Návštěva asistentky je levnější než další den hospitalizace v porodnici | ParlamentniListy.cz – politika ze všech stran\nParlamentníListy.cz » Profily » PhDr. Olga Richterová » Články » Návštěva asistentky je levnější než další den hospitalizace v porodnici\n49/0 Položit dotaz\nNávštěva asistentky je levnější než další den hospitalizace v porodnici\nPoslankyně Pirátů Olga Richterová na sněmovním Výboru pro zdravotnictví navrhla, aby působení porodních asistentek hrazené pojišťovnou nebylo vázané pouze na nutnost žádanky od lékaře.\nPodle poslankyně se jedná o zbytečnou byrokratickou zátěž systému, která znesnadňuje ženám i novorozencům přístup k péči porodních asistentek, tedy vysokoškolsky vzdělaných zdravotnic se samostatnými kompetencemi.\n„Hlavní motivací návrhu je zjednodušení a zlepšení dostupnosti péče porodních asistentek. A umožnit ženám, aby byly doprovázeny po celou dobu jednou asistentkou, na kterou jsou zvyklé. Návrh také odlehčí lékařům administrativu spojenou s vystavením žádanky, která bývá v těchto případech jen formálním aktem. Ženy by tak už nemusely například po porodu navštívit lékaře jen kvůli žádance na péči porodní asistentky. Ta se přitom neomezuje pouze na vlastní porod, ale i na podporu kojení, předporodní přípravu, ale také umožňuje maminkám dřívější odchod z porodnice díky zajištění odpovídající péče v klidném prostředí domova,“ popsala Richterová hlavní přínosy návrhu s tím, že by nové fungování porodních asistentek ulevilo rovněž rozpočtu.\n„Návštěva porodní asistentky je levnější než další den hospitalizace v porodnici. V neposlední řadě je potřeba pamatovat se zajištěním péče po dřívějším odchodu z porodnice i na specifické situace žen po potratu nebo porodu mrtvého dítěte. Je výhodou, pokud ženu může porodní asistentka v tomto těžkém období navštívit v domácím prostředí,“ dodala Richterová.\nNávrh podporuje řada sdružení, která se zabývají porodnictvím a lidskými právy. Je mezi nimi i iniciativa Chci svoji porodní asistentku, pod jejíž otevřený dopis se během pár dnů shromáždilo více než 2600 podpisů.\nVeronika Hažlinská, porodní asistentka a zakladatelka iniciativy, uvedla: „Můj hlavní důvod pro podporu pozměňovacího návrhu je ten, že v současnosti je systém komunitní poporodní péče naprosto nefunkční. Ženy tráví v porodnici po porodu zhruba 3-5 dní, což je jen nepatrná část šestinedělí, které s sebou nese spoustu změn a potenciálních obtíží, ať už fyzických či psychických. A my ty ženy v tomto období necháváme bez péče. To je prostě potřeba změnit.”\nProblematice porodnictví se ve Sněmovně ve spolupráci s poslankyní Olgou Richterovou věnuje zdravotní analytička Pirátů Bára Malíková.\n18.06.2021 Zánět prsu při kojení. Nikdo to neřeší


Mobilní dům pro celoroční bydlení. | Mcbp\nMobilní dům pro celoroční bydlení.\nTaké se nestačíte divit, jak nehorázně rostou ceny nemovitostí? Přijde vám to neskutečné a vůbec nevíte, jak je možné, že ceny bytů vzrostly za krátkou dobu prakticky mnohonásobně? Je to sice neskutečné, bohužel je to realita dnešních dní. Sice v republice zůstala místa, kde přeci jen je pořízení nemovitosti k bydlení ještě pořád reálné, ale zamyslete se na tom. Chcete se do tohoto města, nebo městyse opravdu přestěhovat? Zajistíte si tam, nebo v nějakém bližším místě práci? Bude tam k dispozici pro vás důležitá infrastruktura? A nakonec, proč vlastně v této oblasti je to bydlení mnohem levnější než jinde? Nejspíš tam bude nějaký skrytý problém, že? Nejspíš bude dobré se takové lákavé nabídce přece jen vyhnout a neriskovat, že sice koupíte levně byt v této lokalitě, ale za půl roku budete s nervy nadranc místo opouštět a byt prodávat ještě pod cenou.\nPokud jste tedy v situaci, že potřebujete urgentně vyřešit vlastní bydlení, třeba protože čekáte přírůstek do rodiny, nebo se chcete osamostatnit od bydlení u rodičů, tak se zkuste porozhlédnout po rozumné alternativě.\nTou je určitě mobilheim. Možná budete napřed trochu zaskočeni, ale věřte, že opravdu dokáže plnohodnotně nahradit jakékoli trvalé bydlení. A popřemýšlejte. Něco jste přece jen našetřili, na byt to nestačí, hypotéku vám kvůli nižším příjmům nedají, vždyť žena je na mateřské dovolené a ještě dlouho bude, protože za měsíc se narodí druhý potomek, u rodičů už to není k vydržení, nebo pronájemce chce stále vyšší nájemné, které je pro vás už neúnosné.\nA přitom mobilní dům Top-mobilnidomy dokáže všechny problémy okamžitě vyřešit. Budete ve svém, žádné nájemné, žádné konflikty s rodiči. To stojí za to, ne? Věřte, že to opravdu stojí za to. Vaše vlastní soukromá domácnost, které vy jste pánem. Mobilheim opravdu plnohodnotně nahradí bydlení v bytě nebo domku. Mobilheimy jsou celoroční, prostorné a kvalitní. Dejte rodině svůj prostor a jděte do toho.\nPrevious Previous post: Pretty party


Vilcacora tinktura 50 ml Bylinné kapky\nWolfberry.cz > Pro zdraví>Kapky a směsi>Vilcacora tinktura 50 ml Bylinné kapky\nKód skladu 41072\nVilcacora tinktura 50 ml Bylinné kapky. Přírodní bylinný extrakt z kůry léčivé rostliny vilcacora (unkaria, uncaria, vilkakora, řemdihák svazčitý, kočičí dráp, uňa de gato) pro přirozenou obranyschopnost - aktivaci imunitního systému (imunostimulátor).\nVilcacora (Uncaria tomentosa, čeleď mořenovité - Rubiaceae, SK: Vilcacora) - (jinak též řemdihák svazčitý, kočičí dráp či uňa de gato) je liána, která roste v Jižní a Střední Americe. Je to rostlina, jejíž chemické složení je předmětem mnoha výzkumů. Nejdůležitějšími obsahovými látkami jsou alkaloidy. Antioxidační schopnost se udává až 300x vetší než u vitaminu C (tuto schopnost v bylině vykazuje kyselina ursulová a oleanolová). Droga má též protizánětlivé účinky. Dalším významným alkaloidem je izopteropodin, který je schopen aktivizovat imunitní systém k boji proti řadě nemocí.\nDále můžeme bylinu použít při revma, chronickém zánětu močových cest, prostaty a i v gynekologii.\n3x denně 20 kapek. Nevhodné pro děti, těhotné a kojící ženy.\nVelejemný melasový ethanol 40%, léčivá rostlina vilcacora


Malá koupelna? Nevadí, perfektní může být úplně každá! - Útulný Dům\nKoupelny už dávno nejsou jen místem, které využíváme k očistě a hygieně. Moderní koupeny nám slouží také k relaxaci a odpočinu. V koupelně trávíme stále více času a stává se našimi soukromými lázněmi. Každý prvek a každý detail by na nás měl proto působit příjemným, harmonickým dojmem.\nToužíte útulné a zároveň funkční koupelně, ve které můžete relaxovat, ale nedostatek prostoru vám to moc neumožňuje? Nezoufejte, máme pro vás několik tipů, které vám pomohou i z velmi malé koupelny vykouzlit dokonalou místnost.\nPři úpravách koupelny vezměte v potaz především to, zda si raději poležíte ve vaně nebo upřednostňujete rychlou sprchu. Na trhu dnes najdete spoustu produktů, s jejichž pomocí vytvoříte komfortní a stylové koupelny i na velmi malém prostoru. Moderní sprchové kouty nabízí prakticky rovnocennou možnost relaxace a jsou vhodné i pro starší členy rodiny. Pokud máte malé děti, bude vám vyhovovat spíše vana s kvalitní zástěnou.\nObklady, dlažba a jejich formát a barvy\nDo malých koupelen se hodí obklady a dlažba ve větších formátech. Navíc zde platí pravidlo, že horizontální pokládka obkladů prostor opticky rozšíří a naopak vertikální pokládka opticky zvýší strop. Bílá nebo světlé obklady pak prostor zvětšují.\nOvšem pokud zvolíte lesklé obklady ve velmi tmavých barvách, bude optický dojem obdobný. Na podlahu se hodí kalibrovaná dlažba do koupelny, tedy dlažba s velmi úzkou spárou.\nV malém prostoru budete vděčni za každý centimetr navíc. Avšak vhodné umístění pračky a sušičky samozřejmě vždy vychází z možností bytu. Optimální je samostatná místnost, ve které můžete prádlo zároveň i sušit a žehlit. Pračky s předním plněním je možné zabudovat do linky nebo do šatní skříně v předsíni. Pokud takovou možnost nemáte, umístěte pračku pod speciální umyvadlo, čímž zároveň získáte i velkou odkládací plochu.\nDoslova neuvěřitelná kouzla dokáže s prostorem dělat vhodné a dostatečné osvětlení. Malou koupelnu opticky zvětší více zdrojů světla. Do vaší maličké koupelny umístěte hlavní centrální osvětlení a další menší k zrcadlu, vaně či sprše.\nVýrazně zvětšit malý prostor vám pomohou také velkoplošná zrcadla, která můžou po jedné straně vést doslova ode zdi ke zdi. Nebojte se použít i více zrcadel. Místnost tak opticky prohloubíte a prosvětlíte. Namísto klasických zrcadel můžete zvolit také zrcadlová dvířka skříněk.\nPokud jde o koupelnový nábytek v malých koupelnách, stává se ideální volbou vestavěný nábytek, který vám nebude zabírat téměř žádné místo. Dále volte také nábytek s vysokými skříňkami, které pojmou velké množství potřebných věcí. Vhodný je také koupelnový nábytek s menší hloubkou, zhruba 25 centimetrů.\nCo je tedy v malých koupelnách opravdu důležité?\n2. světlé barvy a lesklý povrch\n3. závěsný či vestavěný nábytek\n4. velkoformátové nástěnné zrcadlo.


„Máme toho tolik společného!“ Znamení, že jste si souzeni, může být jen falešnou iluzí | Za hranice vědy | Názory a publicistika | Zpravodajství\nIlustr. foto. (Michael Ramey / Unsplash / Public Domain)\nObjevili jste někdy, že toho máte s druhým hodně společného a zdánlivé shody náhod od začátku ukazují, že jste si s partnerem souzeni? Ne vždy to tak musí být. To, co vypadalo zpočátku slibně, se může proměnit ve špatný sen.\nRomantická láska pravděpodobně přináší nejvíc slibných náhod, které se později ukáží jako falešné. Zejména je to tak pro jedince, kteří se na shodu náhod spoléhají jako na metafyzický ukazatel k „cestě“, kterou se mají dát. Radostné vzrušení z nového romantického vztahu může být silně podpořeno překvapivými náhodami, které „musí“ znamenat, že půjde o hluboké pouto. Tyto náhody mohou být vnímány jako znamení, že jste si „souzeni“.\nPsychiatr Stanislav Grof ve své knize „Když se přihodí nemožné“ popisuje svou zamilovanost, která vzplála díky takovýmto náhodám, aby zase rychle vyhasla. Dva jeho přátelé mu navrhli, aby se potkal s Joan Halifaxovou, jejich kamarádkou. Tvrdili, že je to někdo, kdo s ním má spoustu společného. Grof se po několika měsících rozhodl, že ženě zavolá. Chystal se prezentovat svou vědeckou studii na konferenci Amerického sdružení psychiatrů v Dallasu a říkal si, že by se mohl stavit v Miami, kde Joan žila.\nJak se ukázalo, i ona se na konferenci chystala a shodou okolností si zamluvila pokoj ve stejném hotelu jako on. Aniž by se domluvili, narazili na sebe na konferenci hned na první akci, které se Grof zúčastnil. Nikdy se předtím neviděli a nikdo je vzájemně nepředstavil, přesto když se na sebe přes sál podívali, poznali se.\nSérie dalších šťastných náhod pak rychle nasměrovala jejich vztah k manželství. Dokonce i na svatbě zažili duhu jako posla požehnání a štěstí pro požehnaný pár.\nJenže pak přišlo ráno a na Grofa padla z těch všech šťastných předzvěstí kocovina. „Hned, jak jsem otevřel oči, pocítil jsem, že něco není v pořádku. Všechno to vzrušení a unesené pocity z předchozího dne byly ty tam. Najednou jsem měl pocit vystřízlivění a zasmušilosti. Vlna radosti, kterou jsme posledních několik dnů zažívali, se zdála iluzorní a klamná, ba co víc, vzít si Joan mi najednou přišlo jako strašný omyl.“\nNetrvalo to dlouho a pár se rozvedl.\nGrof došel k následujícímu ponaučení: „Naučil jsem se nevěřit bezmezně svádivé moci takových zážitků….Dokud jste pod jejich kouzlem, je nutné vystříhat se všech činů a nedělat žádná důležitá rozhodnutí, dokud nejsme oba dva nohama na zemi.“\nLynn Corriganová napsala o své zkušenosti se svádivými, slibnými náhodami na svém facebookovém účtu: „Znám někoho, s kým toho máme hodně společného až po dětství. I to, jak jsme se v dospělosti setkali, bylo plné náhod a nepravděpodobností. Ale - teď potřebuji, aby ten člověk vypadl z mého života. Kéž bychom se nikdy nepotkali. Proč se naše cesty jenom střetly?“\nMuž jménem Sahmat mi řekl, že, že četl knihu od ženy, s níž toho má mnoho společného. „Oba dva jsme vyrůstali v kvakerské rodině na předměstí Philadelphie, oba dva jsme studovali biologii a oba dva jsme nakonec šli na křesťanský seminář, kde jsme vystudovali náboženství. Pomyslel jsem si, že je to dost neobvyklé. Možná jsme jediní dva kvakeři biologové seminaristé na této planetě.“\nPo cestě za ní často narážel na číslo 37, jedno z jeho oblíbených. Tato numerická znamení v něm utvrdila pocit, že je na správné cestě. A pak se s tou ženou potkal, jen aby zjistil, že se k sobě vůbec nehodí.\nTato zkušenost ho přiměla přehodnotit dosavadní snahy o navázání nových vztahů s lidmi, a začal místo toho oživovat starší vztahy, hlavně se svým kamarádem Larrym. Jak se ukázalo, šlo o dokonalé načasování. Larry pracoval na projektu, v němž potřeboval Sahmatovu pomoc. A tak, i když to na povrchu vypadalo, že série šťastných náhod ho přivedla jen ke zklamání, nakonec mu ukázala cestu k dalšímu kroku, který musel učinit.\nParadox, který náhody představují, popisují dva kognitivní vědci Thomas Griffiths z Brown University a Joshua Tenenbaum z MIT ve své práci z roku 2007 „Od pouhých náhod ke smysluplným objevům“. Oba vědci se sice zabývali rolí náhod při vědeckých objevech, ale jejich diskuzi lze aplikovat stejně tak u romantické lásky. Podle práce obou akademiků jsou náhody „události, které poskytují podporu pro nějakou hypotézu, ale ne dostatek podpory, aby nás přesvědčily tuto hypotézu přijmout.“\nŘekněme, že hypotézou je, že vztah nebo manželství bude dobře fungovat. Smyslem je nevěřit hypotéze celým srdcem jen na základě shody náhod. Na druhou stranu opačným extrémem by bylo ignorovat všechny náhody ze strachu, že jsou mylné. Koneckonců vědci sami poukazují, že některé z největších vědeckých objevů byly učiněny právě díky náhodám.\nNa někoho nečekaně narazit na neobvyklém místě, mít podobnou minulost, vidět na svatbě duhu – všechny tyto náhody mohou přispět k tomu kouzelnému pocitu, když lidé propadnou zamilovanosti. Ale dokáží spolu opravdu žít den co den a smysluplně se o svůj život dělit? Na to už nám náhoda neodpoví.\nDoktor Bernard Beitman se zabývá synchronicitou a štěstím. Je hostujícím profesorem na University of Virginia a bývalým vedoucím katedry psychiatrie na University of Missouri-Columbia. Tento článek byl původně publikován v odborném časopise Psychology Today. Článek byl redakčně upraven a zkrácen.


Nejlepší víkendové cyklotrasy v ČR - ISIC.cz\nDomů » Blog » Sport » Nejlepší víkendové cyklotrasy v ČR\nNejlepší víkendové cyklotrasy v ČR\nMiluješ poznávání krajiny ze sedla kola? Využij přívětivých jarních dnů a naplánuj si víkendovou projížďku na kole. Vybrali jsme pro tebe tipy na cyklistické trasy z různých koutů České republiky pro cyklisty všech výkonnostních úrovní.\nNejlepší víkendové cyklotrasy všech úrovní\nKde strávit víkend na kole? Máme tipy na víkendové cyklotrasy v ČR, kde si užiješ jízdu krásnou krajinou, i na stezky, kde se pořádně zapotíš.\nKřivoklátské okruhy pro nenáročné\nKřivoklátské okruhy jsou ideální víkendovkou na kole. Je to celkem rozsáhlý systém silničních cyklotras různé obtížnosti, které pokrývají skoro celé CHKO Křivoklátsko. Jsou to převážně klidné rovinaté asfaltky obklopené přírodou, takže jsou snadno zvládnutelné a bezpečné a nepotřebuješ k tomu žádný extra profesionální horský stroj. Křivoklátských okruhů je celkem 8, nejkratší má 18 km a nejdelší okolo 90 km. Nabízí malebné výhledy, přírodní zajímavosti a nejdelší trasy tě na kole dovedou až do okolí hradu Křivoklát. Nejlepší je startovat ve městečku Hostivice, kde je vybudováno hlavní nástupní místo s informační tabulí a můžeš sem dojet pražským metrem nebo zde zaparkovat auto.\nVíkend na kole po Moravských vinařských stezkách\nVinařské stezky na jihu Moravy nabízí stovky kilometrů dlouhou síť značených cyklistických tras napříč jihomoravskými vinařskými oblastmi. Trasy většinou vedou po klidných asfaltkách nebo po polních či lesních cestách a bývají sjízdné i po dešti. Můžeš sem tedy vyrazit na horském kole i na silničce. Páteřní Moravská vinařská stezka spojuje Znojmo a Uherské Hradiště Cestou si vychutnáš roviny Znojemska, pahorky zvlněné krajiny Modrých hor, stoupání do strmých vinic na svazích Pálavy. Uvidíš malebné vinohrady, sklepní uličky a přírodní i historické památky. Ubytování a pohoštění najdeš snadno v některém z vinných sklípků. Oblast je na cyklisty připravená a na místní zajímavosti nebo služby podél trasy tě upozorní informační panely a směrovky.\nStezka železné opony pro odvážné\nTéměř půlku století rozdělovala Železná opona Evropu na východ a západ. V současnosti podél této linie vzniká za přispění všech okolních států jedinečná stezka pro cyklisty i pěší turisty dlouhá téměř 10 000 km. Česká část cyklotrasy vede od Aše podél hranic s Německem a Rakouskem až k soutoku Dyje a Moravy. Je rozdělená na celkem 13 etap různé obtížnosti a cestou potkáš památníky odkazující na historii železné opony, muzea nebo dochované části opevnění předválečného Československa.\nPrvní etapy jsou mírně až středně náročné a vedou z trojmezí u Aše Karlovarským krajem přes historický Cheb. Poté se trasa po bývalé vojenské cestě, tzv. signálce, dostává na území Českého lesa a postupně do Národního parku Šumava. Tady už je to náročnější, ale zato se projedeš krásnou přírodou. Následuje opět mírnější část Českou Kanadou, dále přes Novohradské hory a odtud rakouskou částí až do Slavonic. V jejich blízkosti se nachází i areál československého opevnění. Na území jižní Moravy se dostaneš do nejméně náročných částí trasy. Při vjezdu do NP Podyjí dojedeš mírným terénem až do parku v Čížově, kde si můžeš prohlédnout na 350 m zachovalé železné opony včetně strážní věže. Z Podyjí dojedeš do vinařské oblasti Znojma. V kraji Pálavy potkáš středověký Mikulov, kde stojí za to si prohlédnout novou Stezku svobody vyprávějící příběhy lidí, kteří se pokusili překročit železnou oponu. Za Mikulovem stezka vstupuje do Lednicko-valtického areálu a Českou republiku opouští Stezka železné opony nedaleko soutoku Moravy a Dyje u Břeclavi.\nJeště nemáš to správné odhodlání? Přečti si, jak se jelo na kole z Brna do Vídně!


Mozek se učí lépe z papíru než z počítače, říká neurolog - Úvod | ASKLEPION s.r.o.\nTo, jakým způsobem se v mládí mozek učí, ovlivní jeho schopnost myšlení v dospělosti. Vývoj mozku formují veškeré impulzy, které mu dáváme. Proto je velmi důležité, co se prostřednictvím mozku děje, a to už od útlého věku.\nPro vývoj mozku dítěte je například velmi důležité, zda čte z papíru nebo z obrazovky. „U obou způsobů hrají roli oči, paměť a centra řeči.\nMozek však integruje čtenou informaci mnohem lépe, pokud člověk něco fyzicky drží v ruce, než když čte z počítače,“ říká Martin Stránský, neurolog pražské Polikliniky na Národní.\n„Mozek se totiž přirozenou cestou učí lépe z papíru než z počítačového zdroje. Posouvání textu „skrolováním“ je pro něj nepřirozený způsob čtení. Kdežto otáčení stránek rozděluje text do hmatatelných částí, což nám pomáhá zpracovat informace do konkrétních částí pro pochopení či zapamatování,“ vysvětluje Stránský.\nNu což, mohli bychom si říct, že naše děti už možná nikdy z papíru číst nebudou. Jenže slova Martina Stránského podtrhují (a to hodně tlustou černou) výsledky výzkumu amerického Národního institutu zdravotnictví (NIH).\nStudie ukazuje, jak se nadužívání moderních technologií, konkrétně neustálé zírání do monitorů chytrých zařízení, projevuje právě na dětských mozcích.\nVědci zkoumali celé desetiletí víc než 11 000 dětí, kterým bylo na začátku výzkumu mezi 9 a 10 lety.\nTablet? Ne, raději knihu… Nebo knihy\n„Bohužel v útlém věku, kdy se mozek teprve učí, mu technologie ani nedají šanci se správně vyvinout,“ potvrzuje tento trend Martin Stránský. Velmi negativní vliv mají podle něj také veškeré sociální sítě.\n„Technologie tlumí otevřenou diskusi, redukuje slovník a schopnost empatie,“ říká.\n„Je totiž dokázáno, že určité mozkové a intelektuální schopnosti odpadávají z generace na generaci právě v souvislosti s užíváním technologií.“ Co z toho plyne? Tablet ne, raději knihu! A neumí-li dítě ještě číst, předčítejte mu sami.\nMožná si i vy dneska vzpomenete na ty chvilky, kdy vám rodiče četli a vy jste přitom byli ve svém světě fantazie. A je to právě čtení, které nejmladším pomáhá se slovní zásobou, pravopisem a udržením pozornosti. Četba zkrátka celkově kultivuje.\nA co dělají moderní technologie?\nMají vědci lidský mozek dokonale prozkoumaný? Jaké zásadní, nové znalosti o funkci lidského mozku přineslo 21. století?\nDíky novým technologiím máme mozek prozkoumaný stále lépe, ale dokonale ještě ne. Již ale víme, které části mozku co dělají a které při čem fungují. To znamená, že například můžeme popsat příčiny a důsledky různých pocitů.\nMůžeme s poměrně velkou pravděpodobností určit, který mozek (člověk) lhal a kradl, a který ne. Se stoprocentní jistotou můžeme zjistit, která barva je vaše nejoblíbenější, a nemusíme se vás přitom zeptat na jednu jedinou věc.\nVšechna tato zjištění jsou nejen zajímavá, ale mají také velký význam pro léčbu psychiatrických a neurologických chorob.\nVe 21. století začínáme nejen intuitivně, ale již také vědecky zjišťovat, jak jsou různé části mozku integrované a že je to mnohem složitější, než jsme si mysleli. Všechny nové poznatky získáváme s mnohem větší precizností. Dnes například víme, že pojmy jako autismus nebo ADHD jsou jen jakési odpadkové koše, do kterých jsme házeli různé typy projevů, nedostatků a podobně.\nDíky novým technologiím a testům je již dokážeme mnohem podrobněji rozdělit a specifikovat. Dokážeme vysvětlit paměť a prožitky, jako je například déja vu.\nPomocí principů kvantové fyziky začínáme zkoumat i pocity, které by nám mohly vysvětlit fenomény mimotělesného typu.\nDomnívám se, že ultimativní vysvětlení těchto pocitů – a dokonce i toho, co se s námi stane po smrti či zda existuje lidská duše – mohou být jednoho dne vědecky nalezeny.\nPočet nervových spojení a stále nových impulzů je impozantní. Opravdu je při tom množství možné, aby se v mozku nic neztratilo?\nJednotlivé akce či zkušenosti neurony doslova propojí, čímž se vytvoří specifická maketa. To, jak bude tato maketa fungovat, závisí na tom, jak moc ji používáme. Čím více na něco vzpomínáme, tím lépe to zakódujeme a tím méně to můžeme zapomenout.\nV závislosti na tom se postupně mění charakter paměti – nepoužívané části předlohy jsou vymazány a prázdné mezery jsou vyplněny novými informacemi a zkušenostmi. To je právě ten důvod, proč lidé pomalu, nepatrně, ale neustále mění své vzpomínky.\nDíry v paměti totiž naplňují novější představou, kterou si posléze vytvořili.\nJak vypadá mozek novorozence? Kdy se do něj začne vrývat první stopa, první vzpomínka?\nMozek novorozence je jako prázdné pole, ve kterém se postupně vydupávají stopy vlivem nových zážitků a zkušeností. Určité trasy, reflexy, mozkové cesty a pocity se ale v mozku tvoří ještě dříve, než se dítě narodí. Příkladem je maminka, která během těhotenství poslouchá hudbu.\nKdyž ji pak pustí novorozenci, začne se úžasně kolébat, poznává ji. Děti matek, které jsou v těhotenství ve velkém stresu, mají nejen menší porodní váhu, ale i odpovídající náladu, tedy cholerickou. Mozek se neustále organizuje, nejvíce ale do sedmi let věku.\nPoznatky jsou filtrovány a cesty k nim jsou kódovány do určitých zvyků a refiexních reakcí, které mají své anatomické opodstatnění.\nTyto trasy se v závislosti na funkcích postupně spojují v různých centrech a jako poslední se pak spojují mezi sebou i tato centra do velice složité sítě.\nToto poslední a nejdůležitější propojení se nejvíce utváří právě ve věku okolo sedmi let – proto mu tak často říkáme období rozumu. To vysvětluje, proč dítě například dříve nepochopí, že neexistuje princezna nebo že smrt je finální.\nProto je tak důležitá výchova, pocity a reflexy v dětství. Mozek se organizuje i později, dokonce i v dospělosti, je to však již mnohem méně intenzivní proces.\nK čemu byste laicky přirovnal učení se novým poznatkům?\nKaždý nový poznatek je pro mozek velice stimulující. On se totiž učí kvůli jedinému – chce co nejvíce zvýhodnit svého majitele a přinést mu slast (biologickou, sexuální, intelektuální, kulturní či jakoukoli jinou). K tomu potřebuje neustále porovnávat.\nKdyž tedy vidí něco, co již viděl stokrát, nebude ho to zajímat tak jako něco nového nebo něco starého, zasazeného do nového kontextu. Musí rozhodnout, zda je pro něj informace důležitá.\nPokud zjistí, že ano, vydupe se nová trasa, vznikne nová předloha a mozek toho zase „ví víc“.\nDnešní malé děti jsou zahlceny elektronikou, čtou si z tabletů, počítačů, iPadů… Na tištěné knihy se pomalu, až na výjimky, zapomíná. Má to nějaký zásadní vliv na vývoj dětského mozku, myšlení?\nJe vědecky potvrzené, že učit se z papíru je pro mozek lepší. Používá při něm totiž simultánně více cest najednou, což umožňuje tvorbu a zakódování makety. Je to fyzicky i evolučně přirozenější. Při čtení z papíru působí písmo opticky jinak než na obrazovce, lépe jej rozpoznáváme a zapadává tak lépe do vzorů.\nMozek „vidí“ písma jako fyzické předměty (neumí si je pamatovat jinak), proto si je pamatuje lépe, když je „drží“ v ruce. Sám sobě při čtení předvádí psaní. Navíc posouvání textu skrolováním je pro mozek nepřirozený způsob čtení.\nOtáčení stránek totiž „člení“ text do hmatatelných částí, což pro mozek znamená rozdělení informací do hmatatelnějších kusů pro zpracování.\nŘeditel, Poliklinika na Národní, Národní 9, P1\nAsistentní klinický profesor neurologie a primář, Yale School of Medicine\nNáš mozek je velice komplexní – obsahuje 100 miliard neuronů, z nichž každý má 10 000 dalších spojů. Výsledkem je tvorba tisíce miliard miliard (10 x 16 nul) impulsů každou sekundu, které cestují jeden k druhému prostřednictvím spojů. Ty mozek stále houževnatě organizuje – nejvíce v dětském období, ale i později, tedy po celý život.\nMozek se buduje jako prázdné pole, na kterém se postupně vydupou cesty. Jak to v mozku funguje?\nKaždý zážitek a zkušenost se zaregistruje v konkrétní části v mozku. Pokud se k nim mozek opakovaně vrací a používá je, „vydupe“ se v této části „stopa“ (říká se tomu proces dlouhodobé potenciace).\nBudete mít zájem: Benzodiazepiny\nNávraty ke stopám se dějí prostřednictvím neustálého porovnávání všeho, co mozek cítí s tím, co zná, a to s jediným cílem – najít ke všemu vysvětlení, aby rozuměl a myslel pro vlastní prospěch.\nKdyž mozek nenajde porovnání, založí novou stopu, neboli paměť (říká se tomu „peak shift“). Vystoupí tedy z jedné trasy a vytvoří úplně novou.\nŽádná paměť ale ve skutečnosti neexistuje jako jediný celek. Každá její část má svou reprezentaci v anatomické síti („engram“), kterou můžeme přirovnat k pavučině.\nKdyž síť nepoužíváme, začíná být děravá a méně integrovaná s ostatními.\nStačí se ale dotknout kterékoliv její části a znovu se aktivuje – příkladem může být vůně z cukrárny, která nám najednou připomene okamžiky, kdy jsme v mládí chodili na nákupy s maminkou.\nAby si mozek ušetřil práci, vytvoří si spojení a zkratky pro vnímání a uvažovaní. Třeba, že dítě si spojí plamen s bolestí. To samé platí i pro čtení, kde si mozek vytvoří vizuální vzory pro usnadnění čtení. Pro ilustraci, zkuste přečíst následující:\nPlasticita – tedy pružnost a optimální fungování mozku, souvisí s tím, kolik cest a spojů mozek vybuduje. Čím více jich je a čím jsou různorodější, tím lépe.\nVeškeré rozdíly pramení z toho, že při porovnání těchto dvou cest používáme jiné mozkové mechanizmy. Samozřejmě, že v obou případech hrají roli oči, paměť a centra řeči. Nicméně, jsou tu důležité rozdíly:\nDržení papíru rekrutuje více mozkových cest pro jeden akt, čímž se trasy „posílí.“ Když mozek „čte“ tak to vlastně dělá tak, že rozpoznává psané vzory. To má velký význam. Když děti používají ruku pro psaní (a ne pro brouzdání kurzoru na obrazovce nebo psaní na klávesnici), integruje to různé části mozku s pohyblivým aparátem, což zpětně podpoří i řeč. Schopnost řeči a bohatý slovník je spolehlivým ukazatelem inteligence. Proto někteří vědci tvrdí, že používání počítače v mateřské škole by mělo být velice cílené, aby se neomezily důležité procesy a nevznikla tak závislost na počítači. Právě proto je pro proces učení lepší si věci psát. A úplně nejlepší je aktivně diskutovat s ostatními a přenášet naše poznatky verbálně do diskuse.\nPři čtení na papíře působí písmo opticky jinak než na obrazovce, lépe jej rozpoznáváme a zapadává tak lépe do vzorů. Mozek „vidí“ písma jako fyzické předměty (neumí si je pamatovat jinak), proto si je pamatuje lépe, když je „drží“ v ruce. Právě proto mozek sám sobě při čtení předvádí psaní.\nNa obrazovce se text posouvá místo otáčením stránek skrolováním, což je pro mozek nepřirozený způsob čtení. Otáčení stránek totiž „rozděluje“ text to hmatatelných částí, což pro mozek rozděluje informace do hmatatelnějších kusů pro zpracování.\nČíst z obrazovky je pro oči obecně opticky náročnější, než z knihy a může vést k dalším problémům („Computer Vision Syndrome“ – AOA).\nVýsledkem všeho je, že když vezmeme do rukou knihu, náš mozek má ke čtení „odhodlanější“ přístup. Papír komunikuje s našimi emocemi a přirozenou cestou mozku se učit (cítíme je víc, pamatujeme si lépe) lépe, než počítač. Je to tím, že mozek a tělo fungují společně a dohromady, nikoliv odděleně.\nPodporuje hledání, nikoliv domyšlení: víme, kde to najít, nikoliv jak to domyslet. Takovéto usnadňování oslabuje základní dynamiku tvorby spojů tím, že nás oddaluje od hlubších procesů, které je mozek schopen provádět.\nTlumí otevřenou diskusi, slovník se redukuje, ubývá schopnost empatie.\nInformační technologická „revoluce“, a hlavně společenské sítě, nás postupně oddalují od hlubších procesů, které je mozek schopen provádět.\nAž 25 procent uživatelů počítačů je na nich závislých. V jejich mozcích jsou patrné anatomické změny, které potvrzují negativní efekty užívání počítačů.\nStránský v obsáhlém rozhovoru pro server Svobodné univerzum upozorňuje na negativní efekt, který na lidský mozek má stále častější užívání počítačů a zejména sociálních sítí. „Ty víceméně nepřispívají k dialogu formátu promyšlené argumentace.\nTam je víceméně překřikování přes různé osobní postoje, a není to vůbec platforma, která povede k jakémukoliv uklidnění.\nNavíc sítě jsou samy o sobě návykové, protože tyto sítě a programy jsou vymyšlené tak, aby byly návykové, aby zvedaly hladinu dopaminu, a jsou schválené a domyšlené za pomoci neurologů, kteří tuto návykovou látku měří,“ varuje Stránský.\nSociální sítě podle něj tvoří dokonalý, začarovaný, uzavřený kruh uvažování, který nevede k ničemu dobrému. Jako příklad uvádí politickou nebo občanskou agitaci. „Můžeme tvrdit, že nabízejí obrovské množství informací a mohou vést k rychlým změnám, jako je, dejme tomu, arabské jaro.\nAle je prokázáno, že když tlak na sociálních sítích vede k nějaké změně, tak tato změna je neudržitelná, poněvadž není podpořená ničím než tlakem sociálních sítí. Takže lidé jdou na náměstí, nebo něco vytvoří, něco se zakáže a tak dále.\nAle jestli se k tomu nepostaví infrastruktura a instituce, tak to vyšumí,“ tvrdí Stránský.\nPoté se neurolog věnoval predikci budoucnosti, ve které budou lidé stále častěji pracovat na home office přes obrazovky počítače. I kvůli koronaviru možnost práce přes počítač raketově rostla. „To je pro mě jako neurologa nejdůležitější a nejzajímavější otázka, která vyplývá ze současné situace, a věřím, že potom, co zvítězíme nad koronavirem, že se tím budeme zabývat,“ věští Stránský.\nLidé totiž v posledních letech podle něj zcela změnili způsob fungování, který platil posledních 200 tisíc let.\n„Mně je skoro 65 let, asi nemalý počet našich posluchačů si pamatuje, že doma jsme měli jeden telefon, který visel na zdi nebo byl na stole, a žádné počítače, ani telekomunikační sítě, nic takového neexistovalo a nic nám nechybělo.\nDokonce jsme podle všech průzkumů byli šťastnější, než jsou naše děti, a ony jsou podle všech průzkumů šťastnější než jejich děti. A je to právě tím, že jsme byli a participovali v mezilidském prostředí, kde jsme se koukali jeden druhému do očí, a fungovali biologicky přirozenou cestou,“ má jasno Stránský.\nBojí se zejména neurologických změn, které se kvůli nadměrnému využívání digitálních technologií projeví u dětí.\n„A teď, právě v rámci této koronavirové situace, vrháme naše děti přesně do tohoto sterilního, nebiologického prostředí, kdy sedí doma a jsou nuceny koukat do obrazovky a poznávat nové obličeje, nové kamarády a kamarádky tak, že je znají jenom z obrazovky. A to je pro jejich formující se mozek absolutně fatální a katastrofické. A nikdo se tímto nezabývá,“ štve Stránského.\nMísto toho rodičům radí, aby v době, kdy je de facto povinná on-line výuka, rodiče využili možnost, že mají dítě doma. „Máme možnost přiblížit se svým dětem, a naučit se něco jiného.\nAle také máme možnost vytáhnout děti ze školy a učit je trošku něco o lásce, o rodině, vzít je do přírody, být s nimi více a vybudovat v nich empatické vztahy a vlastnosti, které nemohou nikdy získat tím, že budou koukat do obrazovky,“ radí neurolog.\nUmíte ještě "normálně" číst? – Základní škola Mokré Lazce\nŘíkáte si, že je to přece jedno – čtení jako čtení, ne? Omyl! Vědci prokázali, že klasické čtení „z papíru“ mozek lépe vnímá, zařazuje, domýšlí a ukládá do paměti. Čtení z obrazovky je méně efektivní, a dokonce s sebou nese řadu jevů, které ve svém důsledku zhoršují mozkové schopnosti.\nBudete mít zájem: Zaměstnejte handicapované a snižte si daň z příjmů\n„Díky novým technologiím, jako je magnetická rezonance, nyní máme možnost zjistit a monitorovat i to, jak a proč se učíme a rozhodujeme, a to na neurofyziologické úrovni,“ říká MUDr. Martin J. Stránský, profesor neurologie a ředitel pražské Polikliniky na Národní. „Proto také můžeme prokázat, že mozek skutečně lépe vnímá informace z papíru než z obrazovky.“\nVyšlapané pěšinky myšlení\nLidský mozek obsahuje zhruba 100 miliard neuronů, z nichž každý má 10 tisíc dalších spojů. Výsledkem je, že se každou vteřinu tvoří tisíce miliard impulzů, které cestují jeden k druhému prostřednictvím spojů. Při tom je mozek neustále organizuje – v průběhu celého života, ale nejvíce v dětství.\nProto je míra myšlenkových schopností u dospělého člověka do značné miry dána tím, jak se jeho mozek učil v mládí. Podle Stránského si mozek v okamžiku narození můžeme představit jako volné pole.\nKaždý zážitek a zkušenost v něm však udělá „stopu“ – pokud se k ní opakovaně vracíme, stopa se vyšlapává a tvoří se z ní „cesta“ (odborně se tomu říká proces dlouhodobé potenciace). A jakým způsobem se ke stopám vracíme? Děje se to neustálým porovnáváním všeho, co mozek vnímá, s tím, co už zná.\nSmysl je jediný – abychom našli vysvětlení dějů a souvislostí, porozuměli jim a mohli je využívat k vlastnímu prospěchu. Pokud se nám to nedaří (nedovedeme si to či ono vysvětlit nebo to pochopit), založí se nová „stopa“ (tomu se říká „peak shift“) – je to, jako bychom z jedné cesty vystoupili a začali si vytvářet jinou trasu.\nCestu si potřebujeme zkracovat\nTak vzniká a rozvíjí se paměť. Ta však není jedním kompaktním celkem – spíše se podobá síti, jakési pavučině. Pokud ji nepoužíváme a netrénujeme, začnou se v ní dělat “díry” a ztrácí se její schopnost propojovat se se zbytkem sítě. Dobře to vystihuje lidový výraz “děravá paměť”. Díry je však možné znovu zacelit tím, že určité dlouho nepoužívané místo opětovně aktivujeme.\nTřeba tak, že nám vůně vanilky připomene, jak jsme v dětství chodili s maminkou nakupovat a ona nás nakonec odměnila vanilkovou zmrzlinou. Aby nám vše netrvalo příliš dlouho, potřebujeme si mezi jednotlivými cestami mozku vytvořit zkratky, např. plamen = popálení, bolest.\nStejně to funguje i při čtení – při něm si mozek vytváří vizuální vzory, díky nimž si chápání čteného textu usnadňuje.\nČím více si jich mozek vybuduje, tím je naše myšlení pružnější a výkonnější a paměť lepší. A to není všechno! Zároveň s tím se zlepšuje i schopnost imaginace, tedy představivost a kreativita – paměť je totiž zdrojem nápadů a pružnost myšlení odpovídá schopnosti nápady uplatnit.\nPapír kontra obrazovka\nAčkoli při čtení z papíru i z monitoru využíváme oči, paměť a centrum řeči, získané informace zpracováváme odlišnými mechanismy.\nKdyž člověk něco fyzicky drží v ruce, aktivuje více mozkových cest, a tím, že rozpoznává psané vzory, lépe posiluje “vyšlapané cesty”.\nStejně tak platí, že když používáme k psaní ruku, v níž držíme tužku, uvádějí se do činnosti různé části mozku, což následně podporuje i řeč – a to se při brouzdání kurzoru po obrazovce nebo prstu po klávesnici neděje.\nStejně je také pro proces učení lepší si důležité a potřebné informace psát a aktivně o nich diskutovat s ostatními (tedy přenášet je z psané do verbální podoby).\nPři čtení na papíře působí písmo opticky jinak než na obrazovce, lépe je rozpoznáváme a snáze zapadá do vzorů. Mozek písmena vnímá jako fyzické předměty (neumí si je pamatovat jinak), proto si je pamatuje lépe, když je “drží” v ruce.\nNa obrazovce se text posouvá místo otáčením stránek skrolováním, což je pro mozek nepřirozené. Na rozdíl od toho otáčení stránek rozděluje text do “hmatatelných” částí, což je pro mozek snazší ke zpracování.\nKdyž vezmeme do rukou knihu, mozek má ke čtení “odhodlanější” přístup, lépe spojuje čtené s emocemi, takže si všechno lépe pamatujeme (snáze se to naučíme).\nOd četby z papíru nás navíc nic neodvádí, můžeme se soustředit pouze na daný text, zatímco počítač je zpravidla napojen na společenská média, internet nebo hry, což nás svádí či nutí přeskakovat k jiné činnosti.\nČtení z internetu má i další nevýhody-podporuje hledání, ale na úkor rozvíjení schopnosti věci domýšlet. Je to sice snazší, ale oslabuje to tvorbu nových spojů a schopnost pronikat do hloubky problémů. Navíc to značně zjednodušuje slovník a významně redukuje slovní zásobu, brání rozvoji diskuse, ubírá schopnosti vciťování se a prožívání. Nemluvě ani o tom, že se na počítači snadno vytvoří závislost, která se projeví negativními změnami v anatomii mozku.\nNa tom, zda čteme z papíru nebo z obrazovky, velmi záleží, protože mozek k tomu využívá různé mechanismy. Pro vývoj mozku dítěte je to důležité. „U obou způsobů hrají roli oči, paměť a centra řeči. Mozek však integruje čtenou informaci mnohem lépe, pokud člověk něco fyzicky drží v ruce, než když čte z počítače,“ říká MUDr. Martin Stránský, M.D.\n, FACP, neurolog z Polikliniky na Národní a vysvětluje: „Mozek se totiž přirozenou cestou učí lépe z papíru než z počítačového zdroje. Posouvání textu skrolováním je totiž pro něj nepřirozený způsob čtení. Otáčení stránek rozděluje text do hmatatelných částí, což nám pomáhá zpracovat informace do hmatatelnějších kusů pro pochopení či zapamatování.\nDržení papíru posiluje vjemy, neboť aktivuje více mozkových cest pro jediný akt. Mozek si totiž písmo pamatuje jako vizuální – fyzické předměty, přesně tak, jak jsme jej naučili. Proto dokážeme číst lépe, když písmo „držíme“ v ruce.\nAč to tak nevypadá, je to velmi důležité. A to je také důvod, proč umíme přečíst i zpřeházená slova: ldiksý mezok netče kdažé pensímo, ale svolo jkao cleek.\nPři čtení z papíru jsme schopni lépe rozpoznávat písmo, protože jej zaregistrujeme jinak než z obrazovky.\nČíst z obrazovky je navíc pro oči obecně opticky náročnější než z knihy, a může vést dokonce k dalším problémům, např. syndromu unaveného oka.\nPodle amerického Národního institutu pro bezpečnost a ochranu zdraví trpí tímto syndromem až 90 procent lidí, kteří tráví u počítače alespoň tři hodiny denně. „V neposlední řadě je tu fenomén tzv.\nhypertextů, které nás nutí vyskočit z textu a číst nějaká doplnění,“ tvrdí MUDr. Stránský. „To samozřejmě absolutně naruší tok informací z původního textu.“\n„Psaní na papír má pro děti velký význam především z pohledu integrace různých částí mozku s pohybovým aparátem, což zpětně podpoří i řeč,“ konstatuje neurolog a vysvětluje: „Příkladem je například to, že malé dítě se vždy učí počítat na prstech, na které se dívá.\nSchopnost řeči a bohatý slovník jsou spolehlivým ukazatelem inteligence.\nPokud však budeme už od nejútlejšího věku podporovat děti v psaní pomocí klávesnice nebo je necháme přemisťovat věci převážně pomocí kurzoru na obrazovce, omezíme tím jednu z nejdůležitějších fází vývoje mozku.“\nModerní technologie je na jednu stranu výhodná, ale má také řadu nevýhod. Podporuje hledání, což by se zdálo jako pozitivní vliv, na druhou stranu striktně omezuje domýšlení. „Dospělý mozek nenecháme přirozeně pracovat a ten proto degeneruje.\nOvšem v útlém věku, kdy se mozek teprve učí, mu technologie vůbec nedají šanci se vyvinout,“ říká MUDr. Stránský a dodává: „Velmi negativní vliv mají samozřejmě také veškeré sociální sítě.\nTechnologie tlumí otevřenou diskusi, redukuje nám slovník a přicházíme o schopnost empatie.“\nTo jsou jen některé důvody, proč vědci a mezinárodní vědecké organizace, jako je Americká pediatrická asociace, tvrdí, že používání počítače v mateřské škole by mělo být velice cílené.\nPro proces učení a poznávání je tedy lepší číst z papíru a věci psát na papír. Neomezí se důležité myšlenkové procesy a nevzniká tak závislost na počítači.\nÚplně nejlepší však je aktivně diskutovat s ostatními a přenášet naše poznatky verbálně do diskuse.\nProblémy, které digitální technologie způsobují, vedou k velmi závažným poruchám vývoje mozku zejména u dětí.\nUpozornit na tento problém je rovněž jedním z cílů bezplatného poradenského centra ve zdravotnickém právu Kancelář ombudsmana pro zdraví, jejímž zakladatelem MUDr. Martin Jan Stránský je.\nSemináře o vlivu mobilů na vývoj mozku budou probíhat během roku 2019 také na základních školách v České republice. Určeny budou zejména rodičům a pedagogům.\nDo školních tříd se dostává stále více moderních technologií, mnozí odborníci na vzdělávání volají po větší digitalizaci výuky.\nDítě je podle nich motivovanější a zapojenější, když se vzdělávání odehrává v prostředí, které je mu blízké. Zároveň se tak má připravovat na budoucnost, kde ho budou počítače provázet na každém kroku.\nExistují ale i hlasy, které před nástupem těchto technologií varují.\nJedním z nejhlasitějších evropských kritiků digitálních technologií je německý neurovědec Manfred Spitzer. Jeho kniha Digitální demence se v roce 2012 stala bestsellerem a dodnes se na ni spousta odpůrců „digitalizace dětství“ a „digitalizace vzdělávání“ odvolává. Mnohým ale naopak již přijde překonaná.\nKdyž za nás stroje začaly dělat fyzickou práci, začalo strádat a lenivět naše tělo, zvyklé ze života člověka lovce a sběrače na neustálou fyzickou aktivitu.\nDnes nás technologie zastoupí i v duševní činnosti a podle německého vědce tak začíná strádat i náš mozek. Dokládá to mimo jiné na klasickém příkladu GPS navigace, která sice usnadnila lidem orientaci, ale zároveň je této schopnosti zcela odnaučila.\nA podobně všudypřítomné klávesnice a tlačítka, jimiž vyťukáváme texty, zhoršily jemnou motoriku a psaný projev.\n„Mentální aktivita, kterou mozek generuje, se používá úplně jinak než v minulosti. Stačí, když si přečtete, kolik času tráví třeba děti ve věku 6-16 let u počítače. Pravý palec vypadá kvůli používání mobilu jinak než levý palec. Takže když naše děti hrají ve velkém počítačové hry, bude jejich mozek fungovat také jinak.\nVůbec bych se nedivil, kdyby k nějaké změně došlo a mozek měl trochu jiné parametry než dříve,“ řekl na vědecké konferenci Nadačního fondu Neuron „Věda palivem moderního byznysu“ Michal Pěchouček, profesor z ČVUT a vědec v oblasti umělé inteligence a aplikace technologií.\nMimo jiné vedl vědecké projekty ﬁnancované americkými obrannými agenturami FAA a NASA a spoluzakládal několik úspěšných start-upů z oblasti umělé inteligence.\nBudete mít zájem: Mateřská v časech „balíčku“\nSpitzer jde ale ještě dál a tvrdí, že díky stále dokonalejším digitálním technologiím nefunguje mozek jen jinak, ale zkrátka hůře. Lidem podle něj ochabují neurony a spoje mezi nimi, a tedy i paměť. Učení totiž předpokládá samostatnou duševní práci. „Čím hlouběji se obsah zpracuje, tím lépe se ukládá do paměti,“ cituje jednu z pouček psychologie učení.\nManfred Spitzer z toho vyvozuje, že digitální technologie vedou k velké povrchnosti a nesoustředěnosti a že by se měly ve výuce zakázat, protože ji nezlepšují, ale zhoršují nebo přinejlepším na ni nemají žádný vliv. Hovoří o nich jako o „strojích ztěžujících učení“ či „přístrojích pro znesnadnění výuky“, které vedou jen k zapomnětlivosti, povrchnímu myšlení, depresím, stresu a nedostatku spánku.\nMartin Jan Stránský: Testovat je potřeba často, ale jinak, než jak to děláme\nPublikujeme rozhovor s neurologem Martinem Janem Stránským o testování, vlivu sociálních sítí a digitálních technologií na lidský mozek a selekci ve školství. Rozhovor navazuje na vystoupení Martina J.\nStránského na letošní konferenci Neurověda ve vzdělávání (ZDE), v rámci něhož shrnul soudobé poznatky neurovědy o procesu učení.\nŠkola podle něj selhává, pokud učí děti biflováním, nesprávně a málo testuje a rozděluje děti na ty „chytřejší“ a „méně chytré“.\n„To, co víme a co je vědecky prokázáno, je, že lidé s různými mozky a schopnostmi se mají kombinovat dohromady a všichni z toho mají benefit. Segregovat lidi na základě jejich intelektuálních schopností je primitivní a ten, kdo něco takového tvrdí, by se měl nad sebou hluboce zamyslet,“ odpovídá Martin J. Stránský na otázku, zda by se ve školách měly děti rozdělovat podle talentu.\nMluvíte o testování jako o nástroji aktivizace mozku před samotným učením. Mohl byste to vysvětlit?\nJednou otázkou je frekvence testování a druhou, co se testuje. Obecně řečeno se u nás ve školách spíše testuje to, co společnost nepotřebuje, místo aby se testovala schopnost myslet a analyzovat.\nÚplně nejlepší je testovat ústně, kdy musí testovaný ukázat, jak by problém řešil. To je velice důležité. Stačí se jenom podívat na to, kde jako Česká republika jsme. Karlova Univerzita v Praze je v mezinárodním žebříčku Economistu a U. S. News & World Report bohužel na 350.\nmístě, takže nemáme na co být pyšní. V mezinárodním měřítku Karlova Univerzita tedy propadá, neumí ani učit ani testovat to, co naše moderní společnost potřebuje. Zůstává obrovskou fosilií, ve které funguje nepotismus a staré struktury.\nNenabízí téměř žádné praktické zkušenosti, nicméně v těch ostrovech světa, kde je nabízí, studenti vynikají.\nCelkově to vypadá tak, že profesoři jsou mnohokrát nedostupní a přednášky jsou vedené tak, že se přednáší, učí se dálkově a všichni se učí na to, aby udělali nějakou zkoušku a nikoliv proto, aby skutečně něco uměli.\nUčím na lékařské fakultě tady a v USA a rozdíl mezi klinickými schopnosti studentů u nás a v Americe je velký. Zdejší studenti to dohoní teprve poté, co promují, odejdou z lékařské fakulty a začnou dělat medicínu.\nSamozřejmě jsou výjimky, ale obecně řečeno nemají v žádném případě integrovaný přístup k pacientům. V Americe se učí modulárním přístupem.\nHned od začátku se učí nejen základní předměty, jako například anatomii, ale účastní se i léčby pacientů a učí se, jak s nimi komunikovat a jak o nich přemýšlet.\nPři výuce je důležité připravit mozek na to, aby mohl informaci vstřebat rychle a zároveň jí propojovat, tedy integrovat. To lze posílit i tak, že to hned na začátku otestujeme – předložíme mozku to, z čeho ho budeme zkoušet.\nJe to stejné, jako kdybych vás vzal na stadion a řekl vám: tady máte dráhu a za tři měsíce dostanete známku za to, jak rychle jí proběhnete. Nejdřív vám ale řeknu, ať ji oběhnete hned teď.\nVšechno, co se pak ode mě dozvíte jako od trenéra, bude vztažené už k této zkušenosti, už budete mít s čím to porovnávat. Veškeré další výkony v atletice měříte s touto první zkušeností.\nTím testem si váš mozek vlastně zarámuje a připraví prostor, do kterého může vkládat myšlenky a zkušenosti. Tak získá objektivní parametry, podle kterých může posuzovat. Čím častěji to děláte, tím je to lepší.\nJakou roli hraje hodnocení testu?\nZáleží na tom, z jakého hlediska se na to díváte. Když přijímám studenty ke studiu, samozřejmě předpokládám, že mají nějaké základní znalosti z oboru, nemůžou mít pětky z biochemie. Jinak mě ale zajímá převážně to, kde byli, jaké mají životní zkušenosti, a co se naučili mimo medicínu. To totiž ukazuje, že jejich mozek je pružný, iniciativní a „bohatě sestavený.“\nA co stres, který to testování vyvolává?\nObecně se dá říct, že pokud máte jeden nebo dva testy na semestr, tak ten stres je obrovský. Když to rozporcujete tak, že každý týden máte test a každý ten test platí na deset procent a máte jich deset, získáte mnohem pružnější systém.\nA ještě lepší je, když to rozdělíte tak, že část známky je z psaného testu, část je z i ústní interakce mezi vámi a učitelem nebo mezi vámi a třídou a ta poslední část je stanovena na základě vašich dalších aktivit, které děláte mimo daný, rigidní, program libovolně, ale které souvisejí s tím, co jste se učili.\nKaždá výuka by totiž měla mít určitou část, kterou mohou ovlivnit sami žáci, poněvadž úspěch je především o iniciativě. Ta iniciativa by měla vést jak k dosažení nových faktů, ale rovněž i nových kontaktů.\nTo, co totiž nejvíc souvisí s úspěchem, nejsou faktické znalosti, ale vlastně to, kolik lidí ve vašem okolí a oboru znáte. A právě to by měla škola hned od malička podporovat – kontakt a komunikaci.\nTakže myslíte, že by ve škole měly být daleko více zohledňovány mimoškolní aktivity…\nMělo by být zavedeno, že nemalou část hodnocení budou tvořit mimoškolní aktivity, které souvisejí s výukou. Například v rámci výuky biologie můžete jít do zoo, podívat se na zvířata a promluvit si s někým, kdo se tam o ně stará. To je to, co tvoří úspěch v dospělosti.\nJaký v tomto smyslu vidíte rozdíl mezi českými a americkými školami?\nAmerika má ty nejlepší i ty nejhorší školy na světě. Je to obrovská země. Bohužel, stejně jako my, klade velký důraz na diplom a ne na to, co za ním stojí. Obecně řečeno je úroveň výuky na našich gymnáziích vyšší, než je ve Spojených státech, alespoň, co se týká přírodních věd a matematiky. Ale to, v čem krok nedržíme, je schopnosti obhajovat vlastní názor a myslet laterálně.\nTedy prosazovat. Američan nemá třeba tušení, kde je Evropa, ale mnohem rychleji než Čech vám řekne, když s něčím nesouhlasí a myslí si, že by se to mělo dělat trochu jinak. Když bude chtít obhájit svůj názor, dá vám k tomu legitimní fakta, udělá to rychleji a dotáhne argumentaci do konce.\nMy jsme stále zatížení habsburským a komunistickým školstvím, kde je učitel či profesor nedotknutelný.\nA co MOOC, jaký je jejich přínos?\nAsi je to lepší než se koukat na televizi. Když člověk čte a učí se, tak přeci jen přemýšlí, ale je otázka, jak je to efektivní. Způsob, jakým učíme, a to, co učíme, je nepochybně to nejdůležitější, co jako společnost můžeme udělat pro sebe.\nTo se tu absolutně podceňuje, z hlediska vlády je to totálně ignorováno. Kosmetické kroky, jako například dát tablet každému dítěti, jsou nejen populistickým nesmyslem, ale i vědecký potvrzené jako nežádoucí.\nMezinárodní pediatrické společnosti varují před tím, aby děti nadměrně používaly technologie.\nDlouhodobě také kritizujete příliš časté používání sociálních sítí. Je jejich vliv opravdu tak destruktivní?\nTo je opačná strana mince, když se člověk posadí před počítač a nedělá nic užitečného, protože tam vlastně jen režíruje vlastní divadlo.\nZároveň se tam ale taky dostáváte do interakce s ostatními, i když to samozřejmě někdo může brát jako možnost sebeprezentace. Někdo jiný na základě komunikace na sociálních sítích může rozšiřovat své sociální vazby i v reálném světě…\nTa interakce je plochá, falešná a neupřímná, poněvadž je režírovaná. Vy toho člověka nevidíte, neřeknete mu, co si skutečně myslíte. Když s lidmi mluvíte, díváte se na jejich výrazy v obličeji, a podle toho regulujete diskusi. Je to legitimní výměna názorů, která reflektuje naší biologickou a psychologickou skutečnost.\nA není to ve skutečnosti tak, že i v běžných vztazích člověk používá nejrůznější nástroje, jak vyjádřit například svůj názor a v jistém smyslu režíruje svoje jednání? Na sociálních sítích je to samozřejmě okleštěné o řadu faktorů, které je potřeba vzít v běžném prostředí v potaz…\nAno je to podobné, ale život a mezilidské vztahy fungují simultánně na různých úrovních. To, co reprodukuje realitu nejlépe, je realita samotná.\nKdyž můžete editovat, když to filtrujete, když to píšete pod vlivem emocí či alkoholu a podobně, dáváte to do úplně jiné režie, než když se s někým posadíte do kavárny a bavíte se spolu.\nZdá se mi, že tuhle druhou schopnost už dost nedovedeme – dnes přijde pět lidí do kavárny, všichni vytáhnou své mobilní telefony, do kterých čumí a vůbec nic si mezi sebou neřeknou.\nMůže mít masivní používání digitálních technologií vliv na dlouhodobé změny v mozku? Jak se to odrazí v příštích generacích a ve společnosti vůbec?\nVěřím, že jako vše ostatní, společnost vytvoří protiproudy. Shodou okolností jsem nedávno byl ve Spojených státech na promoci. Hlavním řečníkem byla prezidentka největší nemocnice ve Filadelfii a ta studenty varovala před používáním sociálních sítí, počítačů a internetu vůbec ve chvílích, kdy to opravdu není nutné.\nPokud to bude pokračovat jako dosud, bude pokračovat totální homogenizace lidstva. Všichni budou napojeni na stejnou společenskou síť, která bude vše režírovat. Budou nosit stejná reklamní trička, budou mít stejné varianty názorů a chtíc nechtíc, budou propagovat zboží a myšlenky ostatních.\nAle tendence většiny kopírovat vzorce chování a myšlení od sebe navzájem, tu můžeme sledovat napříč generacemi. Stačí, když se podívám, jak trávila svůj čas generace mých rodičů, když byli mladí, v jistém smyslu to byla také homogenní společnost, daná i tím, že například hranice byly uzavřené…


Fotografie v praxi ČERNOBÍLÁ FOTOGRAFIE - Michael Freeman | Knihkupectví PAPYRUS\nZáliby a hobbyFoto, videoFotografie v praxi ČERNOBÍLÁ FOTOGRAFIE\nČernobílá fotografie byla a stále je spojována s nejvyšší fotografickou kvalitou. Naučte se i vy umění převodu snímků do černobílé podoby. Je svým způsobem zajímavé, že digitální fotoaparáty nabízejí zájemcům o černobílou fotografickou tvorbu maximální volnost pro realizaci jejich záměrů. V době filmu vyžadovala nejvyšší kvalita černobílé fotografie řadu znalostí: od použití barevných korekčních filtrů až po promyšlené postupy při přípravě finální zvětšeniny. Vše bylo potřeba dělat pouze na základě zkušenosti a odhadu, protože samotná fotografie byla až finálním výsledkem celého procesu s velmi omezenými možnostmi dodatečných úprav a změn. Digitální barevný snímek je však možné na černobílý převést s maximální možnou kontrolou nad tím, jak se přiřadí stupně šedé různým barvám, a publikace se všem těmto aspektům černobílé tvorby věnuje. Samostatná kapitola se věnuje historii a ukazuje možnosti využití klasických technik a stylů v digitální fotografii. Probírají se i možnosti využití černobílé fotografie v různých fotografických žánrech, od krajinářské fotografie přes portrét až třeba k fotografování architektury nebo tzv. street fotografii. Kniha obsahuje potřebnou teorii, ale je zaměřena především na vlastní fotografickou praxi čtenáře. Ediční řada Fotografie v praxi je určena všem zájemcům o digitální fotografii (i když ji mohou využít i fotografové pracující stále s klasickými filmovými fotoaparáty). Postupně v této řadě vycházejí specializované publikace pro různé okruhy problémů, které zajímají každého fotografa. Výhodou těchto knih je skutečnost, že se v nich stále dokola neopakují informace o základech fotografování, fungování digitálního fotoaparátu a podobné věci, kterým se v jiných publikacích věnuje spousta místa. Každá z knih se zabývá pouze určitou oblastí fotografování a probírá ji důkladně v rozsahu vhodném pro začínajícího až středně pokročilého fotografa. Knihy řady Fotografie v praxi obsahují i cvičení, která by měl čtenář absolvovat, a ukázku, jak tato cvičení splnili studenti autorových kurzů. Podnětné je i autorovo hodnocení a poznámky k těmto ukázkovým fotografiím. Zobrazit všechny knihy z řady Fotografie v praxi.\nDigitální fotoaparát Základní příručka\nFotografie v praxi SVĚTLO A SVÍCENÍ\nFotografie v praxi EXPOZICE\nFotografie v praxi DIGITÁLNÍ ÚPRAVY\nFotografie v praxi KOMPOZICE


Probarvěte svůj outfit! - Pastelové svetry jaro 2013 — LUXURYMAG\nProbarvěte svůj outfit! - Pastelové svetry jaro 2013\n4. února 2013, trendy jaro 2013, pastelové svetry, dámské svetry, propínací svetry, maxi svetry, jaro 2013, Bershka, Jennyfer, Pull and Bear, Tally Weijl, H&M\nO něco stylovější a nápadnější jsou jarní svetříky od Bershky. Podobají se mnohem více trendovým maxi svetrům. Jsou volnější a jejich nošení je pohodlnější. Jejich barvy však nejsou tak zářivé. I tak si zaručeně najdou své nositelky.\nPastelově zbarvené svetry najdete i v obchodech oblíbené značky Pull and Bear. Tyto svetříky jsou určeny především pro mladé dámy a slečny. Svetry jsou skutečně dost mladistvé. Některé z nich jsou například doplněny květinovými vzory.\nNe až tak známá, ale velice slušivá je móda značky Jennyfer, jejíž obchod najdete například v obchodním centru Zličín v Praze. I zde si budete moci vyzkoušet pastelový svetřík, který bude hitem letošní jarní sezóny. Svetříky přes hlavu i propínací. Jennyfer má určitě co nabídnout.\nSkutečně originální pastelové dámské svetry vám může nabídnout jedině značka Tally Weijl. Ve své nabídce má především svetříky propínací. Nehrají tolika barvami, ale jsou opravdu zajímavé.\nZdroje: www.pullandbear.com www.hm.com www.jennyfer.com www.bershka.com www.tally-weijl.com www.polyvore.com