne vůbec snadné vstřebat nejen současnost, natož minulost těchto zemí. Zemí, které bych ještě tak před 20 lety nejistě hledala na mapě, i když o jejich existence jsem povrchně samozřejmě věděla. Jenže školní vědomosti se během let vypařily a když popravdě nebyl ani zájem „tamní“ dění nějak více sledovat, není se čemu divit. Jenže politická situace poslední dekády čí dříve tyhle země znovu „dostala do zpráv a vědomisti lidí“. A tak je moc dobře, že se nám je snažíš přiblížit.\nKdyž jsme se vrátili do Alabamy koupili jsme si glogus :). Tedy hlavně já jsem ho chtěla, abych si uměla lépe představit, kde že to v přirovnání s ostatním světem „ležíme“. Ano placatá mapa sice hodně pomůže, ale když si člověk dá prst na rovnoběžku „u nás“ a pak globusem točí – získá úplně jinou představu o tom, s kolika zeměmi a městy se o tu rovnoběžku dělí :). A v našem případě jsou to vice či méně právě země, o kterých píšeš.\nOno se to sleduje těžko a až do vynálezu Facebooku a jeho rozšíření to pro běžného smrtelníka bylo skoro nemožné, protože člověk byl rukojmím novinářů z vlastní země a ti, pokud tam něco sledují, často vytrhávají z kontextu, nebo informují jen o katastrofách. V čem pomáhá Facebook – když si člověk dá tu práci a vyhledá a olajkuje všechna místní média v jazycích, kterým rozumí, plus se stane členem skupiny, kde se to sleduje, zatraceně dobře se může informovat. Samozřejmě hodně pomáhá Google Translate. I když už čtu nejdůležitější klíčová slova hebrejsky, persky i arabsky, text si samozřejmě nepřečtu, a na to je GT skvělý pomocník. Stejně tak našeptávač – můžu psát klíčová slova hebrejsky nebo arabsky a doplňuje mi to to, co můžu chtít. A výsledek dám do překladače… V tom je ta dnešní doba fantastická, ale na Blízkém východě se toho děje tolik, že do toho telefonu nebo počítače zírám pořád a stejně mi toho hromada uteče…\nA jinak ještě doporučuji Live Universal Awareness Map, to je naprosto dokonalá věc, co donedávna byla přístupná jen nejbohatším armádám a tajným službám – a dnes je to dostupné veřejně. Adresa je https://liveuamap.com/ – a nahoře si vybereš region, který tě zajímá. Dá se to prohlížet každý den hodiny a hodiny… Když si vezmu, jak jsem byl na větvi před deseti lety už jen z papírové mapy, která se vydávala jednou ročně a která obsahovala zlomek informací, co tohle, tak to je neuvěřitelné.\nJinak koho by zajímalo o Blízkém východě víc, tu a tam něco zajímavého sdílím na svém veřejném FB profilu: https://www.facebook.com/finrod.felagund\nJukla jsem na tvůj FB profil – a hned první kuk mě potěšil.\nA to tvoje profilová fotka.\nPak přišla druhá spokojenost – tvoje dnešní úvaha.\nNo jo 🙂 díky 🙂\nMilý FF. O Féničanech vím, že díky stavbám obchodních lodí, již ve starověku vykáceli libanonský cedr. Tedy rozsáhlé lesy cedrů. Tvoje články jsou moc moc zajímavé, poučné, ale něco je pro mne už nesnadné k zapamatování. Ale pro povrchní orientaci – výtečné! Díky!\nTo jsem rád, že se ti to líbí! Ono to chce číst několikrát po sobě a asi se i vracet ke starým dílům, ale myslím, že by to mělo přispět k orientaci v terénu 🙂\nMimochodem toto je plán na příští díly (pořadí nemusí sedět, ale taková budou témata):\n– Válka v Sýrii (samostatný díl)\n– Blízkovýchodní křesťané\n– Kočovné národy Blízkého východu (Beduíni, atd.)\n– Menší monarchie Perského zálivu (Kuvajt, Katar, SAE)\n– Střední Asie jako šachovnice zájmů Turecka, Číny, Ruska a Íránu\n– Berbeři a další národy Sahary\nA pak teprve Afrika 🙂\nVýborně. Ad Berbeři a Beduíni a potom bude Afrika … zajímavé, já bych je dala do Afriky rovnou (nod)\nMaghreb podle mě není Afrika – podobně, jako Evropa není Asie, byť je na jednom světadílu. Maghreb bych klidně zařadil – když už ne pod Blízký východ (kam bych třeba ještě Libyi a Tunisko dal), tak minimálně na přechod mezi BV a Afriku. Politicky, historicky, etnicky a po všech dalších stránkách Afrika začíná na jih od Sahary.\nDodám: na Sahaře se to láme cca na linii Timbuktu – Chartúm – Džibuti, takže třeba Etiopie je v pohodě zařaditelná tam i tam.\nfantastické FF!!! Konečne to mám v mozgu zatriedené-teda aspoň na chviľku.Večer si to dám aj s mojimi mapami zase .no pracujem,tak viac nič.\nI mně to začíná nějak splývat, hlavně ty moderní dějiny (do roku 1945 jsem se jakž takž orientovala). Navíc nechápu vztahy Libanon – Palestina. Je to to samé nebo je to něco úplně jiného nebo jedno je součástí druhého? Tady by to chtělo dovysvětlit (hod)\nTak mne napadá, až skončíš s Blízkým Východem, kam se posuneme? Bylo by škoda skončit s tímto politicko-dějepisným zeměpisem 😉\nJe to úplně něco jiného. Palestina = geografický pojem, bez hlubšího obsahu označující území mezi územím dnešního Iráku a Středozemním mořem. Podobně jako v Evropě třeba Pannonie, Iberie, Skandinávie, atd.\nToto území obývají Židé a Arabové, v menší míře pak (židovského vyznání) Samaritáni.\nLibanon je stát pojmenovaný po tom, jak místní (Kanaánci) označovali tu zemi před třemi tisíci lety, přičemž zatímco Kanaánce na území Palestiny nahradili Židé a Arabové, na území Libanonu zůstali a rozvíjeli se; Řekové je pojmenovali „Féničané“ a pod tím jménem byli známí i Římanům, kteří s potomky jejich exulantů válčili (punské války), než jejich stát (Kartágo) dobyli a zničili.\nAha … a proč byl z Libanonu vyhnaný Arafat s OOP, teda respektive proč byl v Libanonu? 🙁\nNebo se má Libanon k Palestině stejně jako Norsko ke Skandinávii? :O\nOOP se do Libanonu dostala spolu s palestinskou uprchlickou vlnou po Šestidenní válce, do té doby neměli palestinští Arabové s Libanonem prakticky nic do činění (kromě sympatie na ose libanonští sunnité – palestinští Arabové).\nLibanon se má k Palestině stejně jako Švédsko k Balkánu v letech 1991-1995… tedy místo z jiné geografické oblasti, kam odešlo hodně uprchlíků, aby tam pokračovali do značné míry ve svých politických aktivitách; Srbové, Chorvati i Bosňáci ve Švédsku nikdy úplně neopustili vazby na politiku, jaké měli v době odchodu.\nNo vida, už je mi to jasné. Díky za vysvětlení.\nA jinak až skončíme s Blízkým východem (a je toho ještě hodně k pokrytí), přesuneme se do subsaharské Afriky 🙂\nYgo, Andy má velké plány – budeme tu děsně vzdělaní 🙂 A mě to těší, protože ze zpráv má člověk pocit, že tenhle kus světa je jedna velká nepřátelská vybuchující poušť. Je to stejně klamné, jako jiná klišé. A když člověk trochu pochopí, co se tam děje (i když je to často z našeho pohledu opravdu příšerné), jací lidé tam žijí a kde jsou kořeny vleklých konfliktů, tak\na) je méně manipulovatelný propagandou\nb) možná uvidí jinak i dění ve vlastní zemi – i u nás jsou kousky historie, se kterými jsme se pořád nevyrovnali, hlavně proto, že si ty kousky historie neumíme na rovinu pojmenovat a popsat\nSuper! Já nejprve myslela, že půjdeme na východ. A ne, my jdeme na jih – a jak říkáš, tam je to pro nás (nebo aspoň pro mne) Terra inkognita a His sunt leones (rofl)\nPrávě proto tam jdeme 🙂 Je tam spousta zajímavého vývoje, o němž nemají lidé v Evropě ani ponětí; úspěšný boj s chudobou a silný rozvoj ve Rwandě a Etiopii, čínský kolonialismus, Východoafrická unie a její efekt, relativně slušný rozvoj v Mozambiku a Botswaně kontra té katastrofě v Zimbabwe; slušná situace v Namibii a Somalilandu, aktivity aš-Šabábu v Somálsku, spolupráce Etiopie a Džibuti a první solidní železnice autenticky pro africké potřeby, studená válka mezi Etiopií a Eritreou, emancipace Berberů v Maghrebu (byť to úplně není subsaharská Afrika), a tak dále, a tak podobně, těch témat je tam bezpočet 🙂\nA teďka ty povodně tam nedávno… (ne, dělám si nepěknou legraci, omlouvám se – ono v Keni teď nedávno asi po třech letech naprostého sucha zapršelo a byly z toho obrovské povodně. My o tom nevěděli, synovi to psala + poslala fotky jeho kamarádka, která tam pracuje).\nJinak k té poušti, to je dobrá poznámka – málokdo u nás ví, že třeba Libanon je zelený jako severní Itálie a na hoře Libanon je sníh; stejně jako že se na Golanských výšinách v zimě lyžuje, nebo že hned na kraji Teheránu jsou vysoké hory s rozsáhlými lyžařskými středisky, popřípadě že velká část Íránu je zelená s normální vegetací. My si to často představujeme jako poušť od Atlantiku po Čínu, ale ono je to i z přírodního hlediska strašně rozmanité.\nTo jsem četl, že když projedu celý Írán od severu k jihu, od východu k západu je to z pohledu přírody a klimatu jako bych projel celý svět\nA nejznámější externí-Libanonec je Jamie Farr alias Maxwell Q. Klinger (mm)\nJo! Ten mě napadl hned – a s tím jeho nosem naprosto odpovídá popisu fénického obchodníka z mých mládežnických dobrodružných knih 😀\nOT – Četl jste taky někdo od Makowieckého Příhody Řeka Melikla a Tři útěky z Korintu?\nIjá, kdysi před padesáti lety (chuckle) . A chystám se – jako novopečená důchodkyně – na opakování.\nJinak – Andy, moc děkuji za tento cyklus. I když bych měla spoustu doplňujících otázek, vždycky se v dalším pokračování některé z nich dočkaly vysvětlení, takže většinou čekám, jak se dané věci dotkneš dál.\nDnešní díl mi vyvrátil jedno moje historické klišé a špatně pochopené souvislosti. Byla jsem totiž přesvědčená, že Féničané = Kartágo, původní sídlo, odkud působili po Středomoří … a ono bylo zatím kolonií. Tím se mi vysvětlilo hodně záhad – prostě kamínky zapadly do mozaiky.\nNejsem anonym, jen ňouma.\nTak oni byli etnicky Féničané, ale byl to zcela nový stát, který založili lidé, kteří utekli před íránskou okupací; a protože byli šikovní, Kartágo bylo pro Řím až příliš nepříjemnou konkurencí, na rozdíl od fénických měst v původní domovině (Libanonu), proto také ten odlišný přístup vůči nim ze strany Říma.\nA jinak klidně se ptej, rád zodpovím 🙂\nJinak taky i Salma Hájková, teda pardon, Hayek, prý je (nebo minimálně její rodina) taky odtamtud.\nMě zase napadla Blanka Matragi, ta se provdala a žila v Libanonu.\nDíky moc. Musím to číst pečlivě a vracet se, mnoho pro mne nových informací a co nás toho ještě čeká 🙂\nPokud by si někdo chtěl procvičit zeměpis, doporučuji\n„slepé mapy“ https://online.seterra.com/ a z jazyků si vybrat angličtinu, je tam větší výběr.\nA ještě jeden filmový krasavec https://cs.wikipedia.org/wiki/Keanu_Reeves\nMusím se přiznat, že já patřím mezi ty, kdo řekli – Féničané? Jako fakt? 😀 Opravdu jsem to nevěděla, protože jako obvyklý produkt našeho školství vím o starověkých dějinách podstatně víc, než o čemkoliv současném 😛\nJinak je zase vidět, jak to spolu místní zvládali, dokud se jim do života nezačaly míchat „mocnosti“, které je pak kvůli svým zájmům roztrhali k nepoznání.\nHizballáh je průser… nenapadá mě jiné označení.\nNejvětší sranda na tom je ta, že pro tyhle národy (například Izraelci, Íránci, Libanonci, Kurdové, Asyřané, Koptové), stejně jako pro Číňany nebo Japonce je náš starověk vlastně dost nedávná historie, která je jaksepatří živá a dodnes pořádně ovlivňuje jejich identity, politiku a podobně; pro nás je nesmírně obtížné si to představit; člověk to trochu pochopí teprve tehdy, když se setká s kulturou podstatně mladší, než je ta naše a s jejich reakcí na naše „staré“ dějiny. Tak, jak si Američané často připadají u nás, pokud jde o pojetí času, my si připadáme tam.\nUf, dost se v tom ztrácím, musím to přečíst ještě jednou….\nMůj bratranec se ženou uskutečnil dvě cesty do Izraele a při minulé navštívil i Libanon. Já po takových zážitcích příliš netoužím, ale fotky měl fakt krásné\nTo ale museli letět přes třetí destinaci, protože mezi Libanonem a Izraelem není žádné přímé spojení; ba co víc, Libanon nepouští do země nikoho, u koho najdou, že byl v Izraeli. Nicméně ono to není nebezpečné; více nebezpečí hrozí v některých hojně navštěvovaných světových metropolích, než v Bejrútu…\nBože, omlouvám se, bylo to asi Jordánsko. Jak to, že z Izraele nesmí do Libanonu?? Ani turisté?\nNe, hranice je zavřená a nejsou žádná přímá spojení, ani po zemi, ani letecky ani lodí.


Jak vstávat brzy ráno – návyk č.1 – Looklin\nDíky tomu, že máme poslední dobou s Lukym více času, tak jsme se zkusili zamyslet sami nad sebou. Stálo nás to několik hodin povídání si o nás a rozebírání našich povah. První momenty byly ve znamení menšího stěžování si jeden druhému. Postupně jsme se ale dopídili k závěru, že musíme jít sami do sebe a něco změnit. Žili jsme pořád s tím, že to nějak dopadne, nějak se to zlepší, nebo dokonce vyřeší. Omyl, samo se nic neudělá. V koutku duše to víme, ale doposud pro nás bylo pohodlnější všechno odsouvat na zítra, příští týden, nebo až na další měsíc. Poslední kapka, která spadla do pomyslného poháru, přetekla v momentě, když jsme se podívali na seznam úkolů, které jsme si napsali a skoro žádný z nich nebyl dotáhnutý do zdárného konce. Řekli jsme si “A dost! Teď to pevně uchopíme do vlastních rukou”. V ten moment jsme, ale nevěděli jak přesně začít. Proto jsme si přečetli několik článků, jak se s tímto problémem vypořádat. První předsevzetí, nebo spíše návyk, je naučit se vstávat časně ráno.\nPoznámka pro ty, kteří jsou na tomto blogu poprvé a zajímá je, jak to, že máme tolik přebytečného času. Momentálně jsme na Novém Zélandu, kde strávíme rok cestováním a samozřejmě prací. První měsíc jsme si vyhradili na pochůzky po úřadech, koupi auta, hledání práce a plánování naší trasy po ostrovech.\nVraťme se tedy k tématu ranního ptáčete. Všude jsme se dočetli, že nové návyky si uchováte tím, když si jich do začátku nenaberete příliš a když u nich vydržíte déle jak 30 dní. Tak to zkusíme.\nNaším prvním návykem, který bychom si chtěli osvojit na celý život je vstávání v 6:00 ráno. Je to pro nás těžké a nepohodlné, ale je to výzva, kterou oba chceme dotáhnout do konce. Neradi bychom totiž zmeškali krásné chvilky při východu slunce, zlatou hodinu (která je nejlepší pro focení a natáčení), a to jen kvůli tomu, že si rádi pospíme. To je přece hloupost! Přečetli jsme si pár rad, které jsme vzápětí sami na sobě vyzkoušeli.\nUrčili jsme si čas vstávání\nJelikož jsme na to byli dva, tak jsme nejdříve museli najít kompromis na kolikátou natáhnout ten protivný budík. Netrvalo dlouho a shodli jsme, že budeme vstávat v šest ráno. Pokud bude potřeba, tak si časem budík natáhneme o něco dříve, ale do začátku nám bude stačit si zvykat na 6:00.\nSepsali jsme si proč chceme vstávat brzy\nMyslím si, že pokud člověk chce něco dělat, tak musí vědět proč to dělá. Když studujete vysokou školu, tak to děláte proto, aby jste dostali práci v oboru, který vás baví. Když chodíte do práce, tak to děláte proto, že za to dostanete zaplaceno. Když pravidelně cvičíte, tak proto, že vás to dělá šťastným. My jsme se rozhodli vstávat brzy hned z několika důvodu. Chceme mít delší a produktivnější den, chceme se cítit lépe a hlavně chceme při cestování po Novém Zélandu zažívat krásné momenty při rozbřesku. Filmaři a fotografové milují tzv. zlatou hodinu. Slunce je v ideálním sklonu, proto fotky a záběry z této denní doby vypadají mnohem lépe. Zlatá hodina není jen časně ráno, ale i při západu slunce. To nás ale neodrazuje od toho si přivstat. Rádi bychom zachytili krásy Nového Zélandu jak při ranní, tak při večerní zlaté hodině. A asi největší motivací pro nás byli naši rodiče, kteří celý život vstávají brzy ráno.\nRozhodně Nezůstávat v posteli\nPokud se vám podaří rozlepit oči, tak rozhodně nezůstávejte v posteli. Moje metoda je následující:\nHned jak utiším budík, tak se snažím otevřít oči, většinou je to boj. Pokud jsem stejně odhodlaná vstát, tak raději vylezu z postele. Většinou mi bývá zima, proto mám u postele nachystanou teplou mikinu a otevřu okno. Čerstvý a chladný vzduch mi pomůže se rychle dostat ze spánku a zahnat myšlenky, že bych se ještě vrátila do pelechu.\nJe důležité mít parťáka\nNe nadarmo se říká “Ve dvou se to lépe táhne.” Je to velká pravda. Jednou jsem já ten tvrďák co donutí Lukyna vstát a podruhé je to právě on, kdo mi dodá motivaci vstát a nelenošit.\nPlán na ráno\nBez plánu na další den jsme byli prostě namydlení. Po ránu nám to moc nemyslí a většinou si nepamatujeme, co jsme si předešlý večer naplánovali na další den. Proto si píšeme seznam úkolů, které chceme stihnout. Ráno, když vidíme kolik máme úkolů, víme, že musíme vstát a začít je plnit.\nLukyn měl skvělý nápad, psát si poznatky z každého rána. Zavedl si tedy poznámkový blok, kde si píše postřehy, pocity a někdy i vtipné momenty z našeho vstávání. Ze začátku naše rána nebyla zrovna veselá. První víkend jsme si dokonce zapomněli zapnout budík, nebo jsme ho neslyšeli, a tak jsme spali o pár hodin déle, než bylo v plánu.\nSe svolením Lukyna se s vámi podělím o jeho poznámky za prvních šest dní.\nAsi v půlce třetího týdne jsem měla velkou krizi. Pořád se mi blbě vstávalo a odpoledne jsem byla tak unavená, že jsem si musela jít lehnout. Přepadali mě myšlenky, že to prostě nikdy nezvládnu a nikdy se nenaučím vstávat brzy ráno. V ten moment mě zachránil Lukyn. Dodal mi ztracenou sílu a motivaci to nevzdávat.\nTohle je jen začátek naších změn. Doufám, že to zvládneme a budeme spokojení sami se sebou. Momentálně jsme na dobré cestě, ale pořád není jednoduché ráno vyskočit z postele a hned fungovat.\nMěsíc a půl na Novém Zélandu\tJak jsme začali pracovat na Novém Zélandu


Polsko - přírodní, historické a technické perly severu (nejen pro fotografy) - Cestovní kancelář iGo s.r.o.\nCesta do krajiny písečných dun, do míst, kde lodě plují po souši, Gdaňsku a dalších UNESCO míst\nSłowiński Park Narodowy se rozkládá na severu Polska při pobřeží Baltského moře. Zajímavá geologická minulost spojená s ústupem skandinávského ledovce, pravidelné mořské proudy a vanoucí větry, vytvořily naprosto jedinečnou surrealistickou krajinu písečných dun, pobřeží Baltu bičovaného větry a hlubokých lesů v bezprostřední blízkosti sladkovodních jezer. Vydejte se s námi na unikátní dobrodružné fotografické putování za krásami zdejší krajiny. Projdeme se po mořském pobřeží a vystoupáme na jedny z největších písečných dun v Evropě, které postupně pod svým povrchem pohřbívají kmeny a větve stromů. Na pobřeží nám budou dělat společnost hlavně rackové a jespáci. Okusíme poklidnou večerní atmosféru turistického městečka Łeba, která se stane naší základnou a ochutnáme vynikající mořské ryby. Navštívíme také hanzovní město Gdaňsk (UNESCO), perlu polského severu, jenž na nás dýchne unikátní atmosférou historického přístavního města, které v sobě mísí prvky pruské a slovanské architektury. Projedeme se lodí po světově unikátním Elblaském plavebním kanále, kde lodě „plují“ po souši. Navštívíme i památky zapsané na Seznamu světového dědictví UNESCO - středověký křižácký hrad Malbork a Toruň, rodné město M. Koperníka.\nZájezd vedený zkušeným průvodcem, profesionálním fotografem a lektorem bude organizován jako fotografický workshop s lehkou turistikou a poznáním krásných a unikátních míst, na němž si na své přijdou začínající i zkušení fotografové. Lektor vás naučí ovládat váš fotoaparát a předá své praktické zkušenosti s nastavováním fotoaparátu při fotografování různých scén. Večer po západu slunce posedíme nad nafocenými snímky a budeme diskutovat o tom, co se nám povedlo a co bychom mohli příště udělat lépe. V popředí našeho zájmu bude zejména krajina písečných dun, zdejší unikátní fauna a flóra a atmosféra přístavních měst a tržišť na severu Polska.\nPodmínky vstupu: Polsko\nPasové a vízové povinnosti, zdravotní podmínky: Polsko\n10.05.2022 - 15.05.2022 od 15 881,- Kč Doprava: auto, van / Počet dní: 6\nplavbu lodí po Łebsko jezero\nplavbu po Elblaském kanále\nRáno odjezd z ČR do polského přístavního městečka Łeba.\tRáno odjezd z Hradce Králové přes Prahu a Ústí nad Labem na sever Polska do přístavního městečka Łeba. Ubytování na dvě noci. Večerní procházka městem a fotografování při západu slunce.\nPobřeží Baltu, písečné duny a koruny uschlých stromů\tKrátká plavba lodí po Łebsko jezero. Možnost návštěvy muzea raket Wyrzutnia Rakiet. Parádní procházka po pobřeží Baltského moře s uschlými stromy a pařezy. Pozdní odpoledne se západem slunce na jedné z největších písečných dun v Evropě. Návrat na ubytování za tmy. Délka fotografické vycházky asi 15 km.\nGdaňsk jako na dlani (UNESCO)\tRáno přejezd do přístavního města Gdaňsk, kdysi bohatého hanzovního města řádu německých rytířů. Ubytování na jednu noc. Odpoledne a večer fotografování jedinečné architektury a atmosféry historického přístavního města, v němž se snoubí prvky germánské architektury s typicky slovanskými stavbami, kostely a hanzovními domy v přístavu.\nZOO a Elblag, město na vodě\tDopoledne návštěva ZOO v Gdaňsku, která je největší zoologickou zahradou v Polsku, vyfotíme si slony, žirafy, zebry, hrochy, tygry, lvy, opice a mnoho dalších zvířat.. Následuje přejezd do městečka Elblag, které leží v nejnižší nadmořské výšce v Polsku. Ubytování na jednu noc. Večerní a noční fotografování v historickém centru.\nPlavba po souši a křižácký hrad Malbork (UNESCO)\tPřejezd k nedalekému Muzeu Elblaského plavebního kanálu. Dvouhodinová dopolední plavba po světově unikátním plavebním kanále, kde lodě na vzdálenosti asi 10 km překonají výškový rozdíl kolem 100 m pomocí speciálních svážných drah a vagónů. Odpoledne zastávka u uhrančivého středověkého křižáckého hradu Malbork (UNESCO), který je největší cihlovou stavbou na světě. Dojezd do Toruně (UNESCO), rodiště M. Koperníka. Ubytování na jednu noc.\nRodiště M. Koperníka - Toruň (UNESCO)\tDopoledne prohlídka Toruně, rodného města M. Koperníka. Zahájení přesunu do ČR. Návrat přes Prahu do Hradce Králové v pozdních odpoledních nebo večerních hodinách.\nDOPRAVA: 9-místné vany, trasa HK - Praha - Polsko, Polsko - HK - Praha, průvodce může být řidičem\nUBYTOVÁNÍ: penzion nebo hotel, převážně dvoulůžkové moderně zařízené pokoje s vlastním sociálním zařízením, na ubytování je dispozici wifi.\nSTRAVOVÁNÍ: v ceně ubytování je snídaně podávaná formou bufetu (začíná 2. den a končí 6. den), obědy a večeře si zajistíme v místních restauracích či stáncích s rychlým občerstvením, druhý den na oběd si bude potřeba vzít jídlo z domova. V Łebě, v Gdaňsku, Elblagu, Malborku i Turoně jsou prodejny potravin.\nVSTUPNÉ: vstup do muzea raket (14 PLN), vstup do ZOO v Gdaňsku (30 PLN), další vstupy jsou nad rámec programu 1 PLN (Polský Zlotý) = 5,72 CZK\nV květnu může být na pobřeží Baltského moře chladno a větrno. Doporučujeme vzít s sebou teplé, neprofukavé a nepromokavé oblečení a dopředu sledovat předpověď počasí (ideálně srovnat předpovědi počasí na několika meteorologických serverech, např. www.yr.no, https://www.meteoblue.com/cs/ nebo https://www.accuweather.com/). Do vyhledávače stačí zadat některých z názvů našich destinací uvedených v programu. Půjdeme po mořském pobřeží a v písku. Vystačíte si tak se sandály (dle počasí) nebo lehkými trekovými botami. Ujdeme asi 15 km s minimálním převýšením. Doporučujeme vzít i pláštěnku nebo pončo pro případ deště. Zdržíme-li se na fotografických lokalitách do tmy, oceníte baterku nebo čelovku.\nDOPORUČENÁ FOTOGRAFICKÁ VÝBAVA: Fotoaparát s dostatkem nabitých baterek, nabíječku a paměťové karty. Pokud vlastníte zrcadlovku s výměnnými objektivy, bude se vám hodit nějaké širší ohnisko (např. 17 – 50 mm), ale oceníte i telezoom (např. 70 – 200 mm a delší). Dále doporučujeme přibalit čištění fotografické optiky, která zvláště na písečných dunách dostane zabrat. Fotografickou techniku uložte do kvalitních transportních pouzder, případně batohu. Stativ bude výhodou při snímání ranních a večerních scén a při použití těžkých teleobjektivů. Vyplatí se nafocené v mnohém unikátní a vzácné snímky průběžně zálohovat. Pokud máte vlastní notebook, můžete si ho vzít s sebou. Lektor vám ochotně poradí, jak rychle a efektivně třídit a zálohovat nafocené snímky v programu Zoner Photo Studio X.\nPENÍZE: Nezapomeňte na dostatečnou hotovost v EUR nebo v PLN. V obchodech a restauracích se dá obvykle platit kartou.\nvyberte 10. 05. - 15. 05. 2022\nPřírodní, historické a technické perly\nNárodní park, 3x UNESCO, Baltické moře


Názory k článku Xfce 4.16pre2 přibližuje finální vydání, GCompris vydal po 20 letech verzi 1.0 - Root.cz\nRoot.cz » Stalo se » Xfce 4.16pre2 přibližuje finální vydání, GCompris vydal po 20 letech verzi 1.0 » Všechny názory\nNázory k článku Xfce 4.16pre2 přibližuje finální vydání, GCompris vydal po 20 letech verzi 1.0\n23. 11. 2020 9:22\nJá myslím, že GCompris je boží, ale vždy jsem na vážkách, jestli až dítěti budou 2 / 3 / 4 ... vůbec ten počítač dovolit. Určitě tu jsou někteří, kdo toto již museli rozhodnout. Podělíte se o zkušenosti?\n23. 11. 2020, 09:22 editováno autorem komentáře\nJá jsem na vážkách. Na jednu stranu znám dobře argumentaci lidí, co jsou zastánci dobře pojatého používání techniky s menšími dětmi a určité myšlenky dávají smysl. Na stranu druhou máš ale lidi jako Martin Stránský, podle kterých to omezuje skutečný rozvoj. Zatím jsme k tomu děti nepustili (starší je ~5,5 roku).\n23. 11. 2020 18:33\nJe to věc osobního rozhodnutí, zda chce mít rodič z dítěte člověka nebo robota. Z hlediska psychomotorického vývoje je základní osou postup od chůze k mluvě a od mluvy k myšlení. Základem je tělo a fyzické dovednosti, bez kterého se nerozvine správně řeč ani myšlení. Proto by malé děti měly myslet fyzicky (odtud význam pohybových her např. pro následné matematické schopnosti apod.). Z toho odvozuji, že dítě by mělo mít hlavně kontakt s reálným člověkem a s reálným světem (nikoli virtuálním).\nPrakticky to vidím tak, že výpočetní technika a předškolní věk k sobě nepatří, první stupeň pak jen v omezené míře. Na druhém stupni se může dítě učit používat výpočetní techniku již samostatněji - jako doplněk k ostatním činnostem. Pro programování a abstrakci je dítě psychicky vybaveno až po cca 14 roce. Pro tyto pozdější činnosti - např. zmíněné programování - je možné a vhodné dítě připravovat ale již dříve, nikoli ovšem tak, že dítě sedí u počítače! Dá se to provést např. tak, že dítě píše návody nebo popisem řídí jinou skupinu dětí, která má provést určitý úkol (existují na to zajímavé hry). Do určité míry tyto postupy integruje např. Hejného metoda nebo waldorfské školství. Získané dovednosti jsou tímto postupem zakotveny ve fyzickém světě a současně jsou pak použitelné obecněji - široce přesahují rámec matematiky nebo dokonce výpočetní techniky. Mají např. přesah do sociálních dovedností, ovládání mluvy a obecně mezilidské komunikace.\nTakže se dá říct i tak, že jsem principiálním odpůrcem přehnaného zavádění počítačů do výuky a vidím lepší způsoby, jak dítě rozvíjet a vzdělávat.\nPS: Samostatnou kapitolou je výuka fyziky za použití simulací. To podle mne vede k zásadnímu oslabení intuice pro fyziku. Co nejvíce fyziky by mělo být vyučováno pomocí pozorování přírodních jevů a pomocí pokusů, které si děti za vedení učitele samy připraví. Se simulacemi by se nemělo začínat dříve, dokud si je žák není schopen naprogramovat sám (tj. ve střední škole a výš). Toto se dá myslím doložit i historicky, kde je vidět, jak klíčové objevy vznikají - často pozorováním chyby či nesrovnalosti v nějakém systému. Simulovaný systém chyby nevykazuje, je nepřijatelně redukcionalistický a jako takový nemůže rozvíjet schopnost pozorování, indukce/dedukce, cit pro realitu, dimenze, čas a všechny další klíčové schopnosti. Takže simulace pro děti - to opravdu raději ne.\n24. 11. 2020 9:02\nVidím, že to máte dost nastudované. Taky nejsem příznivce vztahu děti + počítače a spíš jsem čekal, že mi to někdo vymluví :). Věřím, že na tom co píšete něco bude, ale nechci vidět ten brutální sociální tlak na dítě, když mu v zásadě umožníte PC používat až na 2. stupni. Tohle je vážně složitá problematika, až to vypadá, že ať rodič udělá cokoliv, tak je to nějak špatně.\n24. 11. 2020 9:13\nMě by zajímalo, jaký je váš názor na pohádky a hry. Možná mě budete považovat za hrozného rodiče, ale vetšinou po obědě synátorovi něco pustím, abych si mohl v klidu dát kafe.\nMě osobně pasivní sledování filmů/seriálů třeba večer příliš nebaví. Radši si v takovou chvíli pustím nějaké RPG atd.\nTak jsem si říkal, že bych mohl zkusit i synovi něco najít. Samozřejmě nechci, aby u toho seděl celý den, ale prostě zatím co si já piji kafe, on si může hrát.\nVždycky jsem měl pocit, že aspoň trochu aktivní odpočinek je lepší než pasivní, ale zase si má taky odpočinout...\n24. 11. 2020 13:47\nPokud si dobře vybavuji, tak jsou studie na to, že když dítěti reálně čtete pohádku, tak je to rozvíjí poměrně hodně, zatímco když jim jen pustíte nějaký záznam, nerozvíjí je to prakticky vůbec.\nAsi i proto naše dcerka chce ze školky chodit "pospa" když je tam skvělá paní učitelka, co jim po obědě čte pohádky z knížky, zatímco když je tam ta líná paní, co jim pustí nějakou MP3 přes telefon, chce chodit domů rovnou "po o". Protože MP3 je fakt na hov......\n24. 11. 2020 17:49\nDoplním svůj názor na pohádky a sociální tlak z důvodu odstřižení.\nOdstřižení má smysl do 3 let, kdy se dítě socializuje především v rodině a tím pádem zde žádný sociální tlak ani nevzniká - alespoň pokud je rodina kompletní a funkční. Do 3 let potřebuje dítě rodiče, bezpečné prostředí, přírodu. Techniku opravdu nepotřebuje.\nV předškolním a školním věku se už dítě může s technikou stýkat - pokud to má rodič vyřešené, nebude mít pravděpodobně problém ani dítě. Co to ale znamená, že to má rodič vyřešené? Musí rozpoznat, co technika s dítětem dělá! Zda nesupluje primární poznávání a mezilidský kontakt. Musí bezprostředně vidět, jak technika ovlivňuje vnímání, myšlení a cítění dítěte. To u dospělého zase předpokládá, že vliv techniky musí poznat sám na sobě. Jde zde de-facto o sebeterapeutickou dovednost, kterou si musí rodič osvojit, aby ji mělo dítě od koho převzít a aby mohl rodič na dítě také kompetentně dohlédnout. Bavím se tu o všech podobách virtuálních zážitků (pc, telefon, tablet).\nVelké množství dětí má dnes lehce autistické rysy nebo lehkou formu hyperaktivity (ADHD) a tam je potřeba být velmi pozorný, protože se dá mnoho pokazit. Shrnuto a podrženo: Pod dohledem kompetentního dospělého nemusí technika škodit. Pokud je však dítě technice nechané napospas, je téměř vždy problém.\nOhledně pohádek jde o to, že předškolní dítě se primárně učí nápodobou. Dítě se de facto učí následovat duševní i fyzické procesy rodiče. S postupem věku si je pak osvojuje samo a tím se více osamostatňuje. Nápodoba je nejúčinější při bezprostřední fyzické přítomnosti dospělého. Toto je dokonale popsané např. u nejmenších dětí (včetně fyziologických procesů, které to doprovází). Takže pokud rodič při vyprávění pohádky imaginuje, dítě to dělá také. Tím se učí od dospělého neporovnatelně víc, než jen faktický příběh. Tímto způsobem získá základ pro morální jistotu a věcné myšlení v pozdějším věku (bez bohaté imaginace nelze pořádně myslet). Shrnuto a podrženo: Nejlepší je, pokud rodič umí vyprávět pohádky sám sobě a zpaměti je pak vypráví naživo dětem. Pokud si navíc nastuduje např. u Junga, o čem pohádky vlastně jsou, tím lépe. Dítěti to samozřejmě nevysvětluje, tato úroveň poznání je určena výhradně dospělým.\nPříběhy mají ostatně velký potenciál i v pozdější výuce.\n24. 11. 2020 18:17\n>> Mě osobně pasivní sledování filmů/seriálů třeba večer příliš nebaví. Radši si v takovou chvíli pustím nějaké RPG atd. Tak jsem si říkal, že bych mohl zkusit i synovi něco najít.\nCestu musí najít každý sám a dítě to musí rodičovi věřit. Tj. rodič musí být důvěryhodný. Já sám samozřejmě také nejsem schopen vždy vyprávět. Nicméně radši pustím rozhlasovou pohádku než film, protože při poslouchání dítě více imaginuje (vizuální podobu si samo vytváří). Pohádky vybírám převážně klasické, kde je kvalita prověřena. A koukám, zda to dítěti dělá dobře - mám na to nějaké poznávací znaky. Někdy jdou děti ven anebo dostanou nějaký úkol. Aby děti hrály hry nechci, dokud si je samy nenaprogramují (a na to mají ještě zatím dost času). Jako děti chráním před jinými problematickými vlivy (alkohol, drogy), chráním je i před přehnaným virtuálním opojením. Techniku je učím používat, ne se jí bavit. Takto jednoduše to chápu. Věřím, že jim to celoživotně pomůže.\n24. 11. 2020, 18:20 editováno autorem komentáře\nMyslím, že vám to vymluví děti.\nS telefonem se naučí zacházet - prostě to okoukají, a nejspíš jim sami ten telefon do ručičky dáte, aby řekli ahoj babičce. Následuje to, že zvonící odložený telefon dítě zvedne (zvlášť, když u kontaktu třeba té babičky máte obrázek), pak přijde na to, jak přepnout hovor na FaceTime.\nMezi tím dostane od dědečka Duplo vláček, který se řídí kostkama vloženýma do kolejí (od dvou let), za nějaké dva roky dojde na řízení přes aplikaci - to má dítě zhruba 4 roky.\nJasně, že běhá po lese a šermuje klackem, staví z Lega, jezdí na koloběžce, čte s rodiči knížky... ale telefony, tablety, počítače jsou součástí našeho života a děti od toho neodstřihnete.\nNo a když k tomu přidáte nějaké léčebné procedury (třeba náběh na astma, takže každý den musí půl hodiny inhalovat) - jak u toho to dítě udržíte, zvlášť, pokud to není jedináček? Něco mu pustíte, třeba dětskou hru na telefonu nebo tabletu.\nOstatně, za našeho mládí se tyhle debaty vedly o televizi, o generaci-dvě dřív o biografu - u Foglara symbol prázdného života.\nS tím souhlasím, ale televize nezpůsobí to, že po Vás díte chce kupovat nějaké autíčko či vylepší do nějaké androidí hry za 2 stovky. Je to boj :)\nJe to boj, a jak věk nabývá dvojciferného čísla, boj přituhuje.\nJá už mám dobojováno - se střídavými úspěchy/neúspěchy, teď bojuje dcera s vnoučky (2 a 4 roky).\nAle tyhle věci jsou součástí života, dost dobře od toho děti odstřihnout nemůžete. Jasně, že by si rádi sedli s hrou v tabletu, ale když s nimi jdete třeba vystřihovat strašidelné masky, tak po tabletu ani nevzdechnou.\nAno, vývoj běží dál, ale to neznamená, že musím děti bez rozmyslu vystavit všem novinkám, se kterými ani dospělí nemají dost generačních zkušeností. Biograf je čajíček v porovnání s tím, co se na nás valí dnes. Dítě bych u inhalace udržel vyprávěním - moje děti milují, když jim vyprávím, co jsem dělal v jejich věku. Není problém, aby hodinu poslouchaly nebo si se mnou povídaly. Naopak počítač dokážou samy zaklapnout s tím, že tyhle blbosti vidět nemusí (youtube, reklamy...).\nMoje děti mají povolenou hodinu denně u obrazovek. Je na nich, co si vyberou, jestli pohádku, nebo nějakou hru na ČT déčku, jestli se budou koukat/hrát půl hodiny ráno a půl večer, nebo celou hodinu v kuse. Zakázat jim to úplně je podle mně blbost, protože počítače jsou všude, a budou všude. Povolit jim to libovolně (jak by chtěly) nelze, protože to omezuje jejich vývoj.\nNeboli podle mně není důvod jim to úplně zakazovat, ale (jako se vším) nemůžou dělat jenom to co chtějí. A děti pak pravidlo vezmou za své a nemají problém vstát od obrazovky nebo počítače, protože už uplynula jejich hodina. Zatím jsou v první třídě, a obvykle se po škole stíhá hraní si venku na hřišti, dělání úkolů, hraní si s rodiči, koukání/počítač, a večer čtení pohádky v posteli. Nevím jak tohle bude fungovat později.\n26. 11. 2020 21:24\nPřesně tak, toto je v základu zdravý postoj. Je tam stabilní pravidlo, sebekontrola, dohled zkušenějšího, a hlavně: Rodič to má sám nějak uchopené, což dítě nevědomky přejímá. Dítě sice pravidlo časem poruší, ale to je taky důležitá zkušenost a prostor pro další růst.


Čokoládový dort se švestkami a oříšky recept\nČokoládový dort se švestkami a oříšky recepty, které budete milovat. Vyberte si ze stovek receptů na Čokoládový dort se švestkami a oříšky, které se vám budou snadno a rychle vařit. Připravte si ingredience a můžete se pustit do vaření Čokoládový dort se švestkami a oříšky. Užijte si objevování nových porkrmů a jídel z nejlepších Čokoládový dort se švestkami a oříšky receptů z čech i ze světa. Dobrou chuť!\n12. leden 2015 Poté vmícháme kokos, mák a ořechy a osladíme podle chuti. Kaši podle potřeby naředíme ... Podáváme ji teplou, posypanou oříšky a kokosem. ... Amarantová kaše se švestkami a mákem ... Buchta se skořicí, čokoládou a oříšky. Moučník s čokoládou\nDort pečený bez mouky, tedy vhodný i pro lidi s intolerancí lepku. ... Kakaový bezlepkový dort se sušenými švestkami nakrájíme a podáváme jako vynikající moučník při různých ... Banánovo-čokoládový koláč s ořechy a sušenými švestkami.\nZměklou Heru našleháme s cukrem, solí a vejci. Do pěny vmícháme mouku s kakaem, skořicí(nemusí být) a kypřícím práškem. Těsto rovnoměrně rozetřeme do ...\nRecept na sladkou pochoutku z ovoce a čokolády. Vareni.cz - recepty, tipy a ... Vsypeme čokoládu s ořechy a švestkami a opět promícháme. Předehřejeme si ...\nJeště teplý tvarohový táč polijeme čokoládovou polevou jako ozdobu cik cak, vsákne se a ... Upekla jsem, aleneměla dost švestek, přidala jsem ještě meruňky.\n1 kg, švestek ... Předehřeju si troubu na 180 °C. Švestky vypeckuju, rozkrojím je napůl a slupkou dolů je rozprostřu na těsto, aby ... Čokoládové vajíčko Krteček.\n30. říjen 2010 Ozdobíme šlehačkou nebo bílou čokoládou (osvědčila se mi bílá Milka, ... Zdroj: Apetit - další dort pro čokoholiky (všechny sachery a jim ...\nRecept na muffiny se sladkým překvapením. Vareni.cz - recepty, tipy a články o vaření.\nVynikající koláč plný švestek, rozinek a oříšků. Vareni.cz - recepty, tipy a články o vaření.\n9. listopad 2013 Moučník s čokoládou, brusinkami a oříšky ... nasekaných lískových oříšků: 2. varianta: Přidat k základní směsi : +: 2 PL kakaa: + švestky, rebarboru, meruňky nebo jablka / sezonní ovoce/ .... Tvarohový dort s hruškami a oříšky ...\n12. duben 2013 Pro inspiraci jsem dala do jedné části směs sekaných oříšků a dvě lžíce datlového ... Třetí část jsem ochutila pokrájenými švestkami, rozinkami namočenými přes noc v javorovém čaji a na kousky nasekané hořké čokolády a lžíci skořice. ... Překladač mi to přelož\nCelý koláč zasypejte rozdrcenými oříšky a zakápněte medem. Pečte asi 45 minut nebo dokud nebude povrch dozlatova opečený. Prima tip: K vaření i k jídlu vám ...\n15. září 2013 6 bílků: 150 g sušeného ovoce: 100 g různých druhů oříšků: 50 g hořké čokolády: 200 g polohrubé mouky: 150 g moučkového cukru: 100 g ...\nSuroviny. Čokoládová drobenka: - 200 g polohrubé mouky: - 100 g cukru krupice: - 2 žloutky: - 50 g strouhaného kokosu: - 50 g mletých oříšků: - 2 lžíce kakaa ...\nkachní prsa na hribkach\nkolÁČe s majolkou\nlančmíd z králíka\novesne livanecky bez kynuti\njak zatoit unku na chlebek\npiškot bez pšeničné mouky a vajec\nmekke medove pernicky z hladke i celozrne zitne mouky\nmekke medove pernicky z celozrne zitne mouky\nnakládané vepřové řízky z trouby\nkuřecí se syrovou\nkoláš s mascarpone


Co nového ve škole? | Základní škola Praha-Lipence\nDva měsíce utekly jako voda a je tu začátek nového školního roku. Ten letošní rok 2012/2013 bude pro mnohé jiný než ty předchozí, protože některé věci, které po mnoho let běžely v poklidu a stále ve stejném duchu, budeme nyní dělat trošku jinak. Ne že by dřív nefungovaly nebo se dělaly špatně, ale prostě jen proto, aby fungovaly ještě o trochu lépe.\nCo se ve škole změnilo během prázdnin?\nNa první pohled nedošlo ve škole k žádným změnám. Ani ve skutečnosti se vlastně v budově nedělo nic mimořádného, a tak se může zdát, že jediné, co se za dva měsíce změnilo, jsou cedulky s označením tříd na dveřích jednotlivých učeben. Ve skutečnosti se ale během prázdnin pracovalo dost pilně.\nUčitelé na dovolené\nUčitelé sice trávili zdánlivě klidnou a dlouhou dovolenou, ale mnozí z nich doma doháněli resty, které během roku odkládali kvůli své práci, někteří se učili pracovat s programem pro interaktivní tabuli, aby ji mohli začít při výuce používat, a většina z nich byla poslední dny před nástupem do práce myšlenkami ve škole a v duchu spřádali plány, co letos udělají jinak, aby je práce bavila. Kantořina totiž vůbec není jednoduchým povoláním. Kdo si někdy vyzkoušel, ví, o čem mluvím, a dá mi za pravdu, že ty dva měsíce dovolené vůbec nejsou přehnané. Pro mladého nadšeného učitele bývají většinou příliš dlouhé, protože se těší, jak s dětmi bude dělat to, co se ve škole naučil nebo si sám vymyslel. Čím je ale člověk starší, tím déle času potřebuje na všechno. Déle trvá to, co jsme dříve zvládli raz dva, déle se hojí rány po těle, delší dobu zabere i regenerace duševní. A tak zatímco někteří se po náročném konci školního roku těší na ten další už po čtrnácti dnech, jiní se bez myšlenek na školu obejdou déle. Všichni ale musí koncem srpna pocítit takové mírné těšení před novým školním rokem, protože pokud to tam není, je to špatně a je nejvyšší čas změnit povolání. Bez toho (pro někoho nepochopitelného) nadšení se tahle práce totiž dělat nedá. A pokud se dělá i přesto, se to pozná. Podle posledního srpnového týdne, ve kterém učitelé nastoupili do práce, soudím, že nikomu ze stávajícího pedagogického sboru nic takového nehrozí, protože všichni tam tu jiskru v oku měli a s chutí se pustili do přípravy dalšího školního roku.\nSprávní zaměstnanci, to jsou školnice, kuchařky a uklízečky. Ne že by ostatní zaměstnanci nebyli „správní“, ale tito se starají o správu budovy, a proto jsou „správní“. Ach, ta čeština… Tak ti všichni se během prázdnin střídali ve škole a na svých rajónech řádili ještě důkladněji, než se dá stihnout za každodenního provozu během školního roku. Práci navíc jim přidělali v jídelně, kde se kvůli instalaci evidenčního systému strávníků tahaly kabely, a tak se trošku do zdí sekalo a vrtalo.\nJako každý rok se opravovalo všechno, co se za rok porouchalo. Od rozbitých židliček přes školní lavice až po žaluzie, které kdosi neopatrnou manipulací v průběhu roku poničil. Opravovat se muselo v obou učebnách vedle družiny, protože něco tu není v pořádku a došlo k utržení začišťovacích lišt kolem podlahové krytiny. Nové lišty sice centimetrové trhliny schovají, ale přístavba zřejmě pracuje dál …\nProvést se musely i opravy zednické, protože jako většina starých škol i ta naše bojuje s vlhkostí, a tak se opravovaly odpadané kusy omítky v hlavní budově a pak se malovalo. Stejně jako v minulých letech jen to nejnutnější, protože vymalování celé školy není o tisících ani desetitisících, ale o statisících. Tak snad za rok …\nNakonec se ale všechno stihlo a škola je uklizená, v jídelně se všechen nerez blýská a vše je připravené na nový školní rok. Na první pohled tedy opravdu nic mimořádného. Všímavý pozorovatel ale nepřehlédne pár zdánlivých maličkostí …\nVšímavému pozorovateli neunikne jakási obrazovka v prostoru před šatnami druhého stupně, hned vedle okénka vedoucí školní jídelny. Je to terminál, na kterém si budou děti moci vybírat z nabídky dvou obědů, kterou jsme pro ně připravili. To je asi největší změna, která je pro školáky připravena. Ty další nebudou vidět na první pohled, ale věřím tomu, že budou pro všechny zúčastněné stejně užitečné a příjemné: hromadná objednávka sešitů pro děti, platby akcí formou záloh, jiný způsob výuky volitelných předmětů na druhém stupni a další. O všem, co nás tento rok čeká, se dozví rodiče na první třídní schůzce. Rodiče dětí z 1. tříd ji zvládnou hned v pondělí 3. září od 9 hodin, ostatní rodiče zveme na středu 5. září. V 17:00 začnou třídní schůzky ve 2.-5. třídách, od 17:30 ve třídách druhého stupně.


Listopad 2020 | Asenior.cz\n30. listopadu 2020 Úžasná Bára 0\nProbudila jsem se dnes uprostřed noci s utkvělou myšlenkou, která mi nedala spát. Všechny mé nejbližší kamarádky mají normální nebo malé nosy. Některé dokonce nosíky titěrné, v drobných hubených obličejících. Já mám silný rovný nos, prostorově výrazný. Proč zase musím vybočovat z řady? Říká se,…\n30. listopadu 2020 Sabina Nielsen 0\n29. listopadu 2020 Sabina Nielsen 0\n28. listopadu 2020 Úžasná Bára 0\nKdybyste věděli, že uspějete, do čeho byste se v životě pustili? Co byste udělali jako první? Žít tak, jako by nic nebylo nemožné, je fascinující návod k naplnění života. Jenže automatický kritik v naší hlavě je silnější než pud sebezáchovy. Neblázni, ztrapníš se. Selžeš. Přijdeš…\n27. listopadu 2020 Úžasná Bára 0\nBlog, zvláště ten autorský, deníkový, je taková brána do duše. Sdílím tady veřejně řadu svých pocitů, zážitků, nápadů, zkušeností. „Jako bych s tebou mluvil nedávno,“ shrnul pocity mnoha pravidelných čtenářů Tom, který stál u zrodu těchto stránek a který mi vylepšuje statistiku čtenosti z USA….\n26. listopadu 2020 Justýna Malásková 0\nMáme pro vás novou soutěž o poukaz v hodnotě 1 000 Kč na překrásné skleněné ozdoby značky Irisa. Jak se zapojit? Komerční spolupráce\n25. listopadu 2020 Úžasná Bára 0\nPodle nosa poznáš kosa. A podle zvuků poznáš, jestli jsi doma. Schválně, vyzkoušejte si to! Lehněte si se zavřenýma očima a nechejte někoho chodit to bytě či domě a dělat různé věci. Poznáte podle sluchu, která dvířka otevírá, kdy lupne rychlovarná konvice, jaký zvuk vydá zavírající se okno,…\n24. listopadu 2020 Úžasná Bára 0\nJsem člověk, který strašně nerad plýtvá energií. V podstatě jedu v úsporném režimu a když je třeba, tak se hecnu a vydám krátkodobě spoustu sil na něco konkrétního. Pak se osprchuju (skutečně nebo jen pomyslně) a vrátím se do klidu. Toto kolečko se, bez sprchování, opakuje za den mnohokrát. Potřebuju nejprve přemýšlet…\n23. listopadu 2020 Úžasná Bára 0\nTak přišel první mráz. Ty dva nejkrásnější muškáty, které mi včera bylo líto ostříhat a zazimovat, jsou teď pokryty jinovatkou a jejich krása zamrzla v němé výčitce. Mně je taky zima a dalších pár měsíců bude. A koho to zajímá? Jo dřív, to bývávaly jiné…\n22. listopadu 2020 Úžasná Bára 0\nV některých novinách z posledních dnů jsem viděla článek o Alzheimerově chorobě. Chtěla jsem si ho pak přečíst, ale zapomněla jsem, v kterých novinách to bylo, a už jsem ho nenašla. Vím, zní to jako začátek otřepaného vtipu, ale je to čistá pravda Prolistovala jsem…\n21. listopadu 2020 Úžasná Bára 0\nVnímaví čtenáři blogu již dávno pochopili, že můj vztah ke sportu je ambivalentní. Zpocení svalnatí lidé mě děsí, míčové hry nesnáším od dob vybíjené, kdy mě letící balon zezadu narazil do hlavy, má hlava se pohnula vpřed a narazila na žebřiny, které se pohnout odmítly. Jízda na kole…\n20. listopadu 2020 Úžasná Bára 0\nMnohokrát už jsem psala o svém obdivu k lidem, kteří chodí světem jako sluníčka s úsměvem pro každého, i když mají právě zánět okostice a pračka jim zničila novou podlahu. Lidi, kteří mají pořád dobrou náladu a vždycky si pro vás najdou pár milých slov. Ty krásné, laskavé…\n19. listopadu 2020 Úžasná Bára 0\nDnes sedám před prázdnou stránku a píšu automatický text. Tedy nepřemýšlím, nedumám, nepřipravuju si žádné argumenty pro žádnou stranu, protože není téma, nejsou strany, je jen klávesnice, Word a já. Píšu bez přemýšlení, co mne napadne. Protože, řekněme si upřímně, každý den zlaté vejce nevysedíš,…\n18. listopadu 2020 Úžasná Bára 0\nKdyž máte velký dům jako my, můžete schovávat velkou spoustu věcí. Nepotřebných je většina, uznávám, a také se snažím v nestřeženém okamžiku velké množství oblečení recyklovat darováním nebo vyhozením. Část dočasně nepoužívaných věcí se neustále stěhuje mezi bytem a půdou, kde zapadne všudypřítomným prachem, případně sklepem,…\n17. listopadu 2020 Úžasná Bára 0\nMusím konstatovat, že s rostoucí chutí psát ztrácím chuť číst. Ne, že bych nečetla, naopak. Čtu, čtu, ale nemám z toho žádný požitek. Přitom čtení knih byla odjakživa poslední záchrana, jak uniknout realitě a nechat se s každým řádkem unášet do světa příběhů a fantazie. Jsem obložena…\n16. listopadu 2020 Úžasná Bára 0\nZačal listopad, můj nejméně oblíbený měsíc roku. Abych předešla obvyklým splínům, které se mě drží jako zlomyslná tma, rozhodla jsem se zavzpomínat na různé veselé historky, které jsem zažila a dosud o nich nikdy nenapsala. Nevím, jestli jich bude více, ale tuto jsem optimisticky očíslovala…\n15. listopadu 2020 Úžasná Bára 0\nGoogle Analytics přináší zajímavé informace o čtenářích tohoto blogu. Křivka čtenosti prudce stoupá vzhůru, pak se řítí k zemi. A pak zase pomalu šplhá k rekordům stejně jako teplota na teploměru, toho pod mou paží i toho na okně. Ještě zajímavější jsou údaje o zemích světa, odkud si někdo Úžasnou…\n14. listopadu 2020 Úžasná Bára 0\nSystém malých záchytných bodů se mi osvědčil právě v dobách, kdy se člověku všechno sype pod rukama a na obzoru není žádný svítící maják naděje. Těšit se na letní plavbu Karibikem, asi bych si i po šlápnutí do hovna zpívala. Ale v diáři jsou jen samé povinnosti a lehkomyslně (kdysi dávno) slíbené akce,…\n13. listopadu 2020 Úžasná Bára 0\nVěděla jsem, že ten den přijde. Den blbec. Den, kdy je všechno prdelí ke zdi, jak říkala moje babička. Den, kdy se systematicky hromadily špatné zprávy až do nočního výbuchu, kdy jsem andělovi ve dveřích urazila jedno křídlo. Ze vzteku, z pocitu bezmoci, marnosti. Co se děje?…\n12. listopadu 2020 Úžasná Bára 0\nDnes slavím se svým mužem 29 let společného života, což je naprosto neuvěřitelné. Ne proto, že bychom snad spolu vydržet nemohli. Ale proto, že jsme se brali teprve nedávno. Svatební den plný neuvěřitelných situací jsem už dříve popsala v jedné své povídce. Pokud…\nVOŇAVÁ SOUTĚŽ: Předvánoční pohoda díky nádhernému bytovému doplňku\nChcete si doma vykouzlit předvánoční pohodu? VYHRAJTE ručně vyrobenou SVÍČKU zasazenou do jedinečného ČESKÉHO KŘIŠŤÁLU, která vám provoní domov. 🕯 Jak vyhrát? ✅ Do komentáře k tomuto příspěvku 👉 https://www.facebook.com/asenior.cz/posts/171803301290728nám napište, který další výrobek od Radua crystal z našeho článku…\n11. listopadu 2020 Úžasná Bára 0\nŽivotní zkušenost mi velí, že na dovolenou, přátelství či soužití jsou 3 osoby nevhodné. Vždycky budou dva proti jednomu, ať už se poměr sil přelévá mezi vznikajícími a zanikajícími dvojicemi spojenců jakkoliv spravedlivě. My jsme tři i v rodině a věřte mi, že vím, o čem mluvím, respektive píšu….\n10. listopadu 2020 Úžasná Bára 0\nBrno prostě buď máte rádi nebo ne. Já jsem ho ráda neměla, a teď ho ráda mám. Myslím Brno, ne cestu do Brna nebo cestu ucpaným Brnem, to je čisté utrpení. Ale když už tam jsem, tak jsem tam ráda. V Brně se může…\n9. listopadu 2020 Úžasná Bára 0\nUmíte ještě psát rukou? A píšete psacím, nebo tiskacím písmem? Ptám se, protože mě to opravdu zajímá. Velká část lidí už ťuká jen do klávesnice počítače nebo do svého mobilního telefonu. Ano, občas jsme nuceni se ručně podepsat, třeba na úřadě. Ale nic víc. Bez pera…\n8. listopadu 2020 Úžasná Bára 0\nKolik máte fotografií svých praprarodičů z doby jejich mládí? Na kožešině od fotografa, od prvního přijímání, sváteční rodinnou fotku, možná portrét ze školního tabla a pak svatební fotografii. Pár malých momentek z dovolené, na kterých ani lupou nepoznáte, kdo je kdo. Když se někde objeví fotografie z vašeho města z počátku století,…\n7. listopadu 2020 Úžasná Bára 0\nMoje osobní Výzva#365, roční countdown, je snahou zachytit myšlenky jednoho roku života a snažit se najít v sobě Úžasnou Báru. Opakuji to jen pro ty, kteří se ke čtení dostávají až teď a třeba netuší, o co go. Každodenní psaní krátkého blogu snad dá v součtu roku pořádný kus…\n6. listopadu 2020 Úžasná Bára 0\nJsem člověk mazlivý. Na lidi, které mám ráda, se vrhám bez zábran. Ráda se objímám, těší mě doteky a pohlazení, jsem vyloženě kontaktní typ. Nejsem ovšem na hlavu padlá a respektuju, když si někdo naopak drží fyzický odstup, navzdory dlouholetému vřelému vztahu. Jsou prostě lidé mazliví a lidé nemazliví….\n5. listopadu 2020 Úžasná Bára 0\nřiznávám, nemám talent ke hře na klavír. Trápila jsem se v lidušce nekonečně dlouhých šest let s minimálním výsledkem. Nakonec paní učitelka, snad ne mým výraznějším přispěním, zemřela, a já jsem za klavír nesedla ke cvičení už nikdy v životě. Oč horší hráč, o to nadšenější jsem posluchač. Nejraději mám…\n4. listopadu 2020 Úžasná Bára 0\nPřestože jsem zrozena v zemském znamení Býka, jsem vodní živel. Miluju vodu ve všech skupenstvích. Dnešní píseň Hradišťanu je krásná a třeba vám trochu osvěží dnešní den. Když milujete plavání a nesnášíte davy lidí, a nejste zrovna příznivec domácích bazénů, které seberou vodu ze studny vám…\n3. listopadu 2020 Úžasná Bára 0\nPůvodním záměrem mé výzvy #365 bylo psát tak dlouho, dokud mi to psaní zase nepůjde. Jako bych chodila každé ráno běhat a po roce uběhla maraton jako nic. S tím rozdílem, že když běháte, nikdo nemusí vidět, jak to bolí, jak komicky vypadáte…\n2. listopadu 2020 Úžasná Bára 0\nRozšiřování slovní zásoby je pro textaře nezbytností. Chytáme zajímavá slova mezi řádky románů, v odborných statích i na internetu. Nečekané osvěžení ale může přinést i obyčejný katalog zásilkového obchodu. Při podrobnějším studiu produktů jsem zjistila, že si některé nabízené barvy ani neumím představit. Tak schválně, jak jste…\n1. listopadu 2020 Úžasná Bára 0\nKdyž básník Jan Skácel pojmenoval jednu svou sbírku Smuténka, našel slovo, které pro každého z nás znamená něco trochu jiného. Smuténka za nás smutná se občas vynoří i v mém životě. Prostě najednou vám na duši sedí zvláštní tíha, aniž by byl nějaký objektivní důvod k tesknění či…\nTak to vypadá, že hledám první berličky, jak svou výzvu celoročního psaní blogu každý den