Zápisník - Handtooled Wrap, ultra 180x230 cena od 610 Kč - Srovname.cz\nSrovnání cen » Knihy, filmy, hudba » Knihy » Kalendáře » Srovnání cen Články o Recenze Napsat recenzi pro Informace o Poradna Zápisník - Handtooled Wrap, ultra 180x230\nProdukt Zápisník - Handtooled Wrap, ultra 180x230 neprodává žádný obchod s kamennou pobočkou. Zobrazte si všechny obchody nebo zkuste podobné produkty.\nProdukt Zápisník - Handtooled Wrap, ultra 180x230 nemá žádný obchod skladem. Zobrazte si všechny obchody nebo zkuste podobné produkty.\nProdukt Zápisník - Handtooled Wrap, ultra 180x230 neprodává žádný obchod s možností platby kartou. Zobrazte si všechny obchody nebo zkuste podobné produkty.\nHartley & Marks Paperblanks - Handtooled - ULTRA - linajkový -\nDo obchodu » Zápisník - Handtooled Wrap, ultra 180x230 Martinus.cz\nSpecifikace Zápisník - Handtooled Wrap, ultra 180x230\nPaperblanks - Handtooled - ULTRA - linajkový - od authora a nakladatelství v kategorii za skvělé ceny na e-shopu Martinus.cz ... a dál?\nPorovnat ceny Zápisník - Handtooled Wrap, ultra 180x230\nZápisník - Handtooled Wrap, ultra 180x230 - parametry\nZápisník linkovaný. Velikost 180x230 mm, desky ze 100% recyklovatelného materiálu zhotovené v Evropě. Ručně vázaný s tkanou záložkou a vnitřní kapsou. Speciálně upravený hladký povrch stránek skvěle absorbuje inkoust a vysoká neprůhlednost papíru snižuje jeho prosvítání. Zápisník je zabalen v ochranném obalu a opatřen snadno snímatelným štítkem. Kolekce Old Leather - struktura staré kůže Kolekce představuje styl vázání knih z období renesance, kdy byly rukopisy opatřeny bohatě zdobenými obaly z jemné marocké kůže, ručně vyráběné ve zlatě s listovými motivy. Tento ornamentální styl byl přinesen do Evropy přes vzkvétající obchodní cesty z Dálného a Středního východu a propůjčil knižní vazbě novou živost a lehkost, které se u středověkých rukopisů nevyskytovaly. Nadčasové krásy těchto uměleckých děl jsou přeneseny do současnosti v podobě jemně opracované vazby. Výhodná nabídka Paperblanks - Handtooled - ULTRA - linajkový - od Hartley & Marks v kategorii Filmy, knihy, hry | Knihy za cenu 482,00 Kč!


Jupiter ve znamení Panny: význam, důležitost a osobnostní rysy | Alai\nJupiter ve znamení Panny: význam, důležitost a osobnostní rysy\nBy admin 15 prosince, 2021 Leave a Comment on Jupiter ve znamení Panny: význam, důležitost a osobnostní rysy\nJupiter ve znamení Panny: význam a důležitost\nJupiter v Panně: Osobnost\nPozitivní vlastnosti Jupitera v Panně\nNegativní vlastnosti Jupitera v Panně\nCo znamená Jupiter ve znamení Panny? Tito lidé si dávají záležet na jakémkoli úkolu, kterého se ujmou, a dokončí ho k dokonalosti\nPrvek a kvalita: Země & Mutabilní\nHlavní osobnosti s Jupiterem v Panně: Klíčová slova pro Jupiter ve znamení Panny: Produktivní, Harmonický, Pomocný, Léčivý, Prozíravý, Morální\nKlíčová slova pro Jupiter ve znamení Panny: Produktivní, Harmonický, Pomocný, Léčivý, Prozíravý, Morální\nKlíčová slova pro Jupiter ve znamení Panny: Klíčová slova pro Jupiter ve znamení Panny:\nDíky svému smyslu pro detail znamení zvěrokruhu Panna často vyniká v každém novém projektu, který dostane na starost. A Jupiter v Panně umocňuje jejich silnou pracovní morálku a přísný morální kodex. Na věci jdou pomalu, aby je zvládli hned napoprvé. A díky jejich perfekcionismu si jich vždy všimnou a znovu si je vyberou.\nMůžete mít vztah k jinému živlu, než jaký je živlem vašeho slunečního znamení / znamení zvěrokruhu. Udělejte si tento podrobný osobnostní kvíz o čtyřech živlech, abyste tomu porozuměli.\nPanny, známé svou analytickou myslí, dělají štěstí tím, že přijímají náročné úkoly a řeší složité problémy. Jejich schopnost pokaždé přinést výsledky z nich dělá potřebné zboží. Díky Jupiteru v horoskopu Panny od ničeho neustoupí, dokud není úkol splněn. Jupiter se týká našich hodnot, věcí, které nám do života přinášejí štěstí, a našich cestovních preferencí.\nJupiter v Panně má rád co nejjednodušší věci. Rádi omezují všechny chaotické prvky, které by mohly zhatit jejich plán. A jsou ochotni vzít na sebe i náročnější úkoly, aby se ujistili, že budou dobře provedeny.\nJe to právě takovýto přístup k práci ve spojení s tak vysokými nároky, které přitahují štěstí a dobrý osud. A dokáží si ho udržet svou praktičností a vytrvalostí. Jsou hrdí na své racionální myšlení. Je to ten druh opatrnosti, který přináší výsledky s minimálními následky.\nVirgos si také cení dobrého vzdělání a budou se snažit získat o něčem co nejvíce znalostí, než se rozhodnou. To jim obvykle hraje do karet při výběru další příležitosti. Někdy však mohou přijít o velké odměny tím, že riskantní podnik vynechají.\nPříliš opatrná povaha Panny s Jupiterem v kariéře jim často neumožňuje chytit život za pačesy a vytřískat z něj každý gram bohatství a spokojenosti.\nV krizi však jejich zdrženlivý způsob vždy funguje. Jejich zvládnutí těžké situace slouží jen k tomu, aby přineslo praktičtější možnosti kariéry. Protože mají tak osvědčenou metodu, jak věci udělat, mohou zefektivnit i ostatní kolem sebe.\nA i když někteří mohou mít pocit, že Jupiter v Panně může být příliš kritický. Jednoduše se snaží zlepšit jakoukoli situaci, v níž se spolu s ostatními zúčastněnými osobami nacházejí. Jejich záměrem je vždy pomáhat, ne ubližovat.\nProtože jsou však na sebe se svým perfekcionistickým cítěním tak přísní, mají tendenci stejný přísný odsudek vztáhnout i na ostatní. A pokud se cítí zahlceni všemi projekty, kterých se ujali, mohou se jejich připomínky stát malichernými a nepříjemnými.\nJelikož Jupiter v Panně tak usilovně pracuje na tom, aby byl dobře zběhlý v čemkoli, co dělá, jeho vypilované dovednosti mu neustále přinášejí další příležitosti, které ho finančně zabezpečují. Na Panny nelze nic vytáhnout, takže se nikdy nenechají nachytat podvodníky. A jejich vkus je jednoduchý a vytříbený. Pokud jde o peníze od Jupitera v Panně, nepotrpí si na okázalé dárky. Více si cení praktičnosti než křiklavých cetek.\nA pokud jde o jejich přesvědčení, nikdo je nedokáže přimět, aby ochabli. Jejich smysl pro dobro a zlo je nejčastěji vyvinutý už v raném věku, i když se může s přibývajícími zkušenostmi mírně měnit.\nJupiter v Panně však ví, kdo jsou, a nikdo jim nemůže stát v cestě za tvrdou prací, kterou vkládají do všech aspektů svého života. Jejich nejbližší chápou míru úsilí, kterou vynakládají pro své blízké, a jistě ocení každý detail.\nHora Lagna pro předpovědi bohatství\nJupiter v horoskopu narození\n4 magické byliny\nZářijový narozeninový horoskop\nCo dělat, když někdo sdílí vaše akty\nJak dlouho trvá získat titul BSN?


Andrejak diary: 🏯 Việt Nam 2017 - proč, co, jak, s kým 🏯\n🏯 Hohohoooo, už je to tady! Dneska startujeme sérii článků o mém tripu do Vietnamu. Tak trochu doufám, že to nedopadne stejně jako s článkama o Peru a Bolívii, které mám ještě stále rozepsané v konceptech a nejsem schopná je dopsat (ostuda, já vím). Pokud by vás ale zajímalo aspoň to, co jsem dopsat stihla, tak to najdete tady, tady, tady a tady.\nDneska začneme takovýma těma základníma věcma. Tím, co je potřeba zařídit před odletem, co jsem s sebou vezla, kde jsem kupovala letenky, co mě překvapilo a co mě naštvalo :D. A taky vám samozřejmě ukážu už nějaké fotky, protože to samozřejmě zajímá lidi úplně nejvíc. Další články už budou přímo o těch konkrétních místech, která jsme navštívili :)\nTak jo, jdeme na to, ať to zbytečně neokecávám. Pěknou zábavu přeju a snad vám i dobře poslouží nějaké informace.\n- Do Vietnamu jsme se vydali ve třech a musím říct, že to byl ideální počet. Hotely naprosto běžně nabízely 3lůžkové pokoje, s jízdenkama jsme taky neměli problém a pro mě bylo i parádní, že když jsem potřebovala dopsat deník, udělat větší hygienu nebo prostě jen být chvíli sama, vyslala jsem kluky spolu ven :D\n- Cestovali jsme celkem tři týdny, v době od 13.4. - 5.5.. Vyšlo to parádně na plno svátků, takže kluci si v práci brali jen 14 dní dovolený (což je fakt pecka). Plno lidí to bere od severu k jihu. My jsme dojeli od severu jen do centrálního Vietnamu a zpět a myslím, že i tak jsme toho viděli celkem dost. Záleží prostě na člověku. Já jak moc nemusím obrovský vedra, tak se děsim, co by mě na tom jihu čekalo (včetně hmyzu, kterej úplně nenávidim :D).\nNaše trasa teda vypadala Hanoj-Ha Long-Lao Cai (Bac Ha, Sa Pa)-Ninh Binh (Trang An, Bich Dong)-Da Nang (Hoi An, An Bang)-Hanoj.\n- Letenky jsme kupovali přes www.letuska.cz, kde jsem vždycky našla to nejlepší jak cenově, tak na přestupy. Zpáteční letenka vyšla na 14 024 Kč s Turkish Airlines, takže přestup v Istanbulu. Turkish má super servis (jídlo naprosto boží!), ale tím, že letenky jsou hodně levné, tak s vámi popravdě poletí cokoliv (s náma zpátky letěl na palubě dokonce i pes). Chce to mít trochu obrněné nervy (opravdu obdivuju letušky), ale dá se to.\nLetiště v Istanbulu :) dalo se tu krásně spát :)\n- Špatnou zprávu mám pro cestující, kterým bývá špatně v dopravních prostředcích, protože tímhle směrem to prostě úplně neuvěřitelně hází. Turbulence jsme měli jak cestou tam, tak cestou zpátky (zpátky jsme dokonce letěli nějakou mega bouřkou), takže se furt natřásáte jak řízky na Vánoce. Cestou tam zvracela půlka letadla, cestou zpět už to bylo lepší, to jsme skoro všechno prospali. Let z/do Istanbulu do/z Hanoje trvá cca 9-11 hodin. Další cca 2 hodiny strávíte v letadle do/z Prahy.\n- POZOR! Turkish to dělají tak, že ve Vietnamu to berou rovnou i do Saigonu (Ho Chi Minhovo město), takže pokud letíte z Istanbulu do Saigonu, tak si dáte nejdřív mezipřistání v Hanoji. To samé zpět, pokud letíte z Hanoje do Istanbulu, tak si dáte mezipřistání v Saigonu. Plno lidí to proto dělá tak, že přilítne do Hanoje a odlítá pak z Ho Chi Minha.\n- Před cestou jsme tentokrát nezařizovali skoro nic kromě výměny peněz, zajištění pojištění a samozřejmě víz (doporučuji weby www.vietnamista.cz a www.severni-vietnam.cz, kde se dozvíte plno důležitejch informací včetně toho, kde zařídit zvací dopis :). Na osobu jsme pro jistotu vezli 1000 amerických dolarů, ale nakonec jsme mám pocit ani všechno neutratili. Pozor na bankomaty ve Vietnamu, některé vám dají pouze maximálně cca 3000 Kč, takže musíte dělat víc výběrů, což se fakt nevyplatí. Platí se dongama a kurz je 1 000 dongů = 1,111 Kč. V okamžiku se z vás proto stává milionář. Díky kurzu je hodně jednoduché přepočítávání peněz, akorát tam prostě máte o pár nul víc :D\nKuba milionář :D\n- V podstatě se vyplatí jet hodně nalehko, jelikož je ve Vietnamu všechno tak levný, že si věci můžete dokoupit. Já jsem nakonec vezla asi 2 tílka, 3 trička, 2 kraťasy a i tak mi přišlo, že toho táhnu zbytečně moc. Nakonec jsme nevyužili ani spacák, což původně bylo v plánu. No vlastně i tu krosnu samotnou jsem si tam mohla koupit :D. Kšiltovku tu seženete třeba za 50 Kč, batoh za 500 Kč. Čerstvé freshe nebo smoothies seženete i za 30 Kč, což si u nás ani nedokážu představit. Bagetu Bánh mi za dvacku, polívku Pho Bo za třicet atd. Tohle jsou teda ale ceny z ulice. V restauracích jsou ceny vyšší, pití za pade, jídlo za stovku i výš.\n- Překvapilo mě, že ve Vietnamu se asi vůbec nesolí. Všechno dochucují bylinkama, chili, česnekem. Dokonce ani u stolu v restauraci jsme kolikrát nenašli klasickou solničku a pepřenku. Taky do všeho cpou koriandr, což vám za chvíli začne lézt krkem (já už jsem to pak nemohla ani cejtit). Jí se klasicky hůlkama (ano i polívka Pho Bo nebo Bun Cha) a zaručuju vám, že během chvilky to budete dávat levou zadní. Rozhodně doporučuju ochutnat i jejich čaj a kafe. Já byla nadšená. POZOR! V Hanoji jsme bohužel narazili i na pečené psy. Sice je tu plno lidí chová stejně jako u nás jako domácí mazlíčky, ale stejně se tu prostě dál jedí.\nVýbornej čajíček :)\n- Ubytovávali jsme se klasicky přes booking.com. Bylo to nejrychlejší, výhodný a spolehlivý. Bydleli jsme v hotelech, guesthousech a homestayích a nikde se nám nestalo, že by byla plíseň, špína, nebo neochotný personál. Trochu horší to tady je s angličtinou, protože opravdu ani v luxusním hotelu kousek od naprosto turistickýho centra nemusí nikdo umět ani slovo anglicky. Nohama a rukama se ale domluvíte v pohodě :D. No a nebo to zkuste česky. Klukům se podařilo jet autobusem s řidičem, který se narodil v Čechách, takže si i pokecali :D.\n- V obchodech skoro nikde neuvidíte na potravinách cenovky, prostě jenom pak čekáte, co na vás vypadne při placení. Otázka How much? je sice super, ale pravděpodobně se stejně pořádnou cenu nedozvíte. V obchodech se suvenýry se často dá smlouvat. Pohledy se známkama do ČR jsem sehnala za 1 dolar/ks, což mi přijde docela slušný. Poštu jsme nakonec nehledali, nechali jsme pohledy poslat přes recepci na hotelu (a teďka doufám, aby vůbec došly :D).\n- Po Vietnamu jsme cestovali vlakem, což je asi úplně ten nejlepší způsob dopravy. Nejlepší je jet přes noc lůžkovým (soft bed), jelikož vzdálenosti jsou tu celkem velké, takže vám jedna cesta dá i na 8 a více hodin. Z Hanoje do Saigonu je to dokonce snad i 20 hodin. Sice to dost drncá, takže v ČR jsme si pak přišli jak v jinym světě :D, ale vyspat se tam dá. Záchody jsou taky dobrý. Vozy jsou klimatizovaný, během cesty rozvážejí jídlo i pití, které si můžete koupit. My jsme si zkusili cestu i vsedě na soft seat s místníma a jeli jsme 14 hodin vcelku. Tuto variantu už tolik nedoporučuju :D. Jízdenky jsme si kupovali buď sami na nádražích nebo si to nechali zařídit od hotelu, jelikož se několikrát stalo, že hotel nám stopil pasy na celej pobyt a bez pasu si nekoupíte ani prd.\nVlaky tu projíždějí středem města - doslova\n- Cestovat na kratší vzdálenosti a výlety se samozřejmě vyplatí na mopedu anebo na kole. My jsme to dali na kole a byl to super zážitek :D. Jinak mopedy jsou tady všude, jezděj si jak chtěj, jednosměrka nejednosměrka, červená, zelená, nezájem. Hlavně v Hanoji je to prostě mazec a přecházení silnice tady probíhá stylem "prostě běž a nekoukej doprava, doleva". Překvapivě to fungovalo, oni se prostě vyhnou :D. Čuměla jsem, co všechno se dá na motorce převážet, od lidí, přes nábytek až po prasata. Nic není problém. Holky tady jezdí s nohama na stranu, nohu přes nohu, vysoký platformy nebo podpatky, normálka :D. Jo a na motorku rozhodně doporučuju koupit roušku. Jinak se udusíte.\nParkoviště pro mopedy :D\n- Taky je dobrý si zjistit, kdy jsou ve Vietnamu prázdniny. My jsme to zrovna schytali, takže jsme museli i den čekat na jízdenky, byly plné hotely, turistický oblasti byly naprosto natřískaný a pláže taky. Vietnamci jezděj na prázdniny ve velkym, takže jede třeba 6členná rodina i s malinkatýma dětma.\n- Velký bacha si dejte na klimatizace. My jsme to odskákali angínou jako prase. Nejhorší je to v taxíkách, kdy v autě je cca 20°C a venku asi 35 :D. Taxikáři vám navíc skoro nerozuměj, takže domluva jak u blbejch :D. Vedro je tam jinak fakt velký, navíc je to taková ta klasická prádelna, takže máte furt pocit, že jsme ulepený. Popravdě si nedokážu představit jet do Vietnamu v létě. Mikinu jsme vytáhli snad jednou a to jenom u hranic s Čínou v oblasti Sapy.\nA to by asi pro začátek stačilo. Bližší informace asi budu psát pak přímo v článcích z určité oblasti, ale i tak, kdyby vás něco napadlo, chtěli byste se zeptat, tak není problém a pište do komentářů.\nDalší v pořadí bude přímo Hanoj, takže koho tahle metropole s 6 miliony lidma zajímá, tak se těšte.\nPeckovej start novýho týdne! :) Já už zas vymejšlim, kam bychom s Kubou v nejbližší době jeli :)\nVystavil andrejak diary v 8:47\nŽivotem po italsku 16. května 2017 15:33\nNa Vietnam nikdy nezapomenu a rozhodně se chci vrátit! Byla jsem tam minulý rok, taky jen na 14 dní, protože přítel nedostal více dovolené, ale i tak jsme si to maximálně užili. Začali jsme jako vy od severu k jihu a cestu v Hoi An ukončili, protože se nám to místo tak moc zalíbilo, že jsme tam nakonec zůstali více dní než jsme plánovali. Od ostatních, které jsme potkali během cesty jsem viděla fotky z jihu a vůbec mě to nemrzí, že už nebyl čas. Akorát snad tedy ty plvoucí trhy a povodí řeky Mekong, tam bych ještě ráda pak koukla :))\nandrejak diary 20. května 2017 22:13\nTak to moc ráda čtu! Já jsem taky ráda, že jsme skončili nakonec v tom centrálním Vietnamu, protože i tak těch zážitků bylo ažaž :) Hoi An mě bohužel docela zklamal, ale bylo to proto, že jsme zrovna samozřejmě vychytali ty prázdniny, takže všude bylo snad 100x víc lidí než normálně :D\nMarkéta 24. května 2017 15:50\nVietnam je v mým TOP 10, kam bych se chtěla podívat :) mamka si ho střihla loni na motorce s pár kamarádama a nemohli si ho vynachválit. Dovezla mi i tu jejich klasickou kávičku i s tím "vařítkem", mňam! Navíc vietnamskou kuchyni miluju, i s koriandrem haha!\nHezky napsané, těším se na další. A díky za milý komentář u mého článku :)\nandrejak diary 29. května 2017 17:10\nTy brďo, na motorce to muselo bejt něco :) a s tim kafem naprosto souhlasim, to bylo fakt luxusní :) já jsem si nakonec přivezla plicní embolii jsem zjistila :D v pátek mě hospitalizovali a dneska propouštěli. Opravdu super suvenýr :D


Oilatum Plus ~ příbalový leták, skupina, účinky\n0056718 ( )\n0046267 DRM BAL 1X150ML Přísada do koupele, Kožní podání\n0176779 DRM BAL 1X150ML Přísada do koupele, Kožní podání\n0056718 DRM BAL 1X20ML Přísada do koupele, Kožní podání\n0176777 DRM BAL 1X20ML Přísada do koupele, Kožní podání\n0056719 DRM BAL 1X500ML Přísada do koupele, Kožní podání\n0176778 DRM BAL 1X500ML Přísada do koupele, Kožní podání\nPříbalový létak OILATUM PLUS\nPřísada do koupele k zevnímu použití\nStiefel Laboratoires Ltd., High Wycombe, Velká Británie\nÚčinné látky : Paraffinum perliquidum 52,5 g, Benzalkonii chloridi solutio 12% 6 g,\nTriclosanum 2g ve 100 g roztoku\nPomocné látky : acetylovaný tuk z ovčí vlny, isopropylpalmitát, oleylalkohol,\nPrůhledný bezbarvý roztok olejové konzistence bez nápadnější vůně s antimikrobiálním, dezinfekčním a promašťovacím účinkem.\nOilatum Plus se používá k léčbě infikovaných ekzémů a ekzémů s rizikem infikování. Přípravek mohou používat dospělí, děti od 6ti měsíců, těhotné a kojící ženy.\nPřípravek nesmí být používán při známé přecitlivělosti (alergii) na kteroukoli složku přípravku. Není doporučeno používat u dětí mladších 6ti měsíců.\nPřípravek je obvykle dobře snášen. V ojedinělých případech se může vyskytnout zarudnutí, svědění nebo pálení pokožky. Jestliže se u vás po použití tyto příznaky objeví, poraďte se o jejich závažnosti s vašim lékařem nebo lékárníkem.\nInterakce s jinými léky nejsou známé. Při použití přípravku nepoužívejte mýdla nebo saponáty.\nOilatum Plus musí být před každým použitím naředěno vodou. Voda by měla být teplá (odpovídající teplotě lidského těla), ne horká. Přípravek velmi dobře kůži očisťuje a neměl by být používán s mýdlem.\nPoužívá se jednou denně.\nNedoporučí-li lékař jinak, používají dospělí 1 plné víčko obalu (10 ml) do 50 l koupele (běžná vana napuštěná do výšky 12 cm, do dětské vaničky (5 - 10 l) 1 ml roztoku (množství přípravku, které pokryje dno víčka). Koupel je nutno dobře promíchat.\nPonořte se na 10 - 15 minut do připravené koupele. Po koupeli jemně čistým ručníkem kůži osušte.\nU infikovaných ekzémů by se první zlepšení mělo dostavit během 3-5 dnů. Nedojde-li v této době ke zmírnění příznaků, nebo naopak dochází k jejich zhoršení v průběhu léčby, poraďte se s lékařem. Plný efekt se dostaví pouze při dlouhodobém (několikaměsíčním) používání přípravku. Při dlouhodobém použití používejte dle doporučení lékaře vždy, když se objeví příznaky infikování ekzému nebo 2-3 x týdně při preventivním použití. Dlouhodobé používání přípravku snižuje výskyt infekcí u ekzémem postižené kůže.\nZabraňte kontaktu neředěného přípravku a očí. Jestliže se neředěný přípravek dostane do očí, důsledně jej propláchněte čistou vodou. Přetrvává-li podráždění očí, vezměte lahvičku s přípravkem a navštivte lékaře.\nPři náhodném požití přípravku vypijte 1-2 sklenice vody nebo mléka. Při požití většího množství se poraďte s lékařem.\nOilatum Plus by se nemělo používat s mýdlem. O vhodnosti použití s dalšími léky, hlavně kožními, se poraďte s lékařem.\n20 ml, 150 ml, 500 ml\nÚčinné látky: paraffinum perliquidum 52,2g, benzalkonii chloridi solutio 12% 6 g,\nTriclosanum 2 g ve 100 g roztoku\nPřísada do koupele k zevnímu použití.\nČirý, světle žlutý, olejový roztok.\nLéčba infikovaných ekzémů a ekzémů s rizikem infikování\nOilatum Plus by mělo být před každým použitím zředěno vodou. Přípravek velmi dobře očišťuje kůži a neměl by být používán současně s mýdlem.\nKoupel: Přidejte 1 plné víčko (10 ml) do 50 L vody (hladina vody u běžné vany dosahuje výšky cca 12 cm ode dna).\nDětská koupel: Přidejte 1 ml přípravku (což je množství, které zakryje dno víčka)do dětské vaničky\n(5 l) a dobře promíchejte s vodou.\nPonořte se na 10 - 15 minut do připravené lázně, potom kůži jemně osušte čistým ručníkem.\nPoužívejte jedenkrát denně.\nOilatum Plus nesmí používat pacienti se známou přecitlivělostí na kteroukoli složku přípravku.\nPřípravek by neměli používat děti mladší 6ti měsíců.\nZabraňte kontaktu neředěného přípravku a očí.\nOilatum Plus by se nemělo používat s mýdlem.\nOilatum Plus je přípravek určený pouze k zevnímu použití. Jeho požití může vyvolat podráždění\ngastrointestinálního traktu se zvracením a průjmem. Zvracení může zapříčinit aspiraci. V případě náhodného požití neředěného přípravku podejte 1 - 2 sklenice mléka. Při požití většího množství přípravku by se mělo zvážit podání aktivního živočišného uhlí.\nV případě, že se neředěný přípravek dostane do očí, může způsobit jejich zarudnutí a slzení. Dostane-li se neředěný přípravek do očí, důkladně je propláchněte čistou vodou. Jestliže podráždění přetrvává, měl by se pacient poradit s lékařem, který zváží případné specializované vyšetření očním lékařem.\nNení vhodné současně používat mýdlo. Jiné interakce nejsou známy.\nNejsou žádná omezení pro použití přípravku Oilatum Plus během těhotenství a při kojení.\nV ojedinělých případech se může vyskytnout zarudnutí, svědění a pálení pokožky.\nNa základě způsobu podání je intoxikace prakticky vyloučena.\nBenzalkonium chlorid a triklosan jsou účinné antibakteriální látky s prokázanou účinností proti mikroorganismu Staphyloccocus aureus, který je patogenem infikovaných ekzémů.\nLehký tekutý parafín se běžně používá k léčbě ekzémů. Má zjemňující a ochranný účinek, protože vytváří na kůži okluzivní mastný film ve stratum korneum. Tento film zabraňuje zvýšenému odpařování vody z kožního povrchu, zajišťuje hydrataci a promaštění.\nVzhledem k typu přípravku je tento bod bez významu.\nPreklinická data jsou vzhledem k typu přípravku bezvýznamná.\nadeps lanae acetalytus, isopropylis palmitas, alcohol oleicus, lauromacrogolum\nDo 25 stupňů C.\nHDPE Plastiková lahvička, příbalová informace, papírová skládačka\nVelikost balení : 20 ml, 150 ml, 500 ml.\nOilatum Plus musí být před každým použitím naředěno vodou. Koupel je nutno dobře promíchat.\nPřípravek velmi dobře kůži očišťuje a neměl by být používán s mýdlem.\nKoupel má být teplá (odpovídajcí teplotě lidského těla), ne horká. Po koupeli je třeba kůži osušit\njemně čistým ručníkem.\n7.DRŽITEL REGISTRAČNÍHO ROZHODNUTÍ\nStiefel Laboratories Ltd., High Wycombe,Velká Británie


I na Vrchlabsku už fungují domácí hospicové služby |\nI na Vrchlabsku už fungují domácí hospicové služby\n(ČB 5/2016) Naprosto plný byl v pátek 1. dubna odpoledne sál Divadelního klubu ve Vrchlabí – a nebylo to vůbec díky aprílovým žertíkům. Veřejnosti se tu totiž poprvé oficiálně a slavnostně představil tým domácího hospice Duha Vrchlabí ve složení MUDr. Jana Michlová (lékařka), Jana Janhubová (zdravotní sestra) a Alena Johnová (dobrovolná sociální pracovnice), který vbrzku doplní ještě jedna zdravotní sestra.\nVrchlabský domácí hospic vzniká jako pobočka letos sedmiletého domácího hospice Duha Hořice. Podpořit „narozeninovou oslavu“ své vrchlabské dcerky tak přijeli i zakladatelé hořické Duhy – Jana Sieberová s manželem Pavlem. Hospicové partě požehnal pomocný biskup a generální vikář královéhradecké římskokatolické diecéze Msgr. Josef Kajnek a moderování celého programu se ujal farář našeho sboru br. Petr Chlápek, který bude v hospici pracovat coby dobrovolník – duchovní správce.\nSpráva hospice je velmi ekumenická – hospic má zázemí na vrchlabské katolické faře, duchovním správcem je evangelický farář, zakladatelka Jana Michlová je členkou našeho sboru a řada dobrovolných pomocníků se rekrutuje jak z evangelického sboru, tak z katolické farnosti. A největší poklad nakonec – vrchlabské kolegyně přijela podpořit také zakladatelka hospicového hnutí v Česku MUDr. Marie Svatošová. Mimochodem právě ona ukázala (a asi to nebylo aprílem), že i v hospicovém prostředí se daří dobrým vtipům, které dokážou dostat celé divadelní sály „do kolen“.\nDomácí hospic Duha ve Vrchlabí bude rozhodně potřebovat i vaše modlitby a vaši podporu. Zdravotní pojišťovny jeho služby zatím platit nebudou, a tak bude finanční únosnost záviset hodně na štědrosti dárců (podle Pavla Siebera je hořická Duha na donorech závislá z 95 %!). Pokud chcete a můžete pomoci, číslo účtu je 229 308 919 / 0300, nutný je variabilní symbol 54301 (pouze příspěvky s tímto VS půjdou do Vrchlabí).\nPředchozí příspěvekKrajané ve východní Evropě: Krásný pohřeb Niny ZlatníkovéDalší příspěvekRajsky v Rajské ulici


Klavírista Chicago 14. kapitola | Stmívání FF - web pro autory FanFiction\nKlavírista Chicago 14. kapitola\n08.02.2011 [11:00], jeanine, ze série Klavírista Chicago, komentováno 8×, zobrazeno 1787×\n„Co tady chcete?“ syčel na ně Edward.\n„Kdo je to?“ špitla jsem Alice. Ta se na mě jen starostlivě podívala.\n„Bellu Blackovou!“ řekl důrazně ten nejvyšší upír.\nV kapse jsem nahmatala mobil a rychle jsem poslala Leah stručnou zprávu: „Venku, upíři, pomoc!“ Nebála jsem se prozrazení, protože v těchhle končinách se moc lidí takhle pozdě nepohybovalo. Buď byli doma anebo zalezlý v baru.\n„Jen přes mou mrtvolu!“ bránil mě Edward.\n„Víš, že to pro nás není takový problém, Edwarde!“ shodila kápi z hlavy malá, drobná dívka.\n„Jane, to je nesmysl. Nijak nás neohrozila!“ oslovila ji jménem Alice. Takže je znají.\n„Tohle posuzují jiní, Alice!“ odsekla jí. „Vydáte ji, nebo ne?“\n„Ne!“ křikl s důrazem Edward. Já jen doufala, že si Leah smsku přečetla a přijde nám na pomoc.\nEdward se najednou skácel k zemi a svíjel se v bolestech. Padla jsem k němu na kolena a snažila se mu nějak pomoct, ale nešlo to. Jako by ho to zabíjelo zevnitř.\n„Dost, přestaňte! Tady jsem,“ vystoupila jsem před ně. „Dělejte si se mnou, co chcete, jen ho nechte být!“ křičela jsem se slzami v očích.\n„Felixi!“ dala jediný rozkaz, ta malá blondýnka. Edward se přestal svíjet a pomalu se zvedal na nohy. Sotva ke mně ten vysoký upír vykročil. Rozrazila Leah dveře baru. Všichni se otočili jejím směrem. V dalších minutách se seběhlo všechno strašně rychle. Leah utrhla hlavu jednomu z upírů, pak se složila k zemi, jakoby nevěděla o světě. Proměnila jsem se taky a snažila se pochytit, co s ní je. Edward s Alice se vrhli na toho vysokého upíra a Jasper skočil po blondýnce, která ho zastavila jediným pohledem. Byli jsme bez šance. Musela jsem nejdříve pomoci Leah.\n„Bell, to dělá on!“ ukázal na mrňouse Edward. A já po něm skočila. Zakousla jsem se mu do krku, ale v tu chvíli mě Edward zastavil.\n„Ty nejsi bestie!“ podíval se mi do očí a utrhl mu hlavu. Leah se pomalu zvedala na nohy a já jsem ucítila neskutečnou bolest v rameni. V tu samou chvilku jsem se proměnila zpět v člověka. Edward mě přikryl svou bundou a vzal mě do náruče. Všechno se mi mlžilo. Okolní zvuky se vzdalovaly a já měla pocit, že mi hoří rameno.\nViděla jsem oheň. Nevěděla jsem, co se děje.\n„E-E-Edwa…“ ani jsem nedokázala vyslovit jeho jméno.\n„Musíš to z ní dostat!“ slyšela jsem Alicin hlas.\n„Bello! Neopouštěj mě!“ šeptal Edward a tiskl mě v náruči.\n„Edwarde, musíš! Hned!“ křičela zase Alice.\n„Dostanu to z tebe, lásko,“ uklidňoval mě Edwardův hlas z dálky.\nNajednou jsem cítila, jako by ze mě ten oheň někdo vysával. Postupně ustupoval a já jsem nabírala zase vědomí. Slyšela jsem, jak křičím bolestí a Aliciny ledové ruce na čele. Dokonce jsem měla pocit, že mi někdo dává do pořádku podvědomí. Cítila jsem se klidně.\n„Ztratila moc krve, musí do nemocnice!“ zaslechla jsem zase Leah.\n„S tímhle zraněním tam nemůže, vezmu ji za Carlislem,“ postavil se na nohy Edward, se mnou v náruči. Všechno se mi točilo.\n„Fajn, přivezu auto,“ trvala na svém Leah.\n„Moje, je rychlejší!“ dohadoval se s ní Edward.\n„Má pravdu, Leah. Pomůže jí,“ ozval se Alicin hlas.\n„A-le, t-tv-oje a-au-auto m-mám já, d-d-d-oma,“ zkusila jsem se do toho vložit.\n„Nemám jen jedno auto, nevysiluj se, lásko!“ věnoval mi ten nejkrásnějí úsměv na světě a pak jsem slyšela ještě několikrát své jméno. Někdo mě volal, ale to už jsem nevnímala. Bolest, únava a zbytky toho pálení mě úplně vysílily.\nStála jsem před zrcadlem a prohlížela jsem si samu sebe. Dlouhé, bílé, korzetové šaty zahalovaly moje tělo. Alice mi přinesla lehounký závoj a připevnila ho do vlasů.\nVěděla jsem, že ten odraz v zrcadle je můj, ale přesto jsem se nějak nepoznávala. Podívala jsem se pozorněji a najednou jsem zjistila, že mám krvavě rudé oči, jako ti upíři, co nás napadli. A pak přede mnou stála místo zrcadla ta nevinně vypadající upírka. „Vítej v rodině,“ řekla mi a Alice mě odváděla z pokoje. Za dveřmi na mě čekal vyšňořený Jacob, políbil mě na tvář a vedl mě úzkou uličkou, kterou tvořili všichni naši přátelé. Hrála nádherná hudba a pak jsem ho spatřila. Trochu nervózně přešlapoval před oltářem. Chtěla jsem se za ním rozeběhnout, ale jakoby se najednou rozplynul a zmizel. Vykřikla jsem jeho jméno, zůstala jsem tam stát sama, obklopena jen tou melodií.\n„Bello, klid,“ slyšela jsem jeho hlas, ale nikde jsem ho neviděla.\nHudba ustala a já cítila chlad na tváři.\n„Carlisle, probouzí se,“ řekl můj anděl a já pomalu otevřela oči.\nSlunce mi znemožnilo, vidět jeho tvář.\n„Co se… Kde to… Jak?“ měla jsem spousty otázek.\n„Šššš,“ položil mi na rty prst, aby mě uklidnil. Pak přišel vysoký blonďatý muž.\n„Jsem Carlisle Cullen, Edwardův otec, doktor, jak se cítíš, Bello?“ sedl si ke mně na postel a prohlížel si mě.\n„Zesláblá,“ odpověděla jsem mu jednoduše.\n„Bolí tě něco?“ pokračoval v doktorských otázkách.\n„Moje rameno,“ sáhla jsem si na něj a vzpomněla si na tu pálivou bolest.\n„Měla jsi štěstí, Edward vysál téměř všechen jed a se zbytkem si poradilo tvé tělo,“ vysvětloval mi. Připadala jsem si, jako v jiné dimenzi.\n„Jed?“ dožadovala jsem se vysvětlení, „co přesně se mi stalo?“\n„Jane tě kousla do ramene a otrávila tvou krev. Mohla jsi zemřít, kdyby Edward nejednal dost rychle,“ vysvětlil mi stručně.\n„Bohužel, ta malá mrška utekla,“ řekla mi zarmouceně Alice.\n„Vrátí se?“ zkusila jsem se posadit, ale neměla jsem sílu a svezla jsem se zpět.\n„Možná, ale utrpěli dost velkou ztrátu, chvíli to nejspíš potrvá. Zkusím to s Volturiovými urovnat,“ odpověděl mi Carlisle.\n„Pusťte mě k ní! Je to moje sestra!“ křičel na chodbě Jake a rozrazil dveře.\n„Bello, jsi to pořád ty?“ vzal mě za ruku a upřeně se mi díval do očí.\n„Myslím, že jsem v pořádku,“ podívala jsem se na doktora a on pokrčil rameny.\n„Nemůžeš se prát s upíry sama, myslel jsem…“ vypadal pořád vyděšeně.\n„Byla tam Leah a Edward a Alice s Jasperem, nebyla jsem sama,“ přesvědčovala jsem ho.\n„Vypadáš hrozně, sestřičko. Potřebuješ nabrat sílu a trávit víc času s vlky,“ přikyvoval.\n„Nese se polévka,“ vtrhla do dveří Leah s další ženou, kterou jsem viděla prvně.\n„Vítej v rodině, jsem Esmé,“ objala mě a já si vzpomněla na ten sen.\n„Zrcadlo!“ vykřikla jsem a málem jsem vylila na Leah tu polévku.\n„Nejdřív se najez, prosím!“ opřel mě zpět do polštáře Edward a přišel Jasper a já se cítila klidně. Nikomu se nic nestalo a to bylo nejdůležitější.\n„Necháte nás o samotě?“ poprosila jsem všechny. Chtěla jsem být s Edwardem sama.\n„Musím se vidět, Edwarde. Všichni na mě koukáte, jako bych byla stvůra. Vidím vám to na očích, něco není v pořádku!“ trvala jsem na svém.\n„Dobře,“ povzdechl si Edward, odložil polévku a zvedl se. Sledovala jsem každý jeho krok.\nSundal ze skříňky malé zrcadlo a pomalým krokem šel ke mně. Sedl si naproti mně a podíval se mi do očí.\n„Bell, všechno bude v pořádku, jsou to jen zbytky jedu,“ ujišťoval mě a já o to víc toužila se vidět. Vztáhla jsem ruku po zrcadle, ale neudržela jsem ho. Edward ho namířil na můj obličej a já konečně pochopila, o čem mluví.\nMoje oči byly rudé jako krev, ve vlasech se mi leskl stříbrný pruh a na rameni byla odporná jizva. Cítila jsem, jak se mi kutálí slzy po tváři. Vypadám jako stvůra.\nEdward odložil zrcadlo a pevně mě objal.\n„Jak dlouho jsem byla mimo?“ zeptala jsem se mezi vzlyky.\n„Týden, myslel jsem, že jsem tě navždy ztratil. Tvé srdce několikrát přestalo bít a pak najednou bilo jako o závod, bylo to šílený. Jacob nám téměř vyhlásil válku a každý den tady hlídkoval, ani Leah se odsud nehnula. Když jsem vysál z rány jed, bylo už pozdě, pomalu to z tebe vysávalo život, ta jizva se ti zacelovala strašně rychle. Stříbrný pramen ve vlasech jsi měla, už když jsem tě sem přivezl. Carlisle ti nasadil okamžitě transfuzi a dělal, co mohl. Bylo to všechno tak rychlé. Blouznila jsi, křičela a já jsem ti nemohl pomoct!“ zlobil se na sebe Edward.\n„Není to tvá vina, Edwarde. Co jsem teď vlastně zač? Jedna z vás anebo jsem pořád měnič?“ doufala jsem, že mi dokáže odpovědět.\n„To bohužel nevíme. Ale Carlisle si myslí, že jsi prodělala něco, jako malou přeměnu. Proto máš ty rudé oči. Ostatní ukáže čas. Teď musíš nabrat sílu,“ vzal do rukou zase polévku a začal mě krmit.\nCítila jsem, jak mi horká polévka vrací sílu.\n„No, tak upír nejspíš nejsi, nechutnalo by ti,“ usmál se Edward a já si oddychla.\n„Co byli zač? Co ode mě chtěli?“\n„Byla to nejsilnější část gardy Volturiových, kdyby je nepřekvapila Leah ze zadu, nejspíš bychom byli všichni mrtví,“ řekl upřímně.\n„Kdo jsou ti Volturiovi?“ potřebovala jsem vědět všechno.\n„Je to starodávná upíří rodina, dalo by se říct, že královská. Představují náš zákon. Oni rozhodují o tom, kdo bude žít. Měli pocit, že jsi je tím článkem nějak ohrozila, jinak by tu nebyli. Nejspíš se báli, že toho víš moc,“ vysvětloval mi.\n„Takže jsou to nejvyšší upíři, něco jako my máme alfu?“ dávala jsem si to do sebe.\n„Ne tak docela, musíme jen dodržovat zákony. Máš ještě hlad?“ všiml si, že zamyšleně koukám po prázdném talíři.\n„Trochu, ale chtěla bych vstát z postele, myslím, že už to zvládnu,“ odkryla jsem deku a Edward mi pomohl na nohy.\n„Leah s Esmé okamžitě přeměnily kuchyň na výkrmnu hladových vlků, tak doufám, že ti tam něco zbylo,“ rozesmál se nad tou absurdností.\n„Takže se teď s vlky přátelíte?“\n„To bych zrovna neřekl, ale oni tě na popud Jacoba musí hlídat a má shovívavá matka, je nechce nechat hlady.“\n„To je od ní milé,“ usmála jsem se.\n„Alice!“ zkoprněl najednou Edward a pozoroval svou sestru, která vypadala nepřítomně. Všichni ostatní členové upíří rodiny ji starostlivě sledovali také.\n8) Kristiana (02.07.2011 11:08)\nNevím, nevím. Ta Bellina "malá přeměna" se mi nějak nezdá. Ale jdem zvědavá, co z ní vlastně bude.\nJdou tam? Volturiovi?\n7) SarkaS (30.06.2011 21:43)\nVysátí jedu, fajn. Al epřeměna? Je mi líto měnič je měnič a i s minimálním množství v těle by musela umřít. Pomalu a bolestivě, ale umřela. Žádná přeměna by se nekonala\n6) kamčí (13.02.2011 12:43)\nti Volturiovi si prostě nedají pokoj\n5) jeanine (09.02.2011 17:57)\nFanny: řekla bych, že se z Belly stal vylepšenej měnič.\n4) Fanny (08.02.2011 20:21)\nCo Ness? Bude? A jako všichni? No, a co je vlastně ona zač? Objevilo se zde mnoho otázek, tak snad budeme, co nejdřívě vědět odpovědi...\n3) jeanine (08.02.2011 16:00)\nDalší kapitolu bude publikována 10.2. A pak 12.2. poslední dvě.\n2) CatherineCullen (08.02.2011 15:33)\nVolturiovi, že? Krásné! Dalšííííííííí!!!!!!!!!!!!!!!!\n1) Liz (08.02.2011 12:05)\nDíky, díky, díky že jsi přidala další díl.


Kód produktu: TDK1122\nVarianta: 3 mm 4 mm 6 mm 8 mm 10 mm 12 mm 14 mm 16 mm 18 mm 20 mm 22 mm 25 mm 29 mm 35 mm 38 mm 41 mm 44 mm 48 mm 50 mm\nPopis Materiál Fotografie (2) Dotazy (8)\nTunel do ucha z kokosového dřeva. Díky poréznímu povrchu je vhodné tento materiál použít do zhojeného piercingu. Kokosové tunely jsou oblíbené pro svoji lehkost a snadnou údržbu. Doporučujeme je občas omýt ve vodě a potřít voskem vhodným pro ošetření dřeva, nebo vazelínou aby dřevo nevysychalo.\n30. 6. 2017 10:00:22\nDobrý den kolik mají průměr tunely 35.at vím jestli mi vejdou do ucha\n30. 6. 2017 11:03:55\nDobrý den, tunely 35 mají průměr 35 milimetrů.\n2. 1. 2015 19:39:46\nMuže tunel Do Vody napřiklad při koupaní nebo se musí vyndat z ucha ???\n2. 1. 2015 19:49:19\nDobrý večer, tunel určitě při koupání není nutné z ucha vyndavat, běžné pobyty ve vodě mu neškodí.\n17. 9. 2014 18:34:02\nAhoj, u těchto tunelů je napsáno že jsou z kokosového dřeva. Zajímalo by mě jestli jde o dřevo z kokosového ořechu, nebo dřevo z toho stromu co na něm kokosy rostou. Možná je to hloupý dotaz, ale není mi to jasný.\n17. 9. 2014 18:36:32\nAhoj, tento tunel je vyroben ze dřeva kokosové palmy, nikoliv z kokosového ořechu.\n20. 6. 2014 12:37:15\nMarně sháním tunely ve velikosti 41mm. Už třikrát jsem je někde objednal, měly být skladem a nakonec mi vždy napsali, že skladem nejsou, protože nejde o standardní velikost a doba dodání neznámá. Moje uši tedy nejsou podle všeho standardní :-). Chci se raději před objednáním zeptat, jestli je vy skutečně skladem máte. Vím, že máte uvedeno, že skladem jsou, ale to měli na těch předešlých obchodech taky :-(. Díky za odpověď. Fíla\n20. 6. 2014 13:02:43\nDobrý den, náš klad je skutečně online takže skladové množství odpovídá. Ještě jsem to i fyzicky kontroloval a dřevěné tunely ve velikosti 41mm skladem v současné době máme. V případě že objednáte, odesíláme zboží do 24 hodin.


Kde se berou dětské lži – Novinky.cz\nNezřídka kdy se děti snaží z nepříjemných situací vybruslit pomocí lži. Nebo se lhaním chtějí zavděčit kamarádům či se stát zajímavějšími. Kde se to v dětské duši bere? Lhářem se člověk nerodí, ale postupem času se jím může stát. Největší vliv na to má rodina a výchova.\nKdyby tak i ve skutečnosti narostl lháři dlouhý nos jako v pohádce.\npátek 25. dubna 2014, 7:23\nNěkteří rodiče mají pocit, že se dětem nemůže v určitých situacích říkat úplná pravda. Ve snaze své potomky chránit před nepříjemnou realitou se pak uchylují někdy k drobným, jindy velkým, rádoby milosrdným, lžím. Jenže děti jsou velmi vnímavé, a tak přestože mají dospělí pocit, že situaci dobře zvládli či zahráli do autu, děti si v hlavě ukládají vzorce chování. Kopírují i lidi okolo, z nichž nejvýraznějším vzorem v době dospívání bývá většinou rodič. A tak se může stát, že kvůli tzv. nevinným lžím může z dítěte postupem času vyrůst podvodník nebo lhář.\nPodle výzkumu psychologů z University of California v San Diegu má neupřímnost a nečestnost zásadní vliv na děti ve věku od pěti do sedmi let. Výsledky potvrzují, že děti kopírují chování dospělých, protože jej považují za normu. A pak také mají pocit, že nemusí říkat pravdu někomu, kdo sám lže.\nPřitom i nepříjemná či citlivá témata, jako je například vážná nemoc, smrt nebo sex, se dají dětem vysvětlit adekvátně jejich věku a není nutné se uchylovat ke lži.\nDalší možnou příčinou toho, že z dítěte vyrostl nečestný jedinec, může být tvrdá výchova, doprovázená drilem a tresty. Z výzkumů vyplynulo, že pokud jsou malé děti ve věku od dvou do šesti let vystaveny velmi tvrdé disciplíně a trestům, vytvoří si silný obranný systém výmluv a dokážou pak velmi přesvědčivě lhát.\nUchazeči o práci v životopisech lžou\nLžou všichni, hlavně z prospěchu, tvrdí psycholog


Miroslav Vojtěchovský: V Čechách mi chybí americká věcnost - Fotografovani.cz - Digitální fotografie v praxi\nV historii našich setkání s fotografem jste svým způsobem unikát, protože jste stejnou měrou fotograf, pedagog i publicista. Čím se vy sám cítíte být nejvíc? To je záludná otázka (smích)! Pravda je, že já to sám úplně nevím. Dneska se asi nejvíce cítím učitelem, protože mi to umožňuje více se věnovat volné fotografii, vybírat si to, co mě zajímá a co chci dělat v užité fotografii a co mohu třeba použít jako ukázku při vyučování.\nKdyž učíte druhé lidi, jak pochopit obraz, vyžaduje to jistě vzdělání širokého záběru, povšechný přehled, musíte od fotografie a výtvarného umění pokročit i do jiných oborů a sfér. Znamená to také, že se musíte stále vzdělávat? Ano, myslím si, že nevzdělaný fotograf nemá cenu. Když vybíráme studenty, také dbáme na to, aby neuměli jenom stisknout spoušť, zaostřit a exponovat, ale byli ochotni i pracovat sami na sobě, vzdělávat se. Přednášky jsou syntetické, spojují oblast fotografie, estetiky výtvarného umění, dějin oboru, ještě více dějin obecných a celou řadu společenských věd. Snažíme se studentům zprostředkovat širší obraz a ukázat jim, že věci se mají analyzovat ze širšího pohledu. Sám se asi nejlépe cítím u fotografie, kterou si mohu sám pro sebe definovat a vytvořit si nějaký koncept. K tomu potřebuji teoretické znalosti. A abych si byl jistý, že ten teoretický koncept sedí, musím mít teoretické znalosti hodně hluboké a široké.\nJak došlo k tomu, že jste se stal na FAMU pedagogem? Jako student této katedry, kterou vedl profesor Ján Šmok, jsem se jednou dozvěděl, že nemohu jít ke zkoušce, protože jsem neprošel testem. My, studenti, jsme „šmokovské“ testy hrubě nesnášeli. Byl jsem výrazně starší než spolužáci, hůř jsem to nesl, rozzuřil jsem se a řekl: ´Pane profesore, vždyť ta vaše angelmatika, kterou nás učíte, je taková pavěda. A já vám to taky dokážu.´ On se krásně šmokovsky usmál, pobavil se a řekl: ´Tak to udělej, možná, že jednou v životě uděláš něco pořádného a užitečného.´ A já jsem se do toho pustil. Moje diplomová práce měla přes sto stran, což na FAMU bylo dost výjimečné, norma byla čtyřicet až padesát stran. Bylo v ní podle mého názoru všechno, co jsem mohl najít v univerzitní knihovně a vůbec, kde se dalo. Zjistil jsem, že se Šmokovou teorií, která vznikla z potřeby definovat postavení fotografie a kinematografie v rámci hodnotového žebříčku umělecké tvorby, je to jako s demokracií: ze všech způsobů, jak popsat vznik a příjem uměleckého díla, se mi jevila jako nejlepší. Profesor Šmok si práci přečetl a řekl: ´Mně se to líbí, jsem spokojený, čekal jsem, že to takhle bude. A protože jsi jeden z mála, kdo mě pochopil, tak to teď budeš učit.´ Původně jsem byl sice přijatý jako pedagog na skladbu fotografického obrazu, což byla moje doména, ale nakonec jsem učil „šmokologii“. Pan profesor ale nikdy neudělal to, aby mě třeba přišel do mé hodiny zkontrolovat. On mě prostě pověřil a věřil mi. Nemyslím si, že by mu to bylo úplně jedno, ale asi si řekl, že se nebude ponižovat tím, že bude chodit ke mně provádět kontrolu nebo hospitace. A já jsem si ten předmět udělal podle sebe. Dnes si myslím, že jsem jej ze svého pohledu od té teorie „dotlačil“ výrazně dál.\nKdy jste vy sám přišel na myšlenku, že byste se mohl věnovat fotografii jako svému povolání? V roce 1961, když mi bylo čtrnáct let, se v Humpolci pořádala spousta akcí na oslavu pěti set let výročí zahájení soukenického průmyslu. Tam jsem poprvé v životě viděl profesionální fotografii zblízka. Byly to snímky skla Jindřicha Broka, všechny ve formátu 50 x 60 a na svou dobu perfektně zvětšené. Přišel jsem z té výstavy s rozhodnutím, že budu fotografem. V té době už jsem sám amatérsky fotografoval. Vyhrál jsem sice nějakou soutěž tvořivosti mládeže, ale hlavně proto, že v krajském kole v mé věkové kategorii nikdo jiný nebyl. Cosi jsem ale o fotografii věděl, hlavně jsem chodil do fotoklubu. V humpoleckém fotoklubu byli bývalí zaměstnanci soukenických fabrik, chemici, textiláci, barvíři, ti znali hodně z fotografické chemie a navíc celkem slušně fotografovali.\nProč jste nezačal fotografii studovat, ale vyučil jste se? Přihlásil jsem se v Brně na Školu uměleckého průmyslu, dokonce jsem se u zkoušek umístil jako první, ale nebyl jsem přijat. Neměl jsem ten správný původ – otec byl evangelický farář. Musím ale říct, že jsem byl později rád, že jsem se vyučil. Naučil jsem se tam řemeslo, a když jsem se pak konečně dostal na střední školu, už jsem věděl, co nechci dělat: svatební fotografii, reportáže z pohřbů, jezdit po školách a dělat skupinky dětí na konci školního roku. Tím víc jsem se na škole učil, dřel, nestyděl jsem se za to, že se šprtám. Fotograf Jindřich Brok byl pro mě nejen vzorem v tom, že byl výborným fotografem, ale byl zároveň i na volné noze, což mě také přitahovalo. Věděl jsem, že tohle chci dělat a takhle chci žít, a snažil jsem se tomu přizpůsobit.\nVzpomenete si na svou první zakázku, kterou jste jako vyučený fotograf dostal? Reportáž z pohřbu. To byl můj první životní kšeft, dostal jsem za něj dvacet pět korun československých. Fotografoval jsem nebožtíka v márnici. Měl jsem strach, stál jsem nad rakví na židli, blesk měl obrovskou parabolu, ta mi na toho nebožtíka spadla, krve by se ve mně tehdy nedořezal. Bylo to příšerné.\nS Jindřichem Brokem vás osud svedl dohromady ještě jednou... Ano, byl mým učitelem na FAMU. Zajímavé je, že nikdy neřekl, jak se má fotografovat. Korigoval chyby, ale stejně jako žádný z těch starších fotografů nic neprozradil. Jak to vlastně dělá, jsem se dozvěděl až v době, kdy jsem už za sebou měl první velké zakázky pro Skloexport. Když jsem se vrátil z vojny, neměl jsem ateliér, on mě pozval k sobě, a teprve tam jsem viděl, jak to dělá. Měl jsem za sebou praxi, jedenáct let fotografických škol a za měsíc práce u něj jsem se naučil víc než na všech školách dohromady!\nTo ale neznamená, že jste pietně pokračoval v Brokových šlépějích... Když jsme na grafické škole dostali za úkol udělat fotografie skla, řekl jsem si, že se budu snažit, abych to udělal stejně dobře jako Brok. Na těch fotografiích je vidět ovlivnění brokovskou funkcionalistickou školou. Všichni byli poznamenaní funkcionalismem. I Brok. A na nás se to nějak přeneslo. Brok zůstal při fotografování skla, nejen jako stolního předmětu, ale i díla sochařského, v rovině úžasně kultivované reprodukce, šlo mu o výtvarně věcnou informaci. Mně se už pak začalo zdát, že je v tomto směru třeba postoupit trošku dál a vytvořit atmosféru.\nOd Jindřicha Broka se zásadně lišíte tím, že jste svým žákům ochoten poradit a předat jim své zkušenosti... Určitě ano, protože si myslím, že je to povinnost pedagoga. Abych jako učitel něco naznačil a přitom si žáky držel od těla, mi přijde nepoctivé. Myslím si, že jsem stejně o krůček dál, a jestli studenti vyrostou, tak zaplaťpánbůh za to.\nNedávno jste posuzoval fotografie, které dodali členové Asociace profesionálních fotografů ČR pro společnou výstavu. Informoval jste o chybách fotografií, které vám byly anonymně předloženy. Činil jste tak způsobem nesmlouvavým, leč korektním a distingovaným, nikdo se necítil uražen. V tomto případě jste se ukázal i jako psycholog. Kde jste k této schopnosti přišel? Je v tom trocha psychologie, ale především jde o to, že člověk má zachovávat nějakou míru slušnosti. Jsem pedagog a musím svým studentům vyložit, jakým způsobem se provádí hodnocení. Nemám v úmyslu toho člověka odradit, nechci, aby ztratil o hodnocení zájem, chci mu pomoci. Dělám to pro dobro věci, v tomto případě pro dobro výstavy. Když studentovi něco vytknu nešikovně, tak se zasekne a místo toho, aby vysvětlil, co chtěl udělat, řekne: ´Mně se to tak líbí.´. To ale není kategorie, v níž by se naše debata měla odehrávat. Odpověď má znít: ´Já jsem to udělal tímto způsobem, protože...´ A pak má být schopen vyložit, proč. Když už je to hodně na hraně a já vím, že mu budu muset říci něco nepříjemného, řeknu: „Jsem tady od toho, abych vás dovedl k nějakému cíli, a musím vám říct pravdu. Ale budu se snažit, abych vám ji řekl slušně a šetrně, protože pravda není k tomu, aby vás zranila, ale aby vám pomohla.“ Tahle debata na valné hromadě asociace mě stála hodně psychických sil, neboť jsem musel lidi přesvědčit, a ne je urazit nebo roztrpčit. Možná se mi to i povedlo, protože atmosféra byla překvapivě dobrá, a dokonce se mě několik lidí zeptalo, kam mohou chodit na moje přednášky.\nNeformuje váš postoj i zkušenost z pobytu v Americe? Určitě. Tam se totiž dost často dozvíte nepříjemné věci, ale takovým způsobem, že se nemůžete zlobit. Řeknou vám to taktně. Zažil jsem například, že přišel reprezentant rektorátu nebo útvaru prezidenta univerzity na pedagogickou poradu, kde se snažil něco prosadit. Pedagogové na něj pálili otázky na tělo, třeba i s něčím nesouhlasili. On každému zdvořile poděkoval za jeho protinázor, vůbec neztratil klid, nerozčílil se, neargumentoval, že je nadřízený a oni podřízení, a tudíž budou poslouchat... Ne, trpělivě ty věci vysvětlil, evidentně si dal velmi záležet na tom, aby nezvýšil hlas, ale čím méně to bylo příjemné, tím příjemněji se tvářil on a snažil se diskutujícího přesvědčit o svém názoru.\nNa kolika školách v současnosti učíte? Na to se neodpovídá lehce. Ale můžeme to spočítat. Když jsem se vrátil z Ameriky, měl jsem sen vybudovat v Praze velkou školu, orientovanou obecně na nonverbální komunikace, která by byla multinárodní, multireligiózní, multikulturní. Byla to jasná reakce na 11. září, které jsem sám prožil pár mil od Pentagonu. Byl jsem sice relativně daleko, ale atmosféru jsem dokonale vstřebal při všech setkáních, na univerzitním campusu, mám na to velice osobní vzpomínky. Řekl jsem si, že jednou z možností, jak bojovat proti terorismu, je snažit se působit a mluvit s těmi lidmi, kteří jsou na druhé straně příkopu a ve mně vidí nepřítele. Vysnil jsem si školu, kde bude tolik učitelů, kolik je národností a náboženských orientací. Vzorem mi byly moje kurzy na washingtonské univerzitě, kde byla také převaha mezinárodních studentů, což bylo úžasně poučné a zajímavé. Škola neměla být financována ze státních peněz, ani z prostředků MMF, který je pro velkou část světa nedůvěryhodný a nepřijatelný. V Čechách jsem se ale brzy dozvěděl, že k tomu nejsou podmínky. Zkusil jsem to přes Karlovu univerzitu, pak jsem v souboji o místo rektora AMU prohrál s Ivem Mathé, a do toho přišla Andrea Čapková, která zakládala soukromou Vyšší odbornou školu umění a reklamy Orange Factory a nabídla mi vedení fotografické sekce. Pak se mě zeptal vedoucí katedry kulturologie na filozofické fakultě Martin Matějů, zda bych tam chtěl učit předmět s názvem vizualita a kultura. Na DAMU, kde si velmi přáli, abych se stal rektorem, jsem vědeckým pracovníkem scénologického ústavu. V Prague Central European Studies na filozofické fakultě mě zase oslovili, abych učil základy fotografie v angličtině. Napsali jsme sylabus, vyvěsili ho na web a oni se pak zeptali, zda bych byl ochoten učit dvakrát v jednom dnu, neboť se jim přihlásilo čtyřicet studentů. Za pár dnů mi volali, jestli bych mohl učit třikrát, že mají šedesát studentů. To už jsem musel odmítnout, ale dohodli jsme se tak, že v posledních zhruba šesti semestrech tam mám vždycky dva kurzy po dvaceti lidech. Pak se ozvala Fakulta užitého umění a designu v Ústí nad Labem, abych jim pomohl vytvořit anglické studium podobné jako na FAMU. To se podařilo, a teď budou první studenti v Ústí studovat v angličtině. Mám tam od loňského října vlastní ateliér. Ještě působím na pražské pobočce American University Washington, kde jsem v Americe učil. Na UMPRUM jsem v minulém semestru začal výuku zahraničních studentů, předmětem je opět vizualita a kultura. A to je všechno (smích)!\nJak se stalo, že jste byl pozván, abyste vyučoval v Americe? Na FAMU, kde jsem měl přednášky v angličtině, někdy dokonce za přítomnosti tlumočnice, protože jsem angličtinu nikdy nestudoval, za mnou přišel syn spisovatele Arnošta Lustiga, který pro American University ve Washingtonu organizoval studium amerických studentů v Praze. Velmi jsme se spřátelili a on se mě jednoho dne zeptal: ´Co takhle do Ameriky?´ Odpověděl jsem, že jako vtip to nezní špatně. Poté, co jsem neuspěl v konkurzu na rektora AMU, mi jednoho dne Pepi Lustig zavolal z Ameriky a řekl, že pokud chci odjet, mám urychleně poslat programy, co bych tam mohl učit. Dal jsem to dohromady a následující den jsem byl podroben hodinovému telefonickému výslechu, respektive velmi přátelskému rozhovoru s úřadujícím děkanem fakulty, který pak rozhodl, abych přijel.\nNa jak dlouho? Původně na jeden semestr. Uprostřed něj jsem byl s děkanem a se svým šéfem, ředitelem vizuálních médií na School of Communication, na obědě v pedagogickém klubu, a tam náhle mezi řečí při lehké konverzaci o baseballu se jeden z těch dvou zeptal: ´Co by tomu řekla tvoje žena, kdybys tady s námi zůstal deset let?´ Zavtipkoval jsem, že by byla ráda, protože bych byl daleko a posílal jí peníze. A on asi za čtrnáct dní přišel a ptal se, jestli tam zůstanu. Nakonec, protože jsem měl v Praze závazky, jsme se dohodli, že zůstanu ještě jeden semestr. Pak jsem to prodloužil ještě o rok a znovu o rok a nakonec jsem jim rovnou na začátku semestru musel říct, že končím.\nProč jste to musel hlásit tak dlouho dopředu? Pedagogy si totiž studenti zamlouvají dopředu, čímž si je vlastně zavazují, protože někdy pro ně není jednoduché se dostat do některých kurzů. Zápis je elektronický a nejdřív se zapisují nejlepší studenti, potom ti, co platí předem – je to soukromá škola. Během prvního semestru jsem svým nadřízeným ukázal nějaké své práce, diapozitivy a jiné, jim se to líbilo a navrhli mi, abych učil ještě velkoformátovou a studiovou fotografii. Udělali z nich velké zvětšeniny, vystavili je a vypsali kurs. A stala se fantastická věc: za třicet vteřin zápisu se přihlásilo patnáct lidí, takže kurs byl zaplněný. Dozvěděl jsem se, že jedna starší kolegyně, kterou jsem měl zastupovat, tento kurs neúspěšně vypisovala pět let.\nTakže velký úspěch českého pedagoga v zámoří... Tím se to zřejmě rozjelo. Musel jsem vždycky znovu jako konkurz udělat veřejnou přednášku před komisí, a to mě hrozně bavilo. Já, Čech jsem přednášel před pedagogickou komisí Američanům. Abych si to pro sebe udělal zábavnější, připravil jsem tři přednášky, každou z jiné oblasti, tři materiály a dal jsem jim vybrat. Vyprávěl jsem jim třeba o montáži a vedoucí divize mi pak řekl, že na podobné úrovni jako moje přednáška byla přednáška jednoho pedagoga, který učil, jak rozumět hudbě. Studenti na něj prý valili oči a všichni pak chtěli hrát na piáno a dělat muziku. ´Já bych tu montáž chtěl taky znát,´dodal. To byla pro mě poklona.\nZ vašich současných aktivit je asi nejviditelnější vytvoření katalogu a kalendáře pro Škoda Auto Muzeum, který letos získal první cenu v soutěži Kalendář roku, pořádané časopisem Typografia. Fotografie aut, které v něm jsou, byly pořízeny zvláštní technikou. Můžete ji popsat? Je to technika montáže. Původně jsem ji při fotografování skla dělal několikanásobnou expozicí do jednoho diapozitivu a diapozitivy jsem si pak sám zpracovával, abych měl kontrolu nad celým procesem. Když jsem začal působit na Orange Factory, vybral jsem si jako spolupracovníka Mariana Beneše, který byl mým studentem na FAMU. Pak dostal stipendium od Fullbrightovy nadace, rok studoval v New Yorku na International Center of Photography, kde posléze působil i jako asistent při výuce Photoshopu. Při tvorbě katalogu pro Škoda Auto Muzeum jsme si přáli dokonalé fotografie aut jako z velikého fotostudia s dokonalým světelným parkem, což je drahá a náročná záležitost, kterou žádná škola nemá. Na druhé straně jsme ale také chtěli zachovat atmosféru muzea, přítomnost ostatních aut, takže bychom ani studio nemohli použít. A tu jsem si vzpomněl na techniku montáží. Řešili jsme to tak, že jsme postavili fotoaparát, nasvítili auto, jak jsme potřebovali, udělali atmosféru, a pak jsme začali doexponovávat detaily, dosvětlovat, posouvat světlo tam, kam jsme ho nemohli dostat. Všechno tak, aby to vycházelo z prvního záběru a mělo logiku. Takhle vzniklo jedenáct či dvanáct záběrů, na kterých byla auta dílčím způsobem nasvětlena, a ty jsme dávali v počítači dohromady. Nejprve jsme je zkoušeli dělat analogově a po první noci, strávené v muzeu – fotografuje se jenom v noci, protože v muzeu je přes den kromě Štědrého dne a Nového roku obrovská frekvence lidí –, nám bylo jasné, že to půjde jedině digitálně. Analogovou metodou by to totiž bylo strašně drahé, náročné a nakonec by se to stejně muselo naskenovat a vložit do počítače. To bych ale bez Mariana nemohl dělat, na počítači, i když s ním pracuji rád, se to asi nikdy nenaučím. V tomhle se výborně doplňujeme. Já začnu a on to v dalších fázích dostává do detailů.\nVypadá to, že váš vztah k digitální fotografii je pozitivní... Odmítám hovořit v kategoriích jako „jsem sparťan“ nebo „jsem slávista“. Jsem obojí. Mám nesmírně rád klasickou, analogovou fotografii kvůli všem přednostem, které má, stejně jako mám rád alternativní historické techniky pro jejich rukodělnost, díky které se octnu někde mezi fotografií a grafikou a někdy dokonce ještě blíž k malbě. Každá z těchto technik má své přednosti – přímá fotografie i historický alternativní postup. Digitální fotografie je v některých případech penězi k nezaplacení. Jako tisková předloha je výrazně jednodušší, levnější, manipulovatelnější, rychlejší, ekologicky únosnější. Proč ji tedy dělat nevýhodně analogovou technikou? Důležité je to, co má být na konci: když chci závěsný obraz a vytvořit milé „teplo“, pak použiji analogovou fotografii, pokud budu potřebovat tiskovou fotografii, pak to má být kvalitní digitál. Účel světí technologii.\nPoslat článek\tDiskuse (5)\tTisk\tPřečteno: 2975x\nZaloženo: 01.10.2007, 12:36\nChtěl bych poděkovat za článek a panu Vojtěchovskému. Fenomén poctivosti a pravosti, zkrátka pravé osobnosti, jsem pocítil. Je to dobrá prevence před reciprocitou a předstíráním vůkol.\nS pozdravem Michal S.\nZaloženo: 01.10.2007, 15:32\nkvalitni rozhovor,zajimava osobnost\nZaloženo: 01.10.2007, 22:24\nObdivuji jeho záběr a zkušenosti\nVelmi zaujimave citanie a prace\nZaloženo: 18.10.2007, 15:16\nVelmi zaujimave citanie o zaujimavom cloveku. Tie fotografie aut z muzea vo mne na prvy pohlad evokovali, ze su to 3D vizualizacie. :o)\nRE: Velmi zaujimave citanie a prace\nZaloženo: 18.10.2007, 15:23\nS tou vecnostou je to podobne aj na Slovensku.\nPan Vojtechovsky ako by mi hovoril z duse.\nMal som nejake fotografie na sutaziach a z komentarov niektorych porotcov mi bolo dost smutno. Hodnotili fotografie len s pozicie " moci ". Vecne argumenty a pripadne rady alebo podnety, ako by to malo byt alebo ako inak spravit danu kompoziciu... atd. tam nezazneli nikdy.


Americká třída | Objekty | Plzeňský architektonický manuál\nGPS: 49.743542N, 13.382118E\nVýchodní část centra města s Americkou třídou v pozadí, Zdroj: Archiv města Plzně: Místopisná… Denisovo nábřeží 920/12 (01), Zdroj: Archiv města Plzně: Místopisná sbírka Ladislava Lábka (K … Americká třída, Zdroj: Archiv města Plzně: Místopisná sbírka Ladislava Lábka (K 83 a K 84a). 8…\nAmerická třída je významný městský bulvár směřující východozápadním směrem od křížení se Sirkovou ulicí u komplexu hlavního železničního nádraží přes řeku Radbuzu až k místu zvanému U Práce, kde se setkává s Klatovskou třídou. Zatímco západní, výše položená část třídy na levém břehu řeky vznikla přirozenou transformací cesty vinoucí se podél předměstského opevnění na jihu historického jádra, její východní část na pravém břehu Radbuzy, jíž je věnován tento text, byla projektována již koncem devatenáctého století jako městský bulvár spojující areál centrálního nádraží (s plánovanou výpravní nádražní budovou, realizovanou v letech 1902–1908), resp. Pražské Předměstí s centrem města. Tomuto účelu do té doby sloužil pouze pražský most při křižovatce U Jána.\nV území obklopujícím východní úsek Americké třídy (v minulosti postupně nazývané Stodolní, Jungmannova, Císaře Františka Josefa, Wilsonova, Karla IV., Stalinova, Moskevská, Ludvíka Svobody a opět Moskevská) se dlouhou dobu nacházely předměstské zahrady a zemědělské usedlosti. Teprve ve spojitosti se zavedením železnice, jejíž trať je vedena jižně od dnešní Americké, a se zprovozněním nádraží roku 1862 byla započata postupná přeměna lokality. Koncem devatenáctého století byla přibližně v místech již neexistující Lední ulice naplánována nová přímá trasa, jejímž úkolem bylo zkrátit vzdálenost mezi nádražím a centrem a zároveň ulehčit mostu a křižovatce U Jána. Záměr bylo možné zrealizovat díky výstavbě kamenného mostu císaře a krále Františka Josefa I. (dnes Wilsonův most) v letech 1912–1913.\nV roce 1923 byla dokončena více než dvacet let trvající stavba regulace Radbuzy, která měla zabránit povodním pravidelně sužujících centrum města a zároveň umožnila zástavbu na nábřeží a v celé oblasti. Ta byla započata záhy po dokončení regulace. K zastavění většiny parcel v jižní frontě východní části Americké třídy modernistickými obchodními a činžovními domy došlo ve dvacátých a třicátých letech. Několik proluk pak bylo zaplněno až po roce 1989.\nSeverní strana Americké ulice byla po dlouhou dobu využívána zahrádkáři, a to i přesto, že plány na zastavění tohoto území se objevovaly rovněž již v meziválečném období. Významný český urbanista Vladimír Zákrejs v generálním upravovacím plánu Plznĕ z let 1929–1932 navrhl přetnout tuto plochu diagonální ulicí vytvářející pohledovou i prostorovou osu mezi budovou Západočeského muzea v Plzni a železničním nádražím. Tato myšlenka však nikdy nedošla naplnění. Nerealizoval se ani žádný ze stavebních záměrů, které měly navázat na soubor Okresní nemocenské pojišťovny (C1–1000) a Masarykova studentského domu (C1–1150) na Denisově nábřeží, a zformovat tak i nároží s Americkou třídou – pouze na papíře tak zůstaly soutěžní návrhy souboru Lidové university Husovy (1932) i řada studií Bohumila Chvojky, na nichž plzeňský architekt pracoval mezi polovinou dvacátých a závěrem čtyřicátých let.\nTeprve v letech 1965–1968 v území vznikl obchodní dům Prior (dnešní Tesco OD Plzeň). Jeho autoři Zbyněk Tichý, Václav Zoubek a Jaroslav Peklo odsazením budovy od ulice respektovali poválečný plán urbanistů Františka Sammera a Jindřicha Krise, kteří tuto část Americké třídy koncipovali jako široký prospekt. Tento záměr dodrželo rovněž umístění komplexu Domu kultury ROH z osmdesátých let. Součástí souboru – dokončeného dle návrhu Miloslava Hrubce, spolupracujícího s Pavlem Němečkem a statikem J. Hollerem, v roce 1986 – měla být také nerealizovaná výšková stavba hotelu.\nCelý komplex domu kultury byl v roce 2012 přes protesty odborné i laické veřejnosti odstraněn, aby uvolnil místo pro zamýšlenou stavbu obchodního centra Corso, které mělo zabrat téměř celou severní frontu této části Americké třídy. Proti tomuto záměru se však zvedla silná vlna nevole ze strany obyvatel Plzně, kteří si vymohli možnost o budoucnosti území rozhodnout hlasováním v referendu. To se konalo začátkem roku 2013 a jeho výsledkem bylo odmítnutí stavby, které je pro město závazné. V současnosti vede investor se zástupci města spor o náhradu škody za zmařenou investici a zároveň jedná o odkoupení uvolněného pozemku zpět do vlastnictví města. Na řešení celé oblasti proběhla v roce 2014 architektonicko-urbanistická soutěž, jednoznačné řešení budoucí podoby místa však nepřinesla (první cena nebyla udělena).\nPavel Domanický, Technické památky v Čechách, na Moravě a ve Slezsku, III. díl, 2003, str. 69–70\nPetr Domanický, Plzeň. Průvodce architekturou města od počátku 19. století do současnosti, Plzeň 2013, str. 152–154\nPetr Domanický, Umění českého západu, Řevnice 2010, str. 124–125\nPetr Domanický, Lesk, barvy a iluze. Architektura Plzně v šedesátých letech, Plzeň 2013, str. 94–96\nneuved., Český denník, 1913, str. 2\nJosef Kejha, Jiří Janouškovec, Zmizelá Plzeň, Plzeň 2010, str. 39–42\nneuved., Architektura ČSR, 1979, str. 372\nJan Čejka, Architektura ČSR, 1960, str. 367\nJaroslav Nedvěd, idnes.cz, 2012


Dmitri Hvorostovsky - operní galakoncert\nPocta Václavu Hudečkovi\nMelanie Hosp a Kaprálová Quartet\nKonstantin Scherbakov a Sanghee Cheong\nBohuslav Matoušek a Jakub Junek\nBalkánský hudebně-gastronomický večer - Boban i Marković Orkestar, Džezvica\nOtto Sauter & Ten of the Best & Friends – Deset z nejlepších trumpetistů světa\nRoman Patočka a Praga Camerata\nKanadští tenoři - slavnostní závěrečný koncert\nKomedianti s José Curou (repríza)\nProgram - brožura [PDF 3.27 MB]\n20.07.2012 (Pá) Rezervovat 20:30\nSólista: Dmitri Hvorostovsky /baryton/\nSymfonický orchestr Českého rozhlasu-rezidenční orchestr festivalu\nMezinárodně uznávaný ruský barytonista Dmitri Hvorostovsky pochází ze sibiřského Krasnojarsku. V roce 1989 zvítězil v prestižní světové soutěži v Cardiffu. Od počátku své kariéry je ceněn pro svůj kultivovaný hlas, muzikalitu a přirozené legato. „Západní“ debut v Nice Hvorostovskému vynesl angažmá v předních operních domech po celém světě včetně londýnské Královské opery v Covent Garden, newyorské Metropolitní opery, pařížské Národní opery, Bavorské státní opery, milánské La Scaly, Vídeňské státní opery nebo chicagské Lyrické opery. Hvorostovsky je rovněž pravidelným hostem renomovaných mezinárodních hudebních festivalů a obdivovaným recitálovým pěvcem, který je vítán v prestižních koncertních síních od Dálného východu až po Jižní Ameriku. Na svých koncertních vystoupeních spolupracuje Hvorostovsky často s předními světovými orchestry pod vedením dirigentů zvučných jmen, jakými jsou například James Levine, Bernard Haitink, Claudio Abbado, Lorin Maazel, Zubin Mehta, Jurij Termikanov nebo Valery Gergiev. Dmitri Hvorostovsky si nadále udržuje silné vazby na své rodné Rusko, jako první operní pěvec v historii vystoupil například na legendárním galakoncertu na moskevském Rudém náměstí a v Moskvě pořádá také koncertní sérii „Dmitri Hvorostovsky a jeho přátelé“, v rámci níž se po jeho boku představily pěvkyně Renée Fleming, Sumi Jo nebo Sondra Radvanovsky. Jeho diskografie zahrnuje celou řadu sólových i operních nahrávek, které si získaly vynikající kritický ohlas. V České republice se Dmitri Hvorostovsky představil s velkým úspěchem v minulosti již několikrát, a to jak na operních a písňových recitálech, tak ve speciálním představení opery Evžen Oněgin ve Státní opeře Praha v roce 2000. V Českém Krumlově představí výběr ze svého rozsáhlého operního repertoáru.\n21.07.2012 (So) Rezervovat 19:30\nHosté: Valery Oistrakh - housle, Jan Mráček - housle, Petr Matěják - housle, Petr Nouzovský - violoncello, Alžběta Vlčková-Michalová - violoncello\nSymfonický orchestr Českého rozhlasu - rezidenční orchestr festivalu\nVáclav Hudeček zahájil svoji příkladně strmou cestu mezi českou a mezinárodní interpretační elitu v šedesátých letech. Již ve věku patnácti let dne 12. listopadu 1967 vystoupil na koncertu v Londýně s Royal Philharmonic Orchestra. O den později ho slyšel legendární David Oistrach, předpověděl mu velkou budoucnost a nabídl mu pedagogickou pomoc. Od roku 1970 až do Oistrachovy smrti v roce 1974 byl žákem tohoto velkého Mistra. Zároveň absolvoval studium na pražské Akademii múzických umění ve třídě prof. Václava Snítila. Od svého londýnského debutu vystupoval po celém světě na nejprestižnějších pódiích i na světových festivalech. Hudeček se systematicky stará i o pomoc nastupující české interpretační generaci, a to jak každoročním pořádáním letních houslových kurzů v Luhačovicích, tak představováním těch nejlepších jako hostů na svých koncertech v rámci tradičních vánočních turné nebo na Svátcích hudby v kostele sv. Šimona a Judy Praze, které společnost Auviex v loňském roce produkovala. V letošním roce oslaví Václav Hudeček významné životní jubileum a i vzhledem k tomu, že je významným příznivcem a podporovatelem MHF Český Krumlov, zařazujeme na program letošního ročníku gratulační koncert této ikoně české houslové školy.\nMísto konání: Zámecká jízdárna, Český Krumlov, Na Dlouhé zdi 178, Český Krumlov, 38101, Český Krumlov\n26.07.2012 (Čt) Rezervovat 19:30\nSmyčcové kvarteto, které nese jméno Vítězslavy Kaprálové [1915 - 1940], vzniklo v roce 1995 s původním názvem Venus Quartet Prague jako soubor netradiční svým čistě ženským obsazením. V roce 2000, po dohodě s dědici Vítězslavy Kaprálové a její mezinárodní společností v Kanadě The Kapralova Society, přijal soubor jméno po této významné české skladatelce. V současné době patří Kaprálová Quartet mezi přední česká kvarteta. Kvartetní hru studoval tento soubor u profesora Břetislava Novotného, primaria slavného Kvarteta města Prahy. Kvarteto je díky své snaze objevovat nové a zajímavé skladby 20. století velmi často oslovováno soudobými českými i světovými autory. Kaprálová Quartet koncertuje na předních evropských i světových pódiích, pravidelně je zván do Německa, Švýcarska, Itálie, Španělska, Velké Británie, Japonska a koncertoval i v tak exotických zemích, jako je např. Kuwait, Izrael nebo Kypr. V roce 2004 podnikl soubor úspěšné kanadské turné, kde vedle koncertních vystoupení členky souboru vedly též mistrovské kurzy v Madisonu (Alberta) a byly pozvány jako čestní hosté do proslulého Banff Centre. Soubor natočil řadu gramofonových, rozhlasových a televizních nahrávek. Kaprálová Quartet jako jedno z mála smyčcových kvartet má v repertoáru kompletní kvartetní dílo Alfreda Schnittkeho, jehož provedení na dvou koncertech festivalu Pražské jaro 2002 získalo vysoké uznání odborné kritiky. Kvarteto spolupracuje s klavíristou Eugenem Indjicem, harfenistkou Kateřinou Englichovou, klarinetisty Philippe Cuperem a Ludmilou Peterkovou, Škampovým kvartetem, Pražákovým kvartetem a Pražskými symfoniky a dirigentem Zdeňkem Mácalem, s nimiž uvedlo ve světové premiéře skladbu významného českého skladatele Zdeňka Lukáše - Koncert pro smyčcové kvarteto a symfonický orchestr. V současné době hraje kvarteto ve složení Veronika Panochová, Simona Hurníková, Karolína Strašilová a Simona Hečová.\nRakouská kytaristka Melanie Hosp se narodila v roce 1987. Jejím prvním pedagogem byl Michael Haas a poté studovala na Tyrolské konzervatoři u dr. Stefana Hackla. Po absolutoriu navázala dalším studiem u špičkového kytarového sólisty a pedagoga Alvary Pierriho na Hudební fakultě vídeňské Akademie múzických umění. Zaměřuje se jak na obor sólové interpretace, tak na pedagogickou činnost. Zúčastnila se rovněž řady prestižních mistrovských kurzů pod vedením osobností kytarové hry, jakými jsou například Sergio Assad, Pavel Steidl, Hopkinson Smith, Paul O´Dette, Rolf Lislevand a John Dearman. Melanie Hosp získala řadu ocenění na různých soutěžích. První bylo vítězství v dětské soutěžní sekci při známém festivalu Forum Gitarre ve Vídni. Roku 1999 následovalo vítězství ve stockholmské soutěži mladých interpretů La Guitaromania. V roce 2010 obdržela stipendium na francouzské Académie musicale de Villecroze a byla přizvána také do programu „Live Music Now“ Yehudi Menuhina. Za další grant vděčí Nadaci dr. Roberta a Liny Thyll-Dürr. Od letoška stojí v čele souboru Gitarrissima.\n27.07.2012 (Pá) Rezervovat 19:30\nSólisté: Konstantin Scherbakov /klavír/, Sanghee Cheong /housle/\nSymfonický orchestr Českého rozhlasu- rezidenční orchestr festivalu\nF. Mendelssohn-Bartholdy – Koncert pro housle a klavír d-moll, P. I. Čajkovskij – Klavírní koncert b-moll\nKonstantin Scherbakov je jedním z nejvyhledávanějších klavíristů dnešní doby. Pochází ze sibiřského Barnaulu a svou kariéru zahájil prakticky v raném dětskému věku coby „zázračné dítě“, kdy s úspěchem debutoval v pouhých pěti letech, v jedenácti již debutoval s orchestrem v Beethovenově prvním Klavírním koncertu. Svá studia realizoval na Čajkovského konzervatoři v Moskvě ve třídě Lva Naumova. Ve dvaceti letech zvítězil v Rachmaninově soutěži a následovala řada dalších soutěžních úspěchů po celé Evropě. Mezinárodním debutem, který otevřel Scherbakovovu světovou kariéru, se stalo vystoupení na italském festivalu v Asolu. V roce 1992 přesídlil do Švýcarska, jeho hvězda začala stoupat vzhůru a začala se rodit i jeho bohatá a ceněná diskografie pro EMI, Naxos a další světové labely. Vedle intenzivní koncertní činnosti se Scherbakov věnuje pedagogické činnosti na Hochschule für Musik Winterthur v Curychu a vede různé mistrovské kurzy po celé Evropě. Scherbakov vystupuje s předním symfonickými orchestry po celém světě a je častým hostem prestižních koncertních domů a hudebních festivalů (Salcburk, Lucern, Bregenz, Frankfurt ad.) v Evropě i zámoří. Vyniká šíří i náročností repertoáru, který zahrnuje kompletní tvorbu Čajkovského, Medtnera, Skrjabina, Respighiho, ale i Godowského nebo Šostakoviče.\n28.07.2012 (So) Rezervovat 20:30\nTolga Kashif - dirigent\nV roce 1974 frontman skupiny Queen Freddie Mercury prohlásil, že je jen na lidech samotných, jak budou dále interpretovat jeho hudební odkaz, čehož využil britský hudební skladatel a dirigent Tolga Kashif a zkomponoval vokálně-symfonickou poctu této legendární rockové kapele, The Queen Symphony. Tato šestivětá skladba je vystavěna na dvanácti melodiích z písní této kapely, jako např. "Bohemian Rhapsody", „Radio Ga Ga“, „Show must go out“, "We Will Rock You", "We Are the Champions" nebo "Who Wants to Live Forever". Kashif tuto skladbu poprvé veřejně provedl s Královským filharmonickým orchestrem v roce 2002 v Royal Festival Hall v Londýně a dočkal se nadšeného přijetí u publika i kritiky a rovněž u zbylých členů kapely Queen. Kromě nominace na cenu Classical Brit Awards se tato velkolepá novoromanticky laděná suita o šesti obrazech těší i dramaturgickému zájmu pořadatelů z celého světa a setrvale se objevuje na programech významných koncertních sálů, operních domů i prestižních festivalů. Interpretace díla samotným autorem slibuje strhující večer v „královském“ rytmu.\n02.08.2012 (Čt) Rezervovat 19:30\nJ. S. Bach – Suity pro sólové violoncello\nJiří Bárta, přední violoncellista své generace, studoval u Josefa Chuchra a Mirko Škampy v Praze, Borise Pergamenščikova v Kolíně nad Rýnem a Eleonore Schoenfeld v Los Angeles. V roce 1991 obdržel cenu Europäische Förderpreis für Musik v Dráždanech a cenu Rostropovich-Hammerovu v Los Angeles. Spolupracuje s předními českými a mezinárodními orchestry jako jsou Česká filharmonie, Slovenská filharmonie, Royal Philhramonic Orchestra London, Royal Scottish National Orchestra, Royal Liverpool Philharmonic, Berliner Symphoniker a dirigenty jako Jiří Bělohlávek, Charles Dutoit, Libor Pešek, Gennadij Rozhdestvenski, Maxim Šostakovič, je pravidelně zván na přední festivaly a pódia mj. Barcelona, Berlín, Bratislava, Buenos Aires, Edinburgh, Istanbul, Los Angeles, Mnichov, Newport, New York, Paříž, Praha, Salzburg, Tokio, Londýn. Jeho nahrávky u firmy Supraphon byly časopisem Harmonie dvakrát vyhodnoceny jako nejlepší ve svých kategoriích (Ceny Harmonie 1995, 1999), zahrnují kritiky ceněnou nahrávku všech Bachových violoncellových suit i Šostakovičových koncertů s dirigentem Maximem Šostakovičem a Pražskými symfoniky i oba koncerty Dvořákovy, A Dur (s klavíristou Janem Čechem) a h moll (s Českou filharmonií a Jiřím Bělohlávkem). Bártovu disku s Kodályho sólovou sonátou udělil londýnský časopis Gramophone „Editor´s Choice“, do stejného výběru se dostalo i Bártovo poslední CD s violoncellovými koncerty Bohuslava Martinů, J. Foerstera a Jana Nováka za spolupráce Pražské komorní filharmonie a dirigenta Jakuba Hrůši. Jiří Bárta spolupracoval i s Magdalenou Koženou na jejím albu „Songs“ pro Deutsche Grammophon oceněném Gramophone Award v r. 2004. Pro londýnský Hyperion natočil Jiří Bárta CD s violoncellovými sonátami Ignaaza Moschelese a Franze Hummela, zcela nedávno CD se sonátami Artura Rubinsteina (oboje s klavíristou Hamish Milne). S jazzovým kvartetem Milana Svobody spolupracoval na klasicko – jazzovém CD „Znamení Střelce“ (Lotos, nominováno na výroční ceny Akademie populární hudby 2007).\n03.08.2012 (Pá) Rezervovat 20:30\nBohuslav Matoušek je významný představitel současného českého houslového umění, který na sebe upozornil již v dětství četnými vítězstvími v mnoha národních soutěžích. V letech 1967-1972 studoval na pražské Akademii múzických umění ve třídách J. Pekelského a V. Snítila, v roce 1969 se poprvé zúčastnil mistrovských kurzů u A. Grumiauxea v Curychu, jejichž úspěšné absolvování mu vyneslo pozvání i v dalších sedmi letech, tentokrát k N. Milsteinovi. V roce 1970 získal na mezinárodní houslové soutěži T. Vargy v Sionu zvláštní cenu poroty a zároveň švýcarské stipendium, které využil k jednoročnímu studiu u W. Schneiderhana v Lucernu. Významným úspěchem byla 1. cena na mezinárodní houslové soutěži festivalu "Pražské Jaro" v roce 1972. Po ukončení studií se Bohuslav Matoušek soustředil na svou činnost koncertního umělce. V roce 1977 byl pozván jako sólista a koncertní mistr do Japonska k tokijskému Yomiuri Nippon Symphony Orchestra, kde provedl pod taktovkou významných světových dirigentů (Celibidache, Masur, Mehta, Bernstein a další) řadu houslových koncertů. Po návratu z Japonska začal v roce 1980 vedle sólistické činnosti působit také jako primárius Stamicova kvarteta, které dovedl za patnáct let činnosti k řadě významných mezinárodních úspěchů a ocenění. Soubor nahrál doma i v zahraničí více než 60 kompaktních disků a získal dvakrát Grand Prix du Disque. Od roku 1995, po odchodu ze Stamicova kvarteta, se Bohuslav Matoušek věnuje především sólistické koncertní činnosti, jeho rozsáhlý repertoár zahrnuje skladby od raného baroka až po díla současných skladatelů. V komorní hře nadále působí hlavně se svým stálým partnerem pianistou Petrem Adamcem. Je také členem Tria A. Dvořáka.\nMladý houslista Jakub Junek v roce 2009 úspěšně dokončil šestileté studium na Pražské konzervatoři pod vedením Pavla Kudeláska. Po absolutoriu byl přijat na Moskevskou Státní Konzervatoř P. I. Čajkovského do třídy Eduarda Davidoviče Grače (2009-2010). Nyní je studentem renomovaného českého houslisty Bohuslava Matouška na Akademii Múzických Umění v Praze. Absolvoval Hudečkovy kurzy v Luhačovicích, Pro Corda-kurzy komorní hry ve Velké Británii, účastnil se též mistrovských kurzů s profesorem Rubin Academy v Tel Avivu Semionem Yaroshevichem. Třikrát získal plné stipendium na Meadowmount school of Music (Charles Avsharian), účastnil se 20. ročníku mezinárodních hudebních kurzů "Keshet Eilon" v Izraeli (Shlomo Mintz, Eduard D. Grač) a v letošním roce International Summer Academy v Rakousku, Reichenau. Na svém kontě má vítězství v celé řadě soutěží u nás i v zahraničí. Junek již vystupoval s Českým národním symfonickým orchestrem (Libor Pešek, Paul Freeman, Jan Chalupecký, Petr Altrichter), Filharmonií Bohuslava Martinů (Stanislav Vavřínek, Marzena Diakun), komorním orchestrem Barocco Sempre Giovanne a komorním orchestrem „Moscovia“ (E.D.Grač). Z jeho interpretačních úspěchů jmenujme např. koncert v Rudolfinu s Českým národním symfonickým orchestrem a dirigentem Paulem Freemanem v březnu 2007 (debutoval koncertem J. Sibelia), v lednu 2009 se v Rudolfinu představil houslovým koncertem L. van Beethovena (dirigoval Libor Pešek), na Mezinárodním Hudebním Festivalu Prague Proms 2007 ve Smetanově Síni Obecního domu pod taktovkou Libora Peška zahrál Mozartův koncert A dur. V poslední době je Junek také častým sólistou ČNSO při zahraničních turné (Anglie: King’s Lynn, Truro, Harrogate ad.)\nMísto konání: Zahrada kooperativy, Latrán, Český Krumlov, Český Krumlov\n04.08.2012 (So) Rezervovat 20:30\nBalkánský večer s hudbou a kulinářskými specialitami regionu\nTypickou ukázkou balkánské kultury je žesťový orchestr Boban i Marković Orkestar z jižního Srbska, který je nejvýznamnějším hudebním seskupením regionu. Hudba tohoto třináctičlenného tělesa je silně ovlivněna cikánskou tradicí. Toto těleso získalo celou řadu prestižních ocenění nejen v Srbsku a jeho diskografie je velice vyhledávanou. Za posledních 7 let Boban i Marković Orkestar odehrál s velkým úspěchem na 600 strhujících koncertů po celé Evropě i v zámoří. Známá je rovněž umělecká spolupráce s českou umělkyní Ivou Bittovou a řadou dalších osobností. Džezvica je česko-polská hudební skupina hrající tradiční balkánskou hudbu docela netradičním způsobem. Její žánr by se dal popsat jako balkan-worldmusic, ale i s občasnými prvky jazzu či jiných stylů. Lidové melodie z Makedonie, Bulharska, Srbska, Bosny, Chorvatska, Rumunska či Maďarska, tradiční, iláhie či cikánské písně míchá Džezvica pomocí originálních harmonií, zvuku nástrojů typických pro západní hudbu a nadšení šesti mladých muzikantů.\n09.08.2012 (Čt) Rezervovat 19:30\nPanochovo kvarteto bylo založeno v roce 1968 studenty konzervatoře v Praze. Jejich první velký úspěch se dostavil v roce 1975 na Mezinárodní soutěži smyčcových kvartet v Praze, kde získali titul laureáta. Soubor vystupuje pravidelně téměř ve všech zemích Evropy a rovněž v zámoří. Od roku 1975 bylo kvarteto 25krát v USA a Kanadě, hrálo též na Novém Zélandu, v Austrálii, Japonsku, Izraeli, Mexiku a v řadě dalších zemí. Soubor se zúčastňuje prominentních festivalů, jako je Edinburgh, Salzburg, Praha, Dubrovník, Tel Aviv, Kuhmo, Kusatsu a Mondsee. Kvartetu byla udělena Zlatá medaile v Bordeaux (1976) a Zlatá deska Supraphonu (1982). V roce 1983 jim byla udělena Grand Prix Academie Charlese Crose v Paříži za nahrávku kvartetů Bohuslava Martinů č. 4 a 6. V roce 1995 byla souboru předána cena MIDEM – Cannes Classical Award za nahrávku kvartetu Es – dur a „Cypřiše“ Antonína Dvořáka. V roce 2008 jim byla udělena jubilejní Platinová deska Supraphonu. Soubor klade zvláštní důraz na českou hudbu, především na díla Dvořákova, Smetanova, Martinů a Janáčkova. Rozsáhlý repertoár Panochova kvarteta obsahuje mnoho děl vídeňských klasiků, zvláště Josepha Haydna. Stejně tak koncertní programy často obsahují velká romantická díla, jako Schubert a Mendelssohn. Soubor nahrál řadu snímků pro firmu Supraphon. V minulých letech nahráli celé komorní dílo A. Dvořáka a Z. Fibicha. Panochovo kvarteto se již připojilo k řadě mezinárodně uznávaných kvartetních souborů, které vycházejí z české kvartetní tradice, založené Českým kvartetem a pokračující Smetanovým, Janáčkovým a Vlachovým kvartetem, jejich skvělými předchůdci.\n10.08.2012 (Pá) Rezervovat 19:30\nSoubor Musica Florea vznikl roku 1992 jako jeden z prvních výrazných počinů na poli stylově poučené interpretace hudby v České republice. Založil ho violoncellista a dirigent Marek Štryncl. Hra na originální nástroje nebo jejich kopie podložená studiem dobových pramenů a estetiky a kreativní oživování zapomenutých interpretačních stylů i prostředků tvoří nezbytný základ činnosti souboru a jsou zároveň zárukou jeho renomé. Repertoár souboru zahrnuje instrumentální komorní hudbu, světské i duchovní vokálně-instrumentální skladby, orchestrální koncerty i monumentální skladby symfonické, operní a oratorní od počátků baroka po 20. století. Soubor hostuje na významných světových festivalech a spolupracuje s význačnými sólisty i ansámbly (např. Magdaléna Kožená, Phillipe Jaroussky, Nancy Argenta, Veronique Gens, Paul Badura – Skoda, Susanne Rydén, Orlando Consort, Les Pages et les Chantres du Centre de Musique Baroque de Versailles, Le Poeme Harmonique, Boni Pueri). Obdržel řadu prestižních ocenění (např. nejvyšší ohodnocení francouzského časopisu Diapason za nahrávku díla J. D. Zelenky Missa Sanctissimae Trinitatis, Studio Matouš 1994; „Zlatá Harmonie 1997“ za nejlepší domácí nahrávku roku – Bachovy árie s M. Koženou, Polygram 1997; Cannes Classical Award - MIDEM 2003 za nahrávku korunovační opery Sub olea pacis et palma virtutis J. D. Zelenky, Supraphon 2001). V roce 2009 obdržel soubor diplom za nejlepší interpretaci děl J. S. Bacha na festivalu v chorvatském Varaždinu. Od roku 2002 pořádá Musica Florea vlastní koncertní řady s důrazem na prezentaci nově objevených děl i skladeb, které si zasluhují návrat k interpretační původnosti.\n11.08.2012 (So) Rezervovat 20:30\nOtto Sauter, Ulrika Danielsson, Wolfgang Navratil, Marek Zvolánek, Bob Lanese, Adam Rapa, Aneel Soomary, Frank Greene, Franz Wagnermeyer, Alfred Gaal - trubky\nMichael Weiss - klavír\nBodo Klingelhöfer - kontrabas\nRobert Walla - bicí\nMike Lindup - klávesy\nMarkus Wienstroer - kytara\nPablo Escayola - perkuse\nV roce 1991 přední světový hráč na piccolo flétnu Otto Sauter založil ansámbl "Deset z nejlepších", v němž sdružil deset nejlepších trumpetistů světa včetně vedoucích trumpetových skupin takových těles, jako je orchestr Vídeňské státní opery, orchestr salcburského Mozartea, orchestr Královské opery ve Stockholmu nebo Götenburští symfonikové a současně i renomované sólové hráče působící v Evropě i Americe. Od roku 2008 vystupuje ansámbl deseti trumpetistů za doprovodu klavíru, kontrabasu, bicích nástrojů, kláves, kytary a perkusí společně s dalšími proslulými hvězdami jako jsou kytarista Dominic Miller a perkusionista Rhani Krija, kteří působí u Stinga, klávesista Level 42 Mike Lindup a další. Programovým záměrem ansámblu je nabídnout publiku vybrané cross-overy a neobyčejné aranže klasické hudby, jazzu a popu. Pro ansámbl pracují přední aranžéři z celého světa a díky jejich uvědomělé práci nezní skladby v podání této neobyčejné skupiny pouze jako fanfáry, ale jako když hraje celý orchestr. Skupina spolupracuje s osobnostmi, které stojí za úspěšnými díly, s nimiž se proslavily hollywoodské hvězdy Barbra Streisand, Frank Sinatra, Neil Diamond, The Commodores, Prince nebo v Německu Peter Helzbolzheimer, Udo Jürgens a jeho Pepe Lienhard Band.\n16.08.2012 (Čt) Rezervovat 19:30\nRoman Patočka patří mezi výjimečné osobnosti nastupující generace sólistů. Po absolvování Pražské konzervatoře a Akademie múzických umění prohluboval dále své zkušenosti na hudebních institucích v zahraničí. Nejprve v Utrechtu a dále v Lübecku u Shmuela Ashkenasiho. V únoru 2009 dokončil mistrovský diplom u Stefana Picarda na Musikhochschule “Hanns Eisler“ v Berlíně. Mimo tato studia se zúčastnil mnoha mistrovských kurzů s předními interprety současnosti a je vítězem a laureátem na Soutěži Pražského jara, Leopolda Mozarta v Augsburku, Pablo de Sarasate v Pamploně, Václava Humla v Záhřebu, Flame v Paříži, Maxe Rostala v Berlíně a dalších. Roman Patočka vystupuje jako sólista s renomovanými orchestry v České republice i v zahraničí, spolupracoval s Jiřím Bělohlávkem, Vladimírem Válkem, Jakubem Hrůšou, Tomášem Netopilem, Martinem Lebelem a Georgem Fritzschem. Pod taktovkou Sira Charlese Mackerrase provedl Janáčkovo Putování dušičky se Státní filharmonií Brno a spolupracoval s Komorním orchestrem Berg na světové premiéře České Rapsodie pro housle a orchestr Bohuslava Martinů. V sezóně 2008/2009 byl koncertním mistrem Německého Symfonického Orchestru Berlín. Jako komorní hráč spolupracuje Roman Patočka se špičkovými českými i zahraničními interprety: Jiřím Bártou, Igorem Ardaševem, Radkem Baborákem, Martinem Kasíkem, Roberto Giordanem, Jennifer Frautschi a Daishinem Kashimoto. Reprezentoval Českou republiku na světové výstavě EXPO 2005 v japonském Aichi. Vystoupil rovněž na řadě zahraničních festivalů. Natočil několik snímků pro Český rozhlas, BBC Radio 3, ORF, Radio 4 Netherlands, Rumunský rozhlas a japonskou televizi NHK.\n17.08.2012 (Pá) Rezervovat 19:30\nMozART Group je fenomenální polský soubor, který posouvá hranice komorní klasické hudby k dokonale zinscenované recesistické show. Základem je brilantní hráčská technika, ovládání širokého repertoáru od klasiky až po rockové hity a nesporný herecký talent protagonistů. Hlavním atributem souboru je pojetí koncertu jako komplexního uměleckého projektu. Na základě technicky vytříbené interpretace, která těleso řadí mezi světovou špičku, je vystavěna téměř kabaretní podívaná, která vnáší do představení fascinující momenty nejrůznějších bravurností plné inteligentního humoru a nenechá diváka na pochybách, že je svědkem dokonalé hudební zábavy aniž by musel slevit z náročnosti návštěvníka klasického koncertu. Na druhou stranu tímto pojetím otevírají širokou bránu i všem laikům, kteří dodnes měli z koncertu klasické hudby obavu. Těleso ročně odehraje na 200 koncertů po celém světě. Svého koncertního DVD prodali celosvětově více jak 70.000 kusů a spolupracují i s takovými osobnostmi jako je například Bobby McFerrin aj.\n18.08.2012 (So) Rezervovat 20:30\nKanadští tenoři: Victor Micallef, Clifton Murray, Remigio Pereira, Fraser Walters\n„Pražská komorní filharmonie“\nKanadští tenoři jsou vzrušující směsicí klasiky a soudobého popu a svou neotřelostí si získávají publikum bez rozdílu věku po celém světě. Jedná se o čtyři talentované a charismatické zpěváky obdarované silnými hlasy, ovládající různé pěvecké styly, kteří za sebou mají i sólové kariéry mezinárodních rozměrů. Miliony posluchačů po celém světě již podlehly jejich krásným hlasům, úžasnému smyslu pro humor i snadno zapamatovatelným melodiím. Pochvalné kritiky i ovace vstoje si tato čtveřice vysloužila od Tel Avivu až po New York a spolupracovala s řadou dalších hvězd, jako například Andrea Bocelli, David Foster, Sheryl Crow, Neil Young, Celine Dion nebo Paul McCartney. Na svém kontě má tato „vokální senzace“ platinové desky vydávané po celém světě a řadu mezinárodních ocenění. Jejich repertoár zahrnuje anglické, francouzské, ale i španělské a italské melodie. Kanadští tenoři vystupovali například v show Oprah Winfreyové, na zahájení olympiády a dalších mezinárodních sportovních událostech, ale i na koncertech pro Baracka Obamu, George W. Bushe, Tonyho Blaira, královnu Alžbětu II., Shimona Perese a další. Toto vokální seskupení je spjato také s řadou charitativních projektů zaměřených zejména na děti.\n24.08.2012 - 26.08.2012 (Pá-Ne) Rezervovat 21:00\nRepríza opery Komedianti Ruggiera Leoncavalla nastudované v koprodukci s Jihočeským divadlem v roce 2011.\nV hlavní roli Cania se opět představí argentinský tenorista José Cura.\nKomedianti vyprávějí „pravdivý“ příběh herecké skupiny, která přijíždí na italský venkov sehrát divadelní představení. Vztahy mezi jejími členy ovládají především milostné vášně - vražedná žárlivost přivede principála komediantů Cania až k dvojnásobné vraždě. Přitažlivost této opery, vedle melodického bohatství a slavných árií (Směj se, paňáco!), spočívá hlavně v tom, že děj komedie, kterou herci předvádějí vesničanům, postupně stírá hranice mezi jevištěm a opravdovým životem. Velké lidské tragédie se odehrávají ve skutečnosti nejenom na divadelních prknech…


10. srpna 2016 V případě, že se Vám zpráva nezobrazí správně, prohlédněte si ji ZDE.\nVe dnech 12. až 14. srpna probíhají v Domažlicích Chodské veletrhy. Součástí šestého ročníku jsou i Chodské slavnosti nebo veletrh stavebnictví, bytového zařízení, úspor energií, zahradnictví a hobby. Tradičními prvky těchto slavností je například folklórní vystoupení, pouťové atrakce, chodské koláče a další. >\nChodské slavnosti jsou oblíbenou akcí mnoha místních. Slavnosti v Domažlicích přitahují do města největší koncentraci návštěvníků v roce a Chodský veletrh je už tradičně součástí jejich programu. Velké oblibě se těší ale také u lidí, kteří dojíždějí z daleka. V loňském roce Chodský veletrh navštívilo 6 tisíc návštěvníků.\nPRAKAB PRAŽSKÁ KABELOVNA, a.s. – výroba kabelů\nVýrobce a dodavatel silových, sdělovacích a bezhalogenových kabelů.\nRuukki CZ s.r.o. – střešní krytiny\nJednoduchá koupě, jednoduchá montáž a máte střechu, jakou jste si přáli. Střechy Ruuki jsou totiž navrhnuté tak, aby měli majitelé domu život bez starostí.\nPrvotřídní ocelové střechy od společnosti Ruukki chrání domovy již přes 50 let. Mají nespornou trvanlivost a kvalitu. V naší široké nabídce barev a stylů lze nalézt dokonalou volbu pro dům bez ohledu na to, zda se jedná o moderní, tradiční nebo zcela unikátní stavbu.\nDrekoma – zvlhčování\nZvlhčovací systémy pro průmysl, nízkoenergetické domy s rekuperací vzduchu.\nProč zvlhčovat? Správná vlhkost vzduchu je důležitá v průmyslových, potravinářských a jiných provozech pro udržení optimálního klimatu. To je potřebné pro technologické procesy, snižování elektrostatického náboje a zachování vlastností vstupních surovin. Zvlhčováním vzduchu se zlepšují a udržují stabilní vlastnosti materiálu a výrobků během výroby a skladování. Mimo to vzdušná vlhkost pozitivně působí i na člověka.\nNicoll Česká republika, s.r.o. – elektrotvarovky\nVýhodou odkryté topné spirály je dosaženo rovnoměrného přenosu tepla pro velmi dobré a rychlé odstranění spáry. Symetrické svářecí elipsy zajišťují homogenní spojení materiálů. Široká svařovací zóna našich elektrotvarovek pak zajišťuje zvýšenou sílu přenášené plochy, vyšší dlouhodobou pevnost spoje a větší bezpečnost při zpracování.\nNa videu lze vidět, proč jsou tyto vlastnosti elektrotvarovek tak důležité.