Knihy a mé další radosti: Náušničky\nVystavil Ailin v 18:23\nVlasta 24. února 2015 18:53\nTy modré mám a moc ráda je nosím. :)\nMimochodem, jak to děláš, že ti fotky jdou dát takto vedle sebe dvě? Já s tím pořád bojuji... :)\nAilin 24. února 2015 20:25\nZkusila jsem je tam normálně přesunout myší a ono to tam nějak skočilo :-D věř mi, na tohle jsem mnohem větší antitalent než Ty :D\nHanyuuHime 25. února 2015 9:20\nNáušnice už dost dlouhou dobu nenosím, ale to nic nemění na tom, že tyhle jsou hrozně pěkné a navíc, jak jsou krásně vyfocené! To je boží. :)\nCasion 25. února 2015 14:12\nSú krásne, veľmi sa mi páčia tie farby - tyrkysová, modrá, tá fialová alebo ružová hore, krásne :-)\nEttelwen 25. února 2015 15:43\nJsou krásné, nejvíce se mi asi líbí ty poslední dvě :)\nKnižní Svět 26. února 2015 13:34\nNádherné náušnice, ale ty modré se mi líbí asi nejvíce :D\nIlía 27. února 2015 10:37\nTak ty druhé a poslední dvě jsou překrásné. Připomínají mi léto :D


Panasonic TH-37PV70PA od 0 Kč | HLEDEJCENY.cz\nCena produktu Panasonic TH-37PV70PA není známa.\nPopis produktu Panasonic TH-37PV70PA: Nové televizory Panasonic VIERA vás ohromí výjimečnou kvalitou obrazu s neuvěřitelnými detaily. Inteligentní technologie převzorkování obrazu totiž dokáže převést libovolný signál na vysoké rozliš... > více informací\nPanasonic TH-37PV70PA - popis\nNové televizory Panasonic VIERA vás ohromí výjimečnou kvalitou obrazu s neuvěřitelnými detaily. Inteligentní technologie převzorkování obrazu totiž dokáže převést libovolný signál na vysoké rozlišení HD, ať jde o televizní vysílání, záznam na VHS nebo DVD. Progresivní zobrazení 1080p vám poskytne 2x více obrazových informací než konvenční technologie 1080i. Nový systém digitální optimalizace navíc potlačí nepříjemné artefakty, jako je mozaikování obrazu, případně zbaví obraz nepříjemného tzv. efektu starých filmů. Inovované reproduktory s bambusovou membránou ve spojení s čipovou sadou V-audio se postarají o krystalicky čistý zvuk. Tento televizor nabízí vysoké rozlišení Totožný výrobek s TH-37PV70P hluboká a sytá černá bleskově rychlá odezva neuvěřitelně reálný obraz Regálový podstavec zdarma v balení. TUNER • Integrovaný analogový tuner • Integrovaný DVB-T tuner: ne • ATP - automatické ladění a třídění • Počet předvoleb (programů) 100 • Hyperband • Stereo, duální zvuk NICAM - B, G, I, L, A2 • PAL B/G/H/ID/K, PAL 525/60, SECAM B/G, SECAM D/K, SECAM L/L', NTSC (AV vstup), M-NTSC TELETEXT • Česká diakritika • Počet stránek 1500\nPanasonic TH-37PV70PA najdete také na Sleviste.cz a také Panasonic TH-37PV70PA na Nejrychlejsi.cz\nBylo pro vás vyhledání nejlevnějších cen u produktu Panasonic TH-37PV70PA užitečné? Najdeme vám nejlevnější ceny jakéhokoliv zboží. Například nejlevnější LED televize nebo 3D televize, Dálkové ovladače, Přenosné televize.\nPříbuzné fráze k Panasonic TH-37PV70PA\nPanasonic TH-37PV70PA na HLEDEJCENY.cz\nPřesvědčte se, že u nás najdete Panasonic TH-37PV70PA opravdu levně. Nejlevnější Panasonic TH-37PV70PA na HLEDEJCENY.cz už od 0 Kč.


Tři roky GDPR: Porušení zabezpečení hlásí firmy každý den • NejBusiness.cz\nÚvodní stránka » Novinky, tipy a zajímavosti » Tři roky GDPR: Porušení zabezpečení hlásí firmy každý den\nTři roky GDPR: Porušení zabezpečení hlásí firmy každý den\nObecné nařízení o ochraně osobních údajů (GDPR) letos oslavilo třetí rok své účinnosti. Před svým zavedením vzbudilo velké obavy ve firmách, na které se vztahuje. Nařízení zakotvovalo některé nové povinnosti například v zabezpečení osobních údajů a za jejich porušení hrozilo obrovskými pokutami. Realita tři roky poté je však jiná – Úřad pro ochranu osobních údajů (ÚOOÚ) dosud uložil pouze 12 pokut v celkové výši sotva přesahující půl milionu korun. A to i přes to, že správci osobních údajů hlásí závažnější porušení zabezpečení v průměru každý den.\nBěhem tří let jich přišlo na ÚOOÚ celkem 1 065. Skutečná hrozba pro firmy tak přichází od konkurence a poškozené image. Zákazníci utíkají od nespolehlivých firem a konkurence toho využívá, říká Richard Brulík, CEO firmy Safetica, jejíž bezpečnostní software chrání firmy ve 120 zemích světa.\nGDPR firmám mimo jiné nařizuje vhodné zabezpečení osobních údajů, které spravují. Za porušení této povinnosti pak lze uložit pokutu ve výši až 10 milionů eur nebo až do 2 % ročního obratu. Jak však skrze žádost o poskytnutí informací u Úřadu pro ochranu osobních údajů zjistila společnost Safetica, která vyvíjí software na ochranu před úniky dat a vnitřními hrozbami, v realitě se k takovým pokutám ÚOOÚ nepřibližuje ani zdaleka. Celkem totiž uložil pouze dvanáct pokut, které dosahují hodnoty pouhých 515 tisíc korun.\n„Pokuty za porušení zabezpečení uvedené v GDPR mnoho firem vystrašilo, protože ochrana osobních údajů a firemních údajů se obecně dlouho zanedbávala. Úřad však samozřejmě nemůže bezhlavě ukládat obří pokuty a musí se řídit nějakým principem přiměřenosti. V realitě tak nejvyšší dosud uložená pokuta dosáhla pouhých 180 tisíc korun. Pokud nepočítáme tento výjimečný případ, průměrná pokuta je sotva 30 tisíc korun,“ komentuje reálné dopady Richard Brulík, CEO společnosti Safetica.\nPokuty se nekonají, konkurence však nespí\n„Skutečná hrozba pro firmy při úniku údajů není stát, nýbrž konkurence a poškozená image. Konkurence může data využít k posílení své pozice, přebírání zákazníků a podkopávání dotčené firmy. Pokud navíc hrozí reálné ohrožení práv lidí kvůli úniku dat, firma má povinnost je o tom informovat. Případný únik tak může podrývat důvěru klientů i zaměstnanců firmy, za což může firma tvrdě zaplatit. S takovými situacemi bohužel měli zkušenosti i někteří z našich klientů, kteří pak začali dávat ochraně vysokou prioritu a přišli za námi,“ dodává Brulík.\nJako příklad potenciálních dopadů úniku firemních údajů uvádí americkou firmou AMCA, která byla nucena podat insolvenční návrh poté, co jí unikly osobní údaje 20 milionů lidí. „Jenom samotné vyšetřování a oznámení všem dotčeným ji stálo 4,2 milionu dolarů. To je samozřejmě extrémní příklad velké korporace. Smutnou pravdou ovšem je, že úniky dat nejvíce dopadají na malé podniky. Podle americké National Cyber Security Alliance kolem 60 procent malých podniků končí do šesti měsíců po rozsáhlém úniku dat. Malé firmy často odrazuje pořizovací cena a komplexita běžného bezpečnostního softwaru. Proto jsme poslední rok pracovali na SaaS variantě produktu, která funguje na cloudu a za pravidelné předplatné – takzvaný SaaS. To otevírá dveře k dostupnému a jednoduchému zabezpečení firemních dat právě malým a středním podnikům,“ vysvětluje Brulík.\nSprávci ohlašují porušení zabezpečení každý den, stížností jsou stovky\nProblémy se zabezpečením osobních údajů jsou v Česku na denním pořádku. Správci osobních údajů podle GDPR musí ÚOOÚ ohlašovat každé závažnější porušení zabezpečení, které představuje pravděpodobné riziko pro práva dotčených osob. Během tří let na úřad přišlo 1 065 takových ohlášení, tedy jedno oznámení každý den.\nOd začátku GDPR do konce letošního dubna navíc ÚOOÚ obdržel 338 podnětů a stížností od dotčených fyzických osob a více než 60 z nich bylo za první čtvrtletí letošního roku. Dle vyjádření ÚOOÚ většinu z těchto podnětů posoudil jako nedůvodné, protože se jednalo o „ad hoc jednání některého ze zaměstnanců správce osobních údajů“. Reálně se tak prošetřuje jen zlomek z nich.\n„Drtivou většinu případů úřad považuje za neodůvodněné a pouze zlomek podnětů se reálně začne formálně řešit. Úřad jasně preferuje neformální řešení a nápravu situace. Ze 33 skutečně prošetřovaných případů za tři roky uložil pouze 12 pokut, a to ve většině případů symbolických,“ shrnuje přístup ÚOOÚ Brulík z brněnské společnosti Safetica.\nVíce o společnosti Safetica\nSafetica je mladá technologická společnost z Brna, která poskytuje komplexní ochranu před ztrátou či zneužitím dat klientům ve více než 120 zemích světa. Její platforma zajišťuje důkladnou ochranu dat i v době nutného vzdáleného přístupu včetně soukromých zařízení. Safetica chrání cenná data před chybami i zlým úmyslem, odhaluje potenciální rizika a aktivně předchází únikům. Zároveň se jedná o řešení s jednoduchou implementací do stávajících bezpečnostních systémů a bez zbytečné zátěže pro zaměstnance.\nSafetica a NejBusiness.cz\nPage generated in 2.019 seconds.


Učte se cizí jazyky sledováním filmů s Fleex : Marketing journal\nUčte se cizí jazyky sledováním filmů s Fleex\n27. 5. 2014 | Irena Šovčíková\nFleex umožňuje sledovat filmy nebo videa a zároveň zlepšovat naše jazykové schopnosti. Daří se mu tak kombinovat zábavu i efektivní studium.\nV dnešní době se člověk bez znalosti cizího jazyka prakticky neobejde. Najít si ale čas a energii na učení může být složité. Služba Fleex proto kombinuje dvě věci - učení se a sledování filmů, seriálů nebo třeba TEDx přednášek.\nMnoho z těch, kteří vládají cizí jazyk na velmi dobré úrovni, že ho naučili díky sledování filmů v originálním znění a s titulkami. Francouzský start-up využívá právě tuto metodu, jen s lepším upravením pro studium. Obvykle totiž tento způsob učení může být pro začátečníky trochu náročnější a ne tak efektivní.\nČlověk, který se chce začít učit cizí jazyk, si stáhne Fleex, zaplatí měsíční poplatek a může začít se studiem. Začne například na základní úrovni. Fleex mu proto v rámci přehrávaných videí a filmů nabídne titulky v obou jazycích - jeho mateřském a učeném. Po nějaké době ale začne služba nabízet více anglických titulků, například jen v složitých dialozích. Silnou výhodou je také možnost video zastavit a najetím na slovo si zobrazit překlad i vysvětlení. Není proto potřeba otevírat separátní slovník a vše složitě zadávat někde jinde. Navíc je dostupný i pro české zájemce o studium cizího jazyka.\nNa principu učení se pomocí médií funguje také "mini-MOOC" start-up, Instreamia. Ten je zdarma a využívá kromě open-source videí, například hudebních klipů, i různé doplňující cvičení, jako je doplňování slov dle poslechu atd . Člověk se tak svým způsobem učí za pochodu, ale nepřijde ani o učení jako takové. Také Instreamia se dokáže uživateli přizpůsobit podle jeho znalostí a potřeb. Jedinou nevýhodou je, že v tuto chvíli je v rámci Instreamia možné studovat pouze španělský jazyk. Je ale dost pravděpodobné, že se obsah na této platformě bude rozvíjet dál, a jeho uživatelé tak budou mít možnost vybrat si z větší škály kurzů.\nNení ale pochyb, že učení se prostřednictvím multimédií a prakticky za pochodu, je nejen velmi příjemným trendem dnešní doby a hlavně efektivní cestou k lepším jazykovým znalostem.\nZdroj: TechCrunch, Eduemic


Diskuze: co nejjednodušší db pro javu\nJava Java co nejjednodušší db pro javu\nPotřeboval bych pro svou aplikaci jednoduchou databázi. Databáze by měla běžet v ramci aplikace a ukládat si data do souboru. Jedna se jen o jednu nebo dvě tabulky se základními datovými typy. Je vhodné sqlite? Slyšel jsem že v javě je problém.\nCo tak použít už zakomponovanou Java DB (Derby)? Stačí ti k tomu >= Java 7 a glassfish a derby klient pro připojení. V netbeans poté stačí v záložce services si nastavit samotnou db a můžeš s ní pracovat\nPopř. pokud bys raději Db zvlášť, postačí ti v pohodě MySQL nebo PostgreSQL. Moc paměti ani místa nezaberou a později pokud bys chtěl rozšířit o složitější funkčnost nemusím přecházet na jinou db\nMám dobré zkušenosti s HyperSQL DataBase (HSQLDB) (viz zdejší článek).\nV rámci aplikace znamená v tvém případě ve stejném JVM? Pokud ano, SQLite moc použít nejde. Nejedná se totiž o javovskou aplikaci. Musel bys ji spouštět jako samostatný proces.\nZde jsou další databáze pro Javu:\nApache Derby (Java DB)\nOdpovídá na Silvinios\nDíky, ta hypersql funguje dobře. Jen mám problém vytvořit přímo z netbeans tabulky s automaticky vyplnovanym indexem a musím to obcházet. To je ale tak jediná vada na kráse.


Chcete mít chytrou kuchyni? - ČESKÉSTAVBY.cz\nDomůČlánkyInteriérKuchyněChcete mít chytrou kuchyni?\nChcete mít chytrou kuchyni?\nZačněte kvalitním nábytkovým kováním!\n30. 6. 2008 autor: hc\nzobrazit 5 fotek Téměř neslyšitelné otevírání a zavírání zásuvek s tlumeným dojezdem, zásuvky bez úchytek, otevírající se pouhým dotykem, plnovýsuvné šuplíky s nastavitelnými přepážkami pro snadnou přehlednost – toto vše je v mnohých českých kuchyních již realitou. Jak daleko jsou ve vývoji nových technologií pro výsuvné a zásuvné systémy tři hlavní evropští výrobci nábytkového kování Blum, Hettich a Mepla-Alfit?\nRakouský Blum i německé Hettich a Mepla-Alfit patří ke světové špičce v tomto odvětví. Nabízejí moderní kování z hliníku, mosazi i nerezu. O kvalitě používaných materiálů i konečných výrobků vypovídají nadstandardní záruční doby, které na nábytkové kování od těchto firem dostanete. Dlouhodobá spolehlivost a funkčnost patří k jejich hlavním charakteristikám.\nPřibližme si některé z technologií souvisejících s výsuvnými a zásuvnými systémy, jež jednotliví výrobci nabízejí.\nBrzdící mechanismy pro zavírání\nVšichni tři výrobci nabízejí brzdící mechanismy k tlumení otevíraných či zavíraných zásuvek. Ty zamezují nárazům při zavírání dvířek skříněk a tím výrazně snižují opotřebení styčných ploch. Tajemství této technologie spočívá v namontování pístového tlumiče. Ten při zavírání dvířek zajíždí do vyvrtaného otvoru v korpusu skříňky či do plastového adaptéru namontovaného uvnitř skříňky poblíž pantů, na jejím dně či stropě. Pokud nejsou dvířka velká či těžká, stačí jeden tlumič na každá dvířka. Pístové tlumiče jsou však nezávislé prvky, lze je tedy přidat i později, po dokončení montáže nábytku.\nTechnologie tichého a měkkého zavírání od Blumu se nazývá Blumotion. Uživatelé jej ocení nejen u zásuvek, ale i při zavírání dvířek či výklopů skříněk. Jde o adaptivní systém, jehož účinnost se zvyšuje úměrně tomu, jakým švihem dvířka či zásuvky zavíráte. Platí zde, že čím ráznější pohyb, tím silnější účinek Blumotion. Na tom, zda jsou šuplíky prázdné či zcela naplněné přitom nezáleží. Na systému pístových tlumičů jsou založené také konkurenční Silent system od Hetticha (tlumení lze podle potřeby seřizovat regulačním šroubem) a Soft-close od Meply. Přestože se jednotlivé systémy svými vlastnostmi velmi podobají, nejdůmyslněji má tuto technologii vymyšlenou právě první zmiňovaný Blumotion od Blumu.\nVývoj brzdících mechanizmů však jde ještě mnohem dál a v popředí je umístění tlumení přímo na panty. Toto vylepšení začala jako první používat Mepla-Alfit, která vyvinula kovový adaptér s tlumícím pružinovým pístem. Tento adaptér je univerzální pro vybrané řady výrobků Meply. Pohodlné je také to, že se na misku pantu nasazuje pouhým nacvaknutím. Tlumení lze podle potřeby také seřizovat regulačním šroubem. Přitom tlumení přímo u pantů nabízí i ostatní výrobci - Blum a Hettich - a to jak v adaptéru, tak s možností nasazení na panty vybraných řad jejich vlastních výrobků.\nNastavitelné přepážky uvnitř zásuvek\nK přehlednosti obsahu zásuvek a využití každého centimetru čtverečního pomáhají pohyblivé přepážky či vložené misky. Ty zároveň zamezují poničení nádobí či pomíchání a vysypání potravin při prudkém otevření či zavření šuplete.\nVariabilní systém vnitřního dělení společnosti Blum se skrývá pod názvem Orga-line. Tento systém dělení zásuvek je vyroben z ušlechtilé oceli a skládá se z mnoha misek (pro nízké předměty) a příčných i podélných dělení (pro vysoké předměty) různých velikostí, což umožňuje nalézt pro každý předmět vhodné umístění. Platí, že je možné sady v každé zásuvce vždy uspořádat podle individuálních potřeb uživatelů. Jednotlivé misky a rozdělovníky je také možné omývat v myčce.\nSpolečnost Mepla-Alfit v tomto směru nabízí mnohem širší škálu používaných materiálů. Kromě výše popsaného systému misek a přepážek z ušlechtilé oceli nabízí Mepla-Alfit také přepážky a rozdělovníky dřevěné, kovové, skleněné a to i v různých vzájemných kombinacích podle individuálních přání budoucího uživatele.\nOtevírání dotykem, zavírání zatlačením\nVšichni tři výrobci již mají ve své standardní nabídce bezúchytkové skříňky a zásuvky otevírající se pouhým dotykem ruky či kolena v jakémkoli místě jejich čela. Trendy směřují k těmto bezúchytkovým mechanikám především proto, že přinášejí nový, dříve nepoznaný komfort a jsou estetičtější. Hlavní nevýhodou takových systémů je ale fakt, že automatické otevírání poklepem funguje jen jednosměrně – pro zavření se musí zásuvka či skříňka normálně zatlačit. Nežádoucímu otevření pak zamezuje integrovaná zarážka, použít však lze přímo i dětskou pojistku. Tuto technologii najdete u Bluma pod názvem Tip-On, u Hetticha pod pojmem Easys a Mepla-Alfit má Timpatic.\nOtevírání i zavírání zásuvek dotykem\nBlum přišel na český trh jako první s plně elektronickým otevíráním zásuvek. Tato technologie, nazvaná Servo-drive, umožňuje samostatné otevírání skříněk a šuplíků pouhým krátkým ťuknutím na jejich čelní plochu, případně lehkým zatažením za úchytku. Skříňka či zásuvka se pak po dalším poklepu i samy zavřou. Velikost otevření je možné ručně přednastavit a upravovat podle potřeby. Momentem otevření či zavření skříňky se zároveň sepne či vypne spínač, který ovládá integrované osvětlení vnitřního prostoru šuplíku či skříňky. I při nedostatku venkovního či pokojového osvětlení tak bez potíží najdete vše, co hledáte. Součástí technologie Servo-drive je samozřejmě i Blumotion - měkké a tiché zavírání a oboustranně tlumený dojezd.\nŘíkáte si, co kdybychom omylem najednou otevřeli dva křížící se šuplíky (například u rohových skříní)? I na toto výrobce myslel a některé zásuvky navzájem ´naučil komunikovat´ – zabrání se tak jejich případné srážce a poničení.\nNábytkové kování samozřejmě nenachází uplatnění jen v kuchyni. Najdete ho u vestavěných skříní a dalších výsuvných, zásuvných a závěsných systémech v kancelářích i domácnostech. Právě v kuchyňských zásuvkách a skříních však výrobci nábytkového kování a jejich nové technologie nejvíc přispívají ke zefektivnění všech kuchyňských aktivit a to zejména díky snadnějšímu a ergonomičtějšímu přístupu k nádobí i surovinám.\n604 307 433 604 307 433\nKuchyně Zámečnické prvky Kovové, drátěné výrobky\nJak správně zorganizovat úložné prostory v kuchyni\nPři plánování kuchyně věnujte pozornost kuchyňským zónám\nBýt ekologická a šetrná v kuchyni nemusí být vůbec složité\nV kuchyni se obyčejně nejvíce plýtvá. Jak ušetřit peníze i přírodu?\nLegendární jméno Aston Martin nese také luxusní nábytek. Podívejte se.\nInspirujte se: Bílá kuchyně jako nadčasový trend ve fotografiích\nInspirujte se: Nejhezčí venkovní a zahradní kuchyně na fotografiích\n6 věcí, které se vyplatí mít na paměti při zařizování nové kuchyně\nZuzana Urbánková náměstí Sv. Trojice 314 Krásno\n604 307 433\nTel.: 604 307 433 604 307 433


👌 Lactol Kitty Milk je kompletní mléčná náhražka. Díky unikátnímu procesu sušení jsou v něm obsažené bílkoviny velmi dobře stravitelné a tím pro koťata mnohem prospěšnější. Beaphar Lactol Kitty Milk je také bohatý na esenciální aminokyseliny, vitamíny a stopové prvky, s přidaným Taurinem, který je nezbytný pro správný vývoj a udržení zdravého srdce a zraku. Obsahuje DHA - kyselinu dokosahexaenovou, která zlepšuje kognitivní (poznávací) schopnosti a zrakovou ostrost u novorozených savců, urychluje proces učení se, poslušnost a socializaci. Lactol Kiity Milk je speciálně vyvinutý pro: osiřelá mláďata,..\nPotřeby pro kočky 5 (100%) 20 x hodnotené


Bohužel ustanovení není formulováno dle mne přesně – běh promlčecí lhůty váže též na zápis do veřejného seznamu („Bylo-li právo zapsáno …….“). To však dle mého názoru neznamená, že by se nepromlčovalo právo, které sice do veřejného seznamu zapsáno být má, ale zapsáno ve skutečnosti není. Promlčecí lhůta takového práva však bude shodná a počne běžet od okamžiku, kdy mohlo být právo vykonáno poprvé. Bude se jednat zejména o práva, u nichž zápis do veřejného rejstříku nemá konstitutivní charakter (například práva vzniklá vydržením nebo ze zákona).\n Jan Smutný / 15. 2. 2015 / O nepřesnost zřejmě nejde\n Pavla Krejčí / 16. 2. 2015 / reakce na:  / RE: O nepřesnost zřejmě nejde\nAsi máte pravdu, ale moc nechápu, proč zákon dělá mezi těmi právy rozdíl. Podle mne délka promlčecí doby je navázána na určitý význam a důležitost práva. Proto mají různá práva různou promlčecí lhůtu, alespoň doposud jsem si to takto vykládala. Moc nevím, v čem je menší význam práva, které například vzniklo ze zákona, pokud není zapsáno ve veřejném seznamu. Ale možná se na to dívám špatně.


2000 kilometrů do Kalábrie, Evropa, Cestujeme Evropou - cestopisy, fotografie\nNáš odjezd do Itálie\nLetošní start o posledním červnovém dnu směrem Itálie probíhal podle již několik let zažitého itineráře. Ranní cesta ze severu Čech na hranice byla celkem ok a prakticky nás už nic nemohlo překvapit. Počasí vypadalo slibně a svítilo slunce i když hlásili horror. Jezdíme vždy po osvědčené trase Rozvadov, Mnichov, Kufstein, Innsbruck, Brenner . . .\nTankuji pravidelně na D5 v Kladrubech a již po cestě od Plzně bylo vidět, jak se obloha zatahuje. Netrvalo dlouho a začalo pěkně pršet.\nBlbé bylo to, že jsem myslel, jak to na dálnicích v Německu za Rozvadovem sešlápnu, ale nakonec jsem jel 80 a i to bylo na hraně. Chytil nás neskutečný liják, který se ve čtvrtek 30.6.2011 valil na CZ. Obloha úplně černá a palubák ukazoval obludných 13 stupňů ještě kus před Regensburgem. Vloni jsem u Mnichova se slovy „kurňa to je ale hic“ zapínal klimu. Po poledni se počasí začalo umoudřovat a kousek před Innsbruckem jsem sjel na sjezdu ve Wattens a natankoval levnější naftu mimo dálnici. Obvykle těch pár korun za 3/4 nádrže neřeším, ale zajímalo mě to, protože někteří lidé na diskusních fórech sledují sebemenší halíř za litr PHM. Výslednou úsporu odhaduji tak do 100Kč :-) Mnohem důležitější bylo, že benzínka zela prázdnotou a klidem, oproti těm na dálnici. Ve Wattens jsme si dali kávika a s lehkým zívnutím se rozkoukli po vrškách nad Innsbruckem. Na Brenneru bylo o 1 stupeň více než v Rozvadově a pak jsem věděl, že TO zase přijde ! A skutečně TO přišlo a každým rokem mě TO stejně překvapí . . . sjížděli jsme fantastickou Brennerskou dálnicí do Itálie a mezi Bolzanem a Trentem mi palubák ukazoval neuvěřitelných 35,5 stupně :-) Byl hic jak v pekle, Rozvadovská zima v čudu a klima v auťáku už měla co dělat. Nastala pro nás každoroční konfrontace 2 klimatických pásem, na kterou jsme se tolik těšili.\nTak zase po roce u jezera\nV Rovereto jsme už pošilhávali po ceduli Lago di Garda, ale nakonec jsme sjeli až u našeho známého Affi a pokračovali do města Peschiera, kde jsme měli booknutý hotel Pucinni. Pucinni nás ničím nepřekvapil. Jednalo se o klasické 3* albergo s o něco větším pokojem, než bývá standard. Malá lednička, klima se vypínala s kartou od pokoje a byla hlučná . . prostě klasika. Důležité bylo, že Puccini nebyl na rušné průjezdovce a o to mi především šlo, když jsem ho na Booking.COM vyhledával.\nNejvětší italské sladkovodní jezero Lago di Garda nás ihned přivítalo, jako každým rokem, přátelskou lázeňskou atmosférou s vysokou vlhkostí vzduchu, kde se lidé koupali a kolem nich pobíhaly kačaby s malejma kačkama, labutě a vše to sladkovodní ptactvo :-) Obešli jsme si městečko, jeho zajímavé hradby, vodní příkopy a zakotvili v restauraci La Zattera, která se pohupovala na vodě. Tam jsem si dal 2 půllitrové kvasničáky. Asi to bylo nejdražší pivo v Itálii, ale prostě jsem to neřešil, protože jsem na ně měl po 900km řízení chuť :-) Žena si objednala Quattro Formagi s míchaným salátem a já pro změnu Bruschettu a salát s krevetami, čerstvou zeleninou, mozzarellou a rybím dresingem. Na hotel jsme po první pořádné italské večeři odcházeli promenádou kolem jezera už za tmy a neustávajícího dopravního trafiku.\nCassino a Agricola San Germano\nV pátek ráno jsme se spakovali a vyrazili směr Bologna, Firenze a Roma. Čekalo nás něco málo přes 600 km. Po 7 ráno bylo u Lago di Garda asi 24 stupňů, zabouchl jsem kufr a v tu chvíli začalo lejt, blýskat se a hřmít. Spustil jsem stěrače a vyrazil na cestu. Na dálnici z Peschiery jsme byli po pár minutách a díky časnému odjezdu jsme se dostali směrem k Veroně do ranní špičky aut, kde seděl 1 člověk a valil si to směr práce. V zrcátkách jsem viděl úplně černou oblohu a blesky nad Lago di Garda, ale před námi svítilo slunce. Z Bologni jsem měl jako vždy respekt, ale zásek nastal pouze u Modeny, kde se dálnice napojuje od Milána. Zdržení však bylo max 10min oproti navigaci.\nJeden z nejproblémovějších úseků italských dálnic je, když se sjíždí z Bologna k Firenze. Provoz byl hustý, a spousta pátečních kamionů. Chtěli jsme někde zastavit a dát si fantastické italské kafe, ale první Autogrill u Firenze po sjezdu z hor praskal ve švech a na WC se čekala fronta i na pánském záchodě. Ani jsem nevypínal motor a už rychle mazal pryč. Další pumpa byla po pár minutách jízdy a tam jsme si to vysněné srdcotržné kafe konečně dali.\nZa Firenze se dalo mluvit o oáze klidu a žádný páteční masakr na bypassu u Říma nás nepotkal. Rychlost jsem přizpůsoboval nikoliv dopravním značkám, nýbrž kolem jedoucím Italům. Tak bylo naprosto běžné, že se na 60 jelo i 120. Jen jsem si hlídal, abych nejel první v davu.\nTímto tempem se naše cílové místo město Cassino rychle přibližovalo. Ubytování jsme měli opět přes Booking.com v Agricola San Germano asi 7km za Cassinem, což byla luxusní farma a domácí statek.. Hledat tuto lokalitu bez navigace by bylo naprostým nesmyslem. Poloprašné silnice, kde se vedle sebe 2 osobáky nevyhnou a nikde žádný ukazatel.\nUbytování bylo velice pěkné a nezvykle prostorné. Vše zařizoval mladý, možná 20letý černoch, který uměl blbě anglicky. Ukázal však, že má vše pod kontrolou a vše bez sebemenšího problému klaplo.\nKdyž jsme se ubytovali, ihned jsme se vyrazili mrknout na Monte Cassino, což bylo pár kilometrů jízdy od nás. Naložený auťák krámama k moři měl v serpentinách co dělat, když se potkával s protijedoucíma autobusama. Nakonec jsme se vydrápali až na vrchol. Návštěva majestátního klášteru Monte Cassino stála opravu zato. Jen škoda, že jsme nechytli lepší počasí s lepší dohledností. Po návštěvě jsme si zajeli koupit pár potravin do supermarketu Archi, který je v Cassinu a taky jsem tam na Agipce vzal plnou nádrž.\nNa farmě nás po příjezdu opětovně přivítal neuvěřitelně mírumilovný pes, který chodil vítat návštěvníky. Každý se mu snažil dát nějaký pamlsek, aby odvděčil jeho dobrotu. Když jsme se šli projít po rozsáhlé upravené zahradě s bazénem, pesan šel s náma. Sedl jsem si na okraj bazénu, sundal sandály, strčil nohy do vody a pesan si lehl vedle mne. Se ženou jsme ho hladili, pesan cítil pohodu a zůstal s námi, dokud jsme se nezvedli a neodešli.\nVelice zajímavým způsobem se v Agricola servírovala večeře, když jste tedy o ni na farmě projevili zájem. Jídelní lístek neexistoval a pizzy se nedělaly. K dispozici byly těstoviny nebo rýže. Posezení v restauraci, která byla bokem od ubytovacího hotelu bylo luxusní a velice prostorné. Všem donesli to samé. 1.chod byl obložený talíř s masem a sýry. Následné jídlo se odlišovalo pouze v rýži či těstovinách. 3.chod byla mozzarela a olivy. Pokud jste chtěli víno, přinesli vám pouze celou láhev. U veškerého dění na farmě, od sekání trávy, přes platbu kreditkou až po servírování u stolu, byl onen mladý černoch :-) Večeře pro dva stála 35€ a platil jsem ji ráno při snídani, která nestála za nic. Suchary s marmeládou nemusím a sladké pečivo jsem nechal ženě. Při snídani jsem sympatickému černochovi dal flašku becherovky a zlatou plechovku piva Svijany. Byl velice překvapen a na náš 14denní comeback se dost možná těšil stejně tak, jako přátelský pesan, kterému jsme dali na rozloučenou zbytek salámu Salsiccia a jedno pohlazení za uchem.\nPřivítání s Kalábrií\nOdjížděli jsme po 8 ráno a nabrali směr Neapol a Salerno. Sobotní dálnice oproti severní Itálii byla šoférským oddechem a do cílového místa v Kalábrii nás čekalo jen něco přes 500 km. Ne, že by nic nejelo, ale nikdo se mi nelepil na kufr a v klidu jsem předjížděl, koho jsem potřeboval. Problém nastal za Salernem, kde už dálnice není zpoplatněna . Je zde mnoho výluk a ta největší nastala u tunelů s nápisem Toto, což bylo asi 40km pod Salernem. Vše nakonec šlo přežít, protože celkové zpoždění bylo cca 30min.\nVýhledy na krajinu ve vnitrozemí Kalábrie v okolí města Cosenza byly fantastické. Cosenza mě vzdáleně připomenula město Liberec tím, jak je zasazená mezi hory. Malých tunelů na dálnici přibývalo a již bylo cítit, jak sjíždíme k Tyrhénskému moři. Kousek od Nocera Scalo jsme se poprvé přiblížili k tyrkysovému moři na dohled. Pohled to byl po hodinách jízdy vnitrozemím fascinující a já o to více hlídal kolem jedoucí auta, jejiž pasažéři se rovněž kochali.\nZ dálnice jsme sjížděli v Pizzo Calabro a směrem na San Nicoló u Capo Vaticano jsme pokračovali mimo dálnici. Přesto, že byla sobota, překvapily mne volné silnice a malý dopravní trafik směrem na město Tropea. Cestou jsme jen tak zastavili u silnice u Marina di Zambrone a nemohli jsme odtrhnout oči od tyrkysových barev klidného Tyrhénského moře. Každou chvíli jsme po silnici míjeli prodejce zeleniny, jejiž hlavním artiklem byla fialová cibule Tropeana rossa, kalábrijské sušené pálivé papričky a olivový olej. Polorozpadlé zeleninové chýše se střídaly s popelnicemi s odpadky, které již měsíc a možná déle nikdo neodvezl.\nKolem 2 odpoledne jsme dorazili k našemu apartmánu, kde jsme měli strávit 14 dní. Apartmán předčil veškerá očekávání především svým fantastickým výhledem na moře z nádherné verandy, na které jsme pod velkým slunečníkem z rákosu měli naše sezení.\nNaše první setkání s majiteli apartmánu a Slovenkou paní Juríkovou, která trvale žije v Kalábrii a apartmán nám zařizovala, bylo nepopsatelné. Anglicky neuměl asi nikdo, tak jsme se dorozumívali česky, slovensky, italsky a také rusky. Má občasná anglická slovíčka zmizela ve směsici jazyků.\nŽena majitele apartmánu byla Ukrajinka, která žije v Kalábrii již 10 let a je provdaná za kalábrijce Antonia, který uměl jen italsky. Jmenovala se Sveta. Díky srdečnosti a snaze všech jsme se nakonec bez problémů domluvili a neuvěřitelně nad naší multilinguální hatmatilkou zasmáli. Vytasil jsem se s dalšími lahvemi Becherovky a Svijanským pivem. Paní Juríková, která v ruce držela svoji Becherovku Svetě a Antoniovi popisovala, co je Becherovka a na Antoniovi, který studoval česky psanou plechovku Svijany a Svetě bylo vidět, jak jsou z našeho úvodního malého dárečku z Čech na rozpacích. Nemohli nalézt slova a pak se po chvíli rozpovídali, že jim nikdy nic Němci nepřivezli . . . .\nNa druhý den nám oni jako malý dárek přinesli kalábrijskou specialitu Nduju a červené víno z jejich vinohradu.\nPo vybalení naloženého auťáku jsme ihned utíkali k moři a navečer pak poprvé zašli do asi 400m vzdálené pizzerie La Notte, o které jsem věděl od Dopra. Po celodenním pokusování všehosi v autě jsem měl velkou chuť dát si nějakou specialitku. Dal jsem si tedy pesche Spada a la griglia ( mečoun na grilu) s insalata mista s tropeánskou červenou cibulí, která voněla, nepálila a druhý den ráno jste ji už dávno necítili. Žena si dala sýrový talíř Quattro Formaggi a také salát. Jídlo bylo opravdu vynikající a teplým večerem se západem slunce nad Stromboli jsme pomalu odcházeli k apartmánu.\nVibo Valentia a Capo Vaticano\nDo Itálie nikdy nevozíme potraviny z Čech a snažíme se kupovat vše až na místě. V tomto duchu se odehrávalo i naše první nedělní dopoledne, kdy jsme jeli udělat plánovaný velký nákup do města Vibo Valentia, které bylo něco přes 30km od naší lokality San Nicoló směrem do vnitrozemí. Proč právě tam ? Z jediného prostého důvodu – v Itálii je velký problém sehnat otevřený supermarket v neděli. Otevřeno mají jen ty větší obchody a pokud náhodou narazíte v neděli na otevřenou regionální prodejničku, můžete si být jisti, že ceny budou dosti vysoké a výběr zboží mizerný. Obrovský ViboCenter na via Aeroporto jsme našli bez problému a zaparkovali ve stínu přízemních garáží. Udělali jsme nákup za 132€ , během kterého jsme v supermarketu potkali 2 české rodiny s dětmi. I když jsem z CZ vezl zásuvkové italské redukce na 220V, potřeboval jsem koupit ještě další. Měli jich tam skutečné mraky a ty nejdůležitější stály od 1,5€ do cca 2€. Při cestě zpět do San Nicoló jen cinkaly lahve kalábrijského vína Ciró rosso, na které jsem se tolik těšil.\nVybalili jsme nákup, do mrazáku nastrkali maso se zmrzlinou a rozbalil jsem papírovou basu, kde bylo 24 lahví piva Peroni, které jsem urychleně přemístil do ledničky.\nNásledně jsme odjeli na Capo Vaticano, které bylo od nás asi 4km jízdy. Belveder nord jsme trefili bez problému a odkazovala na něj malá cedulka, kterou jsme nepřehlédli. Čekal jsem nával, ale na, do pěti prstů parkovacích míst nestál vůbec nikdo a celý belveder jsme měli jen pro sebe. První pohled z více jak 100m vysokého belvederu nad mořem byl opravdu nezapomenutelný pro toho, kdo byl na Capo Vaticano poprvé a chytil perfektní počasí jako my. Slunce se odráželo hluboko pod hladinou od hrubého bílého písku a moře tak hrálo neuvěřitelnými tyrkysovými barvami, že přecházel zrak Po hladině se pohybovala nejrůznější plavidla od šlapadel, kajaků až po motorové čluny. Na divokých plážích pod mysem vystupovali z lodiček hrstky lidí, kteří se kochali modrým rájem Tyrhénského moře.\nKromě krás fantastických výhledů nás rovněž zaujal neutěšený pohled na skromnou sošku panenky Marie, která se na belvederu nalézala úplně zastrčená pod úrovní vyhlídkových cest a její okolí bylo zaházeno odpadky, které několik týdnů nikdo neodvezl. Jak se později ukázalo, odpadky nebyly odvezeny během celého našeho pobytu u Capo Vaticano a dost možná nejsou odvezeny ani dodnes.\nBelveder sud a jeho vyhlídkové cesty byl mnohem větší a i přes poledne tam byly otevřeny 2 skromné, ale opravdu pěkné venkovní minirestaurace, kde jste se mohli posadit na židličky, dát si něco k pití a pozorovat moře. Pohled na patrně nejznámější kalábrijské pláže Grotticelle a Salamite byla lahůdka pro oko a pokud jste zrovna neletěli v helikoptéře, těžko jste hledali lepší výhled na tyto 2 pláže.\nK večeru jsme se opětovně odebrali pomalým tempem do pizzerie La Notte, kde pro tentokrát zvítězila pizza se skromným názvem Locale.\nTropea a Grotticelle\nDalší den na nás čekala velká výzva a tou byla dopolední návštěva města Tropea. Bylo pondělí a do Tropea jsme projížděli přes Santa Domenica, což byla trochu větší vesnice. V Domenica byla spousta stánků se vším možným a především se zeleninou a tak jsme úplnou náhodou objevili pravidelný pondělní trh, který se tam konal.\nMěstem Tropea jsme se na 1 a 2 rychlostní stupeň pozvolna prokodrcali až do jednosměrky Lungomare Marineria Tropeana, kde jsem nechal auťák bez problému na neplaceném parkovišti přímo pod skálou s kostelem Chiesa di Santa Maria dell'Isola – nejvýraznější dominantou města. Vedle bylo placené parkoviště, které po 9 ráno zelo prázdnotou a nebylo tam jediné auto. Z úrovně mořské hladiny jsme po docela dosti schodech postupně vyšplhali přímo do centra města. Okamžitě na nás padla atmosféra tohoto sedmi tisícového města, které bych jen narychlo přirovnal k orlímu hradu, vypínajícího se na skále nad mořem. Patrně ty nejhezčí pohledy na Tropeu najdete na reklamních snímcích z letadla směrem od moře, ale pokud jste se rázem ocitli uprostřed centra, obestřelo vás to pravé kalábrijské dění, které dávalo tušit, že to nejlepší přijde až později. Procházeli jsme městem křížem krážem a nasávali jeho energii. Mnoho dlouhých minut jsme strávili pouhým pohledem z vyhlídky z „orlího hnízda“, která byla několika desítek metrů nad mořskou hladinou na samém konci korza Vittorio Emanuele. Na veřejné pláži spiaggia Rotonda se v průzračné vodě koupalo několik desítek lidí a kam člověk dohlédl, viděl jen tyrkysovou barvu moře. Přesto, že bylo dopoledne, mnoho krámků mělo již otevřeno a my doslova na každém kroku zakopávali o svazky červené cibule Tropeana a o Nduju. Nduja di Spilinga je kalábrijská regionální specialita. Jde v podstatě o velice pikantní hrubý mazací salám, který má mnoho podob. Asi ten nejlepší byl balený a provázkem uvázaný ve velkém střevě. Tato varianta se dala koupit i vakuovaná, kterou jsme nakonec dovezli i do republiky. Mnohem četnější však byly nejrůznější roztodivné skleničky, které od nápisu Nduja oscilovaly až po Bomba la Capo. Což dávalo již tušit, že bude potřeba za rohem dokoupit hasící přístroj.\nPo příjezdu z města jsme popadli naše nafukovací matračky a jeli se mrknout, jak vypadá vyhlášená pláž Grotticelle. Zaparkoval jsem bez problému na placeném parkovišti za 1€ na hodinu, protože se mi neplacené místo nechtělo ve vedru vůbec hledat. Na pláži bylo již o poznání více lidí, než na naší Tonicello, kde jsme měli plážový servis slunečník se 2 lehátky.\nOdcházeli jsme nakonec po více jak 3 hodinách s pocitem, že se nám pláž líbila. Směrem k parkovišti nás zaujal jediný veřejný sprchovací automat za 0.5€ , který vás odsolil před vstupem do vašeho vozu.\nJiž se začalo šeřit a my se vydali na procházku od pláže Tonicello směrem na sever k Torre Rufa. Ušli jsme po pláži Tonicello a Fiorina několik set metrů a zastavil nás těsně před Torre Rufa resort s názvem Roller Club, kde byly 3 jazyčné cedulky se zákazem vstupu do privátní oblasti, společně s ostrahou, která pokukovala opodál.\nV úterý dopoledne jsme se opět vydali směrem k městu Tropea, ale tentokrát jsme ho nechali za zády a skončili na kukandu na plážích Michelin v Parghellia. Byli jsme překvapeni krásou těchto pláží a pro další den bylo rozhodnuto, že si sem vezmeme naše oblíbená lehátka a slunečník, který jsme pro tyto případy vláčeli z CZ.\nV podvečer jsme po zkušenostech z předchozího večera již nepokoušeli Roller Club, ale vydali se na opačnou jižní stranu pláží Tonicello a Tono směrem k mysu Capo Vaticano. Cestou jsme minuli asi 2 nebo 3 téměř prázdné kempy a jeden opravdu velký luxusnější resort Solemare. Posezení na kamenech útesů přímo pod Capo Vaticano s pohledem na zapadající slunce, lehce čoudící Stromboli a rybáře s pruty byla skutečná odměna tohoto končícího nádherného dne.\nPřed koupačkou na krásných plážích v Parghellia jsme se rozhodli, že se zajedeme ještě na skok mrknout do Marina di Zambrone. Na severní straně pláží Marina di Zambrone se nachází malý výběžek do moře, který se jmenuje Capo Cozzo. Pokoušeli jsme se k němu dostat od pláží z Marina di Zambrone a skončili jsme vždy ve stráních v nějakých privátech, kde jsem se nakonec dal do řeči s jednou Italkou, která uměla anglicky a vysvětlila mi, že Capo Cozzo je privátní území se zákazem vstupu. Snažil jsem se jí vysvětlit, že se chci jen mrknout z Capo Cozzo na moře a ona my následně vysvětlila cestu, jak se dostat na divoké pláže, které se nacházely severně pod Capo Cozzo. Cesta byla krkolomná, kolem pěkně šustily ještěrky a v trávě jsme dávali bacha, abychom nešlápli na nějakého hada. Bylo tam pár vyšlapaných cestiček, které nás postupně dovedly až ke srázu, kde byla udělaná prašná cesta s dřevěným zábradlím a občasnými schody. Pohled na divoké pláže a rozeklané moře skalisky byl fascinující. Na bílém písku se povalovala hrstka lidí a někde v dáli nebylo vidět ani živáčka. Zírali jsme na tu nádheru a já udělal foťákem několik snímků, ze kterých se prostě nedal vybrat ten nejlepší. Vracet pro lehátka do auta se nám v tom hicu moc nechtělo, tak jsme s určitým pocitem viny odjeli na pláže v Parghellia.\nPlánovali jsme večerní návštěvu města Tropea, před kterou jsme si dopoledne zajeli do asi 25km vzdáleného Briatico. Cestou nazpět jsem natankoval naftu u pumpy Esso, která byla na hlavní silnici mezi Marina di Zambrone a Parghellia. U této pumpy jsem následně tankoval ještě jednou, ale už bych tam asi nejel. S některými lidmi si prostě nepadnete do oka ani na podruhé. Když jsem tam byl poprvé, tak mi pumpař ani neodpověděl na pozdrav, což jsem zprvu přisuzoval náhodě a přesto jsem mu na závěr vysolil 1€éčko do ruky. Při placení kreditkou uvnitř, pak měl další člověk vše jiné na práci, než moji platbu a na pozdrav rovněž neodpověděl. Při mé druhé návštěvě mi opět ta samá obsluha u stojanu neodpověděla na buon giorno. Po zasunutí pistole do nádrže pak ona osoba začala šmrdlat přední okno stěrkou, což mne mile překvapilo. Italovi přede mnou ale ošmrdlal i zadní okénko. Mého si ani nevšiml, i když bylo pomalu na špachtli, jaký tam byl nános vápencového prachu. Tentokrát jsem neplatil kreditkou, ale 200€ bankovkou, kterou prosahával a okukoval ve svitu slunce. Když jsem řekl arrivederci, myslel jsem tím sbohem a nikoliv nashledanou. Odpověď jsem nedostal. Po vystoupení z vozu jsem si pak všiml, že mi pumpař nedovřel dvířko od nádrže . . .\nVečerní Tropea a Vecchio Forno\nPři příjezdu do Tropey jsme „mazácky„ zaparkovali v Discesa Marina Vescovaldo, což byla ulice, kterou jste se z hlavních silnic mohli dostat k přístavu. Parkovali jsme v snad nejprudší zatáčce z Tropey, kde byly možná 3-4 parkovací místa. Bylo to celkem strategické místo, protože odtud vedlo pár schodů nahoru a ocitli jste se v samém historickém centru. Zatáčka byla opravdu velice výživná a k přelomení delšího auta moc nescházelo. Během krátké doby při našem odchodu a večer při příchodu jsem tam viděl couvat několik dodávek, které si prostě jen blbě najely a vůbec nemuselo jet nic proti. Když pak něco jelo, situace byly pro náhodné pozorovatele natolik komické, že by se o nich i Blesk rozškrabal na své úvodní stránce v okurkové sezóně.\nV podvečerní Tropee při zapadajícím rosso slunci jsem možná udělal ty naše nejlepší fotky města. Jak už to v Itálii bývá, ten pravý život nastává až se setměním s nenápadným rozžhnutím žlutavých zaprášených lamp. Procházeli jsme uličkami a naslouchali každému došlápnutí tvrdého podpatku, které se rozléhalo historickým centrem a vdýchávali jižanskou syrovou atmosféru pohody. Naše kroky večerním městečkem plné vůní restaurací nás pomalu zavedly k pizzerii Vecchio Forno, o kterou bych ani nezakopl, kdyby mi ji nedoporučil Dopr.\nMyslel jsem, že vchodem vejdu dovnitř, ale oni právě vyndavali do úzké uličky prapodivné omlácené židličky, stolky a na ně omšelé karmínové igelitové ubrusy. Brzo jsme pochopili, že to je prostě vše a přátelský úsměv obsluhy se nás zdvořile zeptal, zda-li jsme due. Usadili jsme se na oněch oprýskaných, nepohodlných a vrzajících židličkách u stolku v uličce a objednali si.\nPizza Vecchio Forno vypadala netradičně, byla pěkně propečená, se zapečenou Ndujou a měla nepopsatelnou chuť. Přesto, že ve složení byl psán česnek a tuňák, nic takového jsem tam necítil. Byl to kulinářský speciál, který nevynikal jedinou surovinou, ale celek byl až k nevíře dokonalý. Při objednávání pizzy Prosciutto pro ženu se mne poprvé v Itálii zeptali, zda-li chceme variatnu pizzy rossa či bianca.\nČím déle jsme seděli na rozvrzaných židlích v úzké uličce, tím více na nás dýchalo kouzlo kalábrijské jednoduchosti, kroucených lamp a oprýskaných omítek nad námi, po kterých se plazily a visely roztodivné divoké elektrické rozvody. Ještě jsme neměli dojedenou polovinu pizzy a kolem nás v uličce proběhl zmatený pes. Vzápětí někdo za rohem nastartoval skútr, kterému po pár metrech jízdy s rozléhajícím se práskotem upadl výfuk a dokonale to tam začudil. Nikdo nehnul ani brvou, nikdo se nad ničím nepohoršoval a všem bylo jasné, že to k téhle atmosféře prostě patří. Odcházet se nám nechtělo . . . a pak jsem to pochopil . . . při placení již další lidé stáli opodál a čekali na naši rozvrzanou židli v těsné a omlácené uličce, přičemž luxusnější restaurace v okolí zely prázdnotou.\nVecchio Forno – tato kultovní pizzeria byla pro nás jedním z největších gastronomických zážitků, které nás doposud v Itálii provázely.\nRozloučení s večerní Tropeou bylo velice silné a pohled na dominantu Chiesa di Santa Maria dell'Isola v téměř zapadlém slunci rosso di Spilinga byl stěží popsatelný. Odjíždět směr Capo Vaticano se nám vůbec nechtělo . . .\nVýšlap po okolí\nJiž několikátý den bylo jasné počasí. Když se objevil nějaký mrak, ihned beze stopy zmizel. Rozhodl jsem se, že provedu dopolední pěší výšlap po okolí. Žena mi řekla, ať si jdu sám, že půjde k moři. Vyrazil jsem pouze s foťákem v tričku, šortkách a sandálech na boso. Stal jsem se tak záhy objevitelem slepých uliček, kdy jsem střídavě končil svou pouť v oranicích, opunciových hájích či několikametrovém rákosu za pokukování místních zemědělských starousedlíků. Ani jsem neměl naplánovaný takový lán cesty a chtěl jsem jen udělat pár fotek ze severní strany mysu směrem na San Nicoló. Všechny cesty, které jsem tam našel, však končily vysokou trávou, všude šustily ještěrky a kdo ví co ještě a já nevěděl kam šlapu. Toho jsem se v sandálech na boso docela bál a nakonec to vůbec neriskoval.\nHlavně jsem se na horkou trampotu nepřipravil jediným douškem vody v PETce, či pětieurovkou v kapse. Bylo fakt pěkně a krkolomná cesta mi přes veškeré útrapy odsejpala a já se nakonec rozhodl, že pěšky opětovně navštívím oba belvedery na Capo Vaticano. Tak se i stalo. Na belvederu nord jsem byl kolem poledne opětovně úplně sám. Po chvíli přišla žena, se kterou jsem se na vyhlídce párkrát minul a tak nějak zkoumavě jsme po sobě občas pokoukli. Nakonec mi to nedalo a zeptal jsem se jí, zda-li hovoří italsky a ona mi odpověděla, že je z Německa. Následně jsme po pár slovíčkách přešli na angličtinu a ptali jsme se odkud jsme, co tam děláme a tak všelijak. Říkala mi, že právě kouká na její rodinu dolu, která tam pluje na lodičce a že včera dělali horolezecký výstup od hladiny moře na skály mysu Capo Vaticano. To jsem tedy opravdu koukal a podivoval se nad vitalitou některých lidí v tom vedru. Já ji zase vysvětloval, že moje žena zůstala v 4 km vzdáleném apartmánu a že se radši šla koupat do moře. S úsměvem a pohledem na fascinující tyrkysovou scenérii jsme se rozloučili, abychom se o pár minut později opětovně potkali na druhém belvederu sud.\nNevzít si sebou jediné € jsem silně podcenil, protože jsem měl pěknou žízeň a neskutečnou chuť na pivo, které stálo na stole návštěvníků restaurace belvederu sud, kteří vyvonění od stolu zírali na pláže Salamite a Grotticelle. Upocený a od oranic zaprášený jsem vzal do ruky mobil a zatelefonoval ženě, aby mi dala do mrazáku ty 2 akční 0.66 l Tuborgy, které jsem koupil v supermarketu. Vidina ledového piva mne hnala z belvederu sud nazpět a byl jsem pevně rozhodnut, že si stopnu auťák. Problém byl v tom, že byla siesta a během 4km mého poklusu po silnici, kde vedrem pomalu tekl asfalt, neprojelo jediné auto !! To první jelo už jen malý kousek před odbočkou z hlavní k našemu apartmánu. To už jsem nestopoval, protože jsem měl tunelové vidění, kdy přede mnou bylo ledové pívo a kolem jen fialovo. . .\nNávštěva města Scilla\nTrochu jsme zvažovali výlet do města Scilla, které bylo od nás asi 90km jízdy, kousek od Sicílie, ale nakonec jsme přeci jen vyrazili. Cestu do Scilla jsme absolvovali po pseudodálnici A3, kde během pár minut jízdy nastala výluka, která se nakonec ukázala být výlukou poslední, protože nekončila ani po 30km jízdy, když jsme vjížděli do města Scilla. Již při cestě tam jsem se rozhodl, že tudy nazpět již v žádném případě nepojedu, protože jsem jel vnitrozemím s kamionama, který jely v úzkém omezení 60.\nPo 9 dopoledne jsem bez jakéhokoliv problému zaparkoval přímo v centru města na náměstí, těsně vedle aut městské policie, čímž jsem byl poněkud překvapen.\nScilla je staré rybářské město a jeho návštěvu určitě nevynechejte. Bylo pěkné vedro a my po rozkoukání po uličkách kolem náměstí v centru si to nasměrovali směr hrad, který se na skále vypínal nad mořem jako pevnost a směrem do vnitrozemí majestátně přehlížel 5tisícové město. Vstupné bylo jen 1.5€ na osobu a v ceně byla velice pěkná brožurka o městě včetně mapky, kde a co naleznete. Z hradu byly nádherné výhledy na velkou městskou pláž s průzračnou vodou, kde bylo například možné krásně vidět síťové bariéry proti medůzám.\nCelé město jste měli jak na dlani, včetně přilehlého přístavu na severní straně a starých rybářských domků za přístavem. Na hradě byla moc pěkná fotogalerie důležitých událostí z města, kde bylo například možné vidět různé klimatické kontrasty či velké slavnosti.\nPobřeží Sicílie jste měli před sebou jako na dlani, stejně tak, jako trajekty, které směřovaly do přístavu Messina. Z hradu jsme seběhli k plážím, kde se nacházelo několik restaurací a kaváren. Tam jsme si konečně dali vynikající kafe Barbera, žena zmrzku a něco k pití. Potom jsme si došli omrknout staré rybářské domky a vrátili se zpět k zaparkovanému autu.\nSilnici na pobřeží jsem tak nějak intuitivně trefil bez navigace a tak jsme se alespoň chvíli kochali pobřežní jízdou po SS18 směrem na vesnici Favazzina a město Bagnara Calabra. Tam nás pobřeží definitivně opustilo, protože dál už byly jen skály a SS18 nás nasměrovala do vnitrozemí.\nProjeli jsme městem Palmi a u San Ferdinando jsme míjeli velký nákladní přístav. Směr jsem držel na Nicotera a netrvalo dlouho a objevila se cedule se zákazem vjezdu, s tím, že oblast je neprůjezdná. Na příšernou dálnici se mi vůbec nechtělo a tak jsem to prostě risknul. Dojeli jsme asi 5m vysokým rákosem k jakémusi mostku, který byl v rekonstrukci. Zákaz vjezdu se nakonec ukázal být planým poplachem a osobák jsem prosmejk mezi položenýma panelama na mostku přes nějakou komáří líheň v rákosu za vřískotu kvákajících žab, které byly pěkně naštvané, že jim tam zase někdo jede :-)\nBylo vyhráno a za chvíli už na nás pokukovala na kopci Nicotera. Přijel jsem do města a snažil se najít centrum. Vjel jsem do jedné z uliček a v tu chvíli proti mne 2 auta, která mne neskutečně vytroubila. Italové pustili volant a řidič i spolujezdec, křičeli za staženýma okýnkama Mama Mia, Mama Mia a střídavě se chytali za hlavy a koukali na mou SPZ. Pak jsem to pochopil . . vjel jsem do jednosměrky . . . Konfliktní situace trvala zlomek sekundy a pak jsme to tam všichni se vzájemnými úsměvy a Čiao skrz otevřené okénka vymanévrovali. Prohlédli jsme si kus centra a vydali se nazpět. Cesta nazpět nás opětovně zavedla do oné jednosměrné uličky , ale tentokrát tím správným směrem. Bylo nám velice divné, že bychom oba přehlédli jednosměrku a tak jsme si náš předchozí vjezd do zákazu vjezdu pořádně prohlédli. . . . žádná cedule tam nebyla . . . .\nKlaxon v Itálii\nPoužívání klaxonu v autě je v jižní Itálii mnohem častější než na severu či u nás. Když se tam nějaký čas pohybujete, vypozorujete určitý mechanismus chování většiny místních řidičů. Asi tím nejzásadnějším je, že u nás se dává klaxon někomu se slovy „ty debile!“ a u nich „bacha jedu!“ Oční kontakt se šoférem, který se přibližuje například ke křižovatce je pro ně velice důležitý a jezdí se dosti často se staženými okénky, jednou rukou venku a v sandálech na boso a ne tak, jako u nás s kouřovými skly za tucání hip-hopu s otočenou kšiltovkou na tykvi a náušnicí v uchu. Několikrát jsem dostal klaxon, když jsem z vedlejší přijížděl na hlavní a nekoukal na přijíždějící auto, přesto, že jsem ho viděl periferně a koukal již někam jinam. Pak jsem tuto nepsanou konvenci začal dodržovat a bylo vše v pořádku.\nKdyž někdo odbočoval z hlavní doleva na vedlejší, dostal ze zadu také klaxon. To proto, že proti němu jela ještě auta a ten za ním mu tak vytroubil „bacha, ještě tě oprásknu, než odbočíš, protože se tam vejdu“ . Rovněž se pravidelně troubilo v zatáčkách, do kterých nebylo přes rákos či opuncie vůbec vidět.\nO chování řidičů v Itálii by se toho dalo napsat skutečně mnoho. Kromě troubení bylo dalším zajímavým prvkem blikání na dálnici. Čím jižněji jste se pohybovali, tím více jste si mohli všimnout, že Italové mnohdy kilometry jízdy po dálnici zbytečně blikají. Někdy nedají blinkr vůbec a jindy ho prostě zapomenou vypnout. Pokud někdo blikal v rychlém pruhu za Vámi, nebylo to většinou z toho důvodu „kliď se, chci tě předjet !“.\nS tím částečně souviselo i zařazení se po předjetí, kdy někteří lážo-plážo na úplně volné dálnici jeli po dělící čáře prostředkem pruhů několik kilometrů. Mnohdy si vás ani nevšimli, dokud jste je neprotroubili :-)\nJízda autem v sandálech na boso a se staženými okénky byla pro mne v kalábrijských klikatých uličkách a silnicích naprostým relaxem a ve svém okolí jsme se takto naprosto běžně pohybovali jako Italové v místních obouchaninách, kde karosérie jejich vozů nepodléhala módním vlivům a motor pracoval metodou náhodných výbuchů.\nRozloučení s Kalábríí\nNáš konečný den se pomalu, ale jistě blížil. Začali jsme balit a večer pak sedli k našemu sezení pod rákosovým slunečníkem a dívali se na Stromboli. Najednou vrzla naše malá branka a u apartmánu se objevili Antonio se Svetou. . . Přišli se s námi rozloučit. Rozloučení bylo tak silné, že k slzičkám na obou stranách nechybělo daleko. . . .\nRáno jsme nastartovali auto a následně provedli comeback v Agricola San Germano u města Cassino. Byli jsme zde asi dobře zapsáni, protože pesan nás už opětovně vítal a mladý černoch se smál a do ruky mi strčil vychlazenou plechovku piva se slovy, že to české bylo výborné . . . . Větší radost mi opravdu nemohl udělat :-)\nIhned jsme zajeli do Cassino do supermarketu Archi koupit si nějaké potraviny na další den. Večeři jsme si chtěli dát v nějaké pizzérce a toto se stalo naším podvečerním hororem, kdy jsem najezdil v dopravní špičce po městě Cassino 43 km po ulicích, než jsme našli otevřenou restauraci !! Semafory za zelenými stromy v zapadajícím slunci jsem spíše tušil, než viděl a skútry mě trvale opráskávaly zleva i zprava.\nTu otevřenou jsme našli na výpadovce z města až v 19:30. Zela naprostou prázdnotou, i když jsem tam možná zahlédl tak 200 míst k sezení včetně bazénu s lehátky. Během naší večeře zde nebylo jediných hostů kromě nás. Odjížděli jsme asi ve 20:30 a míjeli jsme se s 1 autem, ve kterém seděli 4 lidé. Zda-li šli na večeři se už nedozvíme . . .\nLago di Garda - Lazise\nNaše poslední cílové místo, město Lazise u Lago di Garda jsem si nechával jako třešínku na dortíku naší letošní dovči. Lazise má možná o něco větší historické centrum než některá městečka na východním pobřeží Lago di Garda a je přecpáno kavárničkami a fantastickými restauracemi.\nUbytko jsme měli zajištěno v albergo Renata, což byl strategicky postavený hotýlek jen pár metrů od centra města. Přesto, že měl jen 2*, měl klimu, která byla tichá a nevypínala se s odchodem z pokoje. Nevýhodou však byla chybějící, byť malá lednička.\nPo příjezdu jsme šli k jezeru kolem kempu Lazise a omrkli si hned vedle malý přístav. Vedle přístavu se na pláži ve sladké vodě jezera koupalo poměrně dost lidí a my se po pár krocích posadili do restaurace Café Classique, která byla vyvýšená nad hladinou jezera. Ženě jsem objednal capuccino a sobě pak tuplák piva do sklenice, což se záhy ukázalo jako odporný vyvětralý a předražený Haineken. Postupně z nás začala opadávat únava z cesty a po opuštění restaurace nás na typické jezerní promenádě neminula velká zmrzka, která tála rychleji než bylo naše blízání jazyků. Kontakt s hladinou jezera byl na každém kroku, kdy jste se mohli posadit na různé lavičky a třeba jen tak civět na jezero a hory za ním vzdálené. Vál vítr Ora, což je nejčastější z více jak 20 pojmenovaných větrů na Lago di Garda. Ora je teplý silný vítr od jihu, který ustane mávnutím proutku se setměním nad jezerem.Tak se i stalo, rozžhly se žlutavé lampy a nádherné městečko se začalo plnit životem. Restaurace, které měly před pár hodinami ještě zavřeno, praskaly ve švech, všude vonělo servírované jídlo, cinkaly příbory, či se ozýval křik dětí. Korzama chodily davy lidí a oproti jihu zde bylo hodně slyšet Němčinu a Holandštinu.\nPro naši poslední večeři jsme zvolili klidnější místo než bylo centrum a to restauraci Esperia, která se nacházela na Localitá Taoli přímo u jezera. Velké škeble se salátem, pizza a džbánek Bardolino rosso, byla výborná večeře a my se záhy ponořili do života malého, ale nádherného městečka.Chodili jsme sem a tam a vsávali do sebe tu pohodu, která nás obklopovala v podobě famózní lázeňské atmosféry, kterou Lago umí tak pěkně naservírovat.\nZa chiesa san Nicoló směrem k jezeru se začala ozývat hlasitá hudba. Na břehu jezera stály hloučky lidí v oblecích, smáli se a vcházeli dovnitř, kde se snoubila opravená historická ruina s futuristickou svatební výzdobou. Hrála tam živá kapela a byl to pěkný rachot. Pak jsme zahlédli nevěstu se ženichem a tak nám bylo jasné, že je to večerní pokračování jejich svatby. Jako náhodný kolemjdoucí jsem tam vešel, nikdo mne odtud nevyhazoval a nikdo mne nic nezakazoval. Svatebčanům bylo opravdu co závidět. Jen jsem se rozhlédl a v tichosti zase odešel. Potom jsme jen velice pomalu odcházeli na hotel a nemohli se vůbec rozloučit s letošní Itáliií s vidinou ranního odjezdu směr Brenner.\nJako již tradičně jsme si na okno auta zapomenuli nalepit rakouskou dálniční známku. Na poslední pumpě před Brennerem jsme tak učinili a po projetí velkou mýtnicí ve Vipiteno začli následně sjíždět k Innsbrucku. Nad Innsbruckem bylo krásné počasí a horské velikány byly jak na dlani. Pumpy 17.7. v neděli na dálnici byly pěkně nacvaklé a tak jsme nakonec neplánovaně sjeli v Rakousku za Innsbruckem z dálnice opět ve Wattens k naší již známé Agipce, kde jsme si trochu oddechli. I když kafe bylo Lavazza, tak do toho pravého italského mělo hodně mil daleko. Nafta byla opětovně levnější jak v Itálii na dálnici a my se vydali směr Mnichov a Regensburg. U Regensburgu jsme to už nevydrželi a zastavili u restaurace, kde jsme si dali pravé bavorské vepřové šnycly přes celý talíř s hranolkama.\nDoma u Litoměřic jsme byli za vítání našich 2 pesanů a babičky před půl pátou odpoledne.\nTachometr ukazoval 4735 ujetých km a mé první kroky vedly do ledničky . . . . .\nZvláštní poděkování těm, díky kterým jsme se letos ocitli v Kalábrii:\nDopr: Za jeho fantastické cestopisy, rady a postřehy\nAlien.Jarda: za jeho fotografie z Kalábrie a stránky http://www.ausonia.estranky.cz/\nKirscha: za přátelství a držení palců\nTo, co jsem měl naplánováno, ale nevyšlo to:\nPřejezd na východní pobřeží k Jónskému moři\n16.07.14 07:42 Borin7 (nepřihlášený uživatel) 176.12.115.***\nHezky napsany cestopis.Taky bych se tam rad nekdy podival\n29.12.12 17:57 brnolowcos\nSuper článek ,rád také vzpomínám na naši dovolenou v roce 2008. Pokud máte zájem mám také pár poznatků a domů zde : http://www.brnolowcost.estranky.cz/clanky/vase-nizkonakladova-dovolena-clanky/italie---kalabrie-2 008-autem--5000-km-za-10-dni.html brnolowcost\n31.07.12 23:53 Ivanka (nepřihlášený uživatel) 85.135.15.***\nMoc prima čtení, také jsem se zde proklikala z jiných diskusí. Jedeme v pátek, tak jsem hezky namotivovaná:-)).\n31.07.12 22:44 Petr (nepřihlášený uživatel) 78.45.214.***\nAhoj, úžasný článek, i když trochu staršího data. Nicméně jsem se na něj dostal z jiné diskuse. Připomněl jsem si naši loňskou cestu do Kalábrie (Capo Vaticano, Tropea a okolí) a na Sicílii. Popis chování italů, řízení v Itálii, nákup potravin a podobně. Vše jsme prožili a moc rád na to vzpomínám. Letos zkoušíme sever kolem Lago di Garda. Někdy se vrátím kouknout na vaše stránky znovu. Díky za připomenutí :)\n28.01.12 23:56 Iva (nepřihlášený uživatel) 178.40.155.***\nAhoj,super clanok. my sme v Kalabrii boli 3 leta po sebe a chceme sa vratit aj tento rok. Najprv sme boli v Scalei, sice fajn ale tahalo nas to juznejsie a teraz jazdime uz len tam Capo vaticano a Tropea , je to tam nadherne a nejde to nevratit sa tam zas a zas. Jazdime cez cestovku www.kalabria.biz vedie to pani Jurikovai, co tam zije uz niekolko rokov.A je to ta cez ktoru ste urcite cestovali aj Vy. Vzdy nam nasla to co sme hladali, ma v ponuke vela peknych apartmanov priamo pri mori. A vzdy nam so vsetkym ochotne pomohla. Odporucila nam restauracie, vylety, obchody. No a ta priroda tam a ciste more, to sa neda opisat. To sa musi zazit. Takze Kalabriu naozaj odporucam. Zatial je to najkrajsia oblast co sme v Europe objavili a to sme predtym jazdili Grecko, Chorvatsko, Spanielsko..\n16.11.11 09:21 Lucelle\nSkvělé povídání, ke kterému se určitě ještě mockrát vrátím. Díky\n02.10.11 16:57 radunka\nMůj 1. čtený cestopis, na těchto stránkách, jsem přečetla jedním dechem a skoro jsem tam byla s vámi.\n29.09.11 21:48 Věra\nParáda, moc hezky napsaný cestopis. Díky za něj.\n˝HonzaH˝ a jeho/jí aktivity


Čekala na Lamborghini, přišla pro ni kriminálka: Ať mi alespoň follow dají, křičela Plačková, když ji brali v poutech | REFRESHER.cz\nČekala na Lamborghini, přišla pro ni kriminálka: Ať mi alespoň follow dají, křičela Plačková, když ji brali v poutech\nZuzana Plačková může skončit ve vězení.\n27. září 2021, 14:30 Čas čtení: 4:51\nJeště před týdnem řečnila na „vzdělávací“ akci, kde začínající podnikatele učila, jak uspět v byznysu. Před pár dny si pro ni přišla Národní kriminální agentura a spolu s dalšími minimálně deseti lidmi ji podezírají z členství v organizované skupině. Zuzana Plačková svým 750 tisíc sledovatelům dlouhodobě ukazovala, jak si užívá luxus, na který si podle svých slov vydělala díky svým četným podnikatelským aktivitám, ale i sponzorovaným příspěvkům na sociálních sítích.\n„Královna sociálních sítí“ Zuzana Plačková si srdce a pozornost sledovatelů získala i díky své transparentnosti. Zveřejňovala SMS zprávy od banky, která ji pravidelně upozorňovala na příchozí pětimístné platby, když si užívala dovolenou v nejdražším hotelu. Na kameru natáčela, jak z tiskárny vycházejí desítky metrů štítků na balíky kolagenu. Podle vlastních slov jich prodávala tisíce kusů.\nPravidelně ukazovala, za co utrácí peníze, fotila si faktury i luxusní kousky movitého majetku, jehož cena se dá snadno dohledat na internetu. „Vše, co dávám na Instagram, se mi reálně děje a nemám potřebu si na něco hrát. Já si myslím, že lidi by mělo spíše motivovat to, že kdysi jsem jedla paštiku a rohlíky, a nyní přijdu do obchodu, koupím si kabelku za 2 000 € a nijak mě to nezabolí,“ řekla v rozhovoru pro Refresher v listopadu 2019.\nZároveň se fanouškům bez problémů svěřila se svými trápeními, které skoro vždy vyléčil „zázračný“ kolagen nebo CBD.\nPříběh Zuzany Plačkové začal v reality show Hotel Paradise a pravděpodobně nadobro skončil posledními výkřiky o Instagramu, když si sedala do policejního auta.\nJak se Zuzana Plačková zviditelnila a jak vydělávala první peníze.\nV jakých odvětvích podnikala a kdo stojí za výrobou a distribucí jejích produktů.\nJak se dařilo její firmě, která měla na konci roku zisk více než půl milionu eur.\nCo křičela Zuzana Plačková, když ji brali policisté z Národní kriminální agentury.\nJak se prezentovala na Instagramu a proč jí mnoho lidí věřilo příběh úspěšné podnikatelky, která se vypracovala z nuly.\nZáměr byl jasný – zviditelnit se\nPoprvé se Zuzana Plačková dostala do povědomí širokého publika díky reality show Hotel Paradise. „Záměr byl jasný – zviditelnit se. A to se mi rozhodně podařilo,“ komentovala před skoro dvěma lety svou účast pro Refresher.\nShow považuje za svou vstupní bránu do showbyznysu, jedním dechem dodává, že i díky své průbojnosti vytěžila z pozornosti maximum: „Vemte si, kolik už bylo na Slovensku reality show. Účinkovaly tam tisíce lidí, ale velmi málo z nich to dokázalo využít ve svůj prospěch. O drtivé většině už dávno není slyšet.“\nPozději bojovala s kauzou, když se její fotky ze známého gauče dostaly do médií. Na castingu držela číslo 1 432, ale pornoherečkou se podle svých slov stát nechtěla. „Já už ani nevím, jak to celé vzniklo. Ale pro mě to nebylo nic mimořádného, protože jsem v té době fotila pro Playboy a nedělalo mi žádný problém svléknout se před objektivy,“ vzpomínala influencerka.\nLáska ke kameře jí vydržela, v roce 2019 se dohodla na spolupráci s televizí Joj, která odvysílala krátkou sérii s názvem Instaqueen, mapující život úspěšné podnikatelky, co první velké peníze vydělala příspěvky na sociální síti. Show diváky televize nezaujala a přesunuli ji z původního prime time do méně atraktivního vysílacího času.\nPřesvědčily ji peníze, sama však prohlásila, že do velké míry se jí splnil televizní sen. „Kromě té show bych klidně nemusela pracovat na ničem jiném. Není to málo, za pár tisíc bych to určitě nedělala,“ odpověděla pro Refresher Zuzana Plačková na otázku, jakou částku jí Jojka nabídla.\nNení mi ani 30 let a už jsem milionářka\nPošli SMS na 90211 s textem CLANEK 103921 a dočti tento článek.\nKolik si říkala za propagování komerčních produktů na Instagramu a jak o sobě prohlašovala, že je milionářka v 30 letech.\nKolik měsíčně vydělávala.\nV jakých odvětvích podnikala a s jakými podnikatelskými subjekty spolupracovala.\nJak ji mohla doběhnout vlastní transparentnost.\nNáhledový obrázek: Zuzana Plačková/Instagram, Kristína Kovešová/Instagram


TOP 10 | Nosili masky, když ještě nebyly povinné. Alice Cooper, Kiss a další si na nich postavili image | iREPORT – music&style magazine\nVydáno 14.09.2020 | autor: Iva Hadj Moussa\nJednoznačným symbolem letošního roku je rouška. Někteří se proti jejímu nošení vzpírají, jiní ji už berou jako součást obyčejného života. Mezi takové lidi patří i spousta muzikantů, kteří nosili masku dřív, než to bylo cool. Vzpomeňme například děsivé líčení Alice Coopera, šílené kostýmy Lady Gaga nebo extravagantní Kiss.\nKým jiným začít než průkopníkem shockrocku? Každý koncert tohoto svérázného Američana, který letos oslavil sedmdesáté druhé narozeniny, oslní promyšlenou vizuální stylizací. Můžeme se tak kochat pohledem na obří gilotiny, strašidelné zámky, obří mimina nebo elektrické křeslo. Děsuplné líčení Alice Coopera často podtrhuje hroznýš královský kolem krku, či svěrací kazajka. Prostě jedinečný kabaret, který má v kombinaci se skvělou muzikou neodolatelné kouzlo.\nLIVE: Alice Cooper řádil v Bratislavě. Při hororové show si nechal useknout hlavu gilotinou\nNásleduje jedna z nejikoničtějších kapel historie. Kiss, kteří se dali dohromady v New Yorku v roce1973. Prosluli, kromě desítek legendárních hitů, také originálním make-upem a extravagantními kostýmy. Ani dnes těmto chlápkům na koncertech nechybějí ultravysoké platformy, ocvokované křiváky s ostny a upnuté legíny. To vše podpořené pyrotechnickou show. Láska k ohňům se ostatně kapele hned v počátcích málem vymstila: na prvním oficiálním vystoupení Kiss, na kterém předskakovali kapele Blue Öyster Cult, se při plivání plamenů vzňala nalakovaná hříva Geneho Simmonse.\n„Kissáci” se jednou chtěli své kultovní image zbavit, a to u příležitosti vydání alba Lick It Up (1983), které mělo oživit stagnující popularitu. Odmaskování Kiss je však považováno za jedno z nejhorších rozhodnutí v historii rockové hudby. Jako by skupina náhle ztratila tvář. Kiss se bez masek poprvé ukázali v září 1983 na MTV a vzbudilo to rozpačité reakce. Album Lick It Up bylo sice úspěšné, ale na koncerty lidé chodili méně než dřív. S albem Psycho Circus (1998) se však kapela naštěstí vrátila do starých dobrých kolejí a dodnes brázdí stadiony.\nMetalisté z Iowy si na strašidelných maskách ujíždějí od doby, kdy tenhle nápad (oblíbené jsou zejména pracovní kombinézy) přinesl tehdejší bubeník Shawn Crahan. Kapelu inspirují horory a thrillery, jako například Texaský masakr motorovou pilou, To nebo Mlčení jehňátek. Říká se, že v dřívějších dobách si členové kapely příliš nelámali hlavy s hygienou a často se tak v jejich maskách kromě slin a potu našli nějaké ty zvratky. To by jim plukovník Prymula dal! Divoká kapela si na škraboškách ujíždí dokonce do té míry, že před pár lety dokonce nechala vytvořit mobilní aplikaci, která umožňuje lidem vytvořit si vlastní jedinečnou masku.\nA máme tu další nekorektně zábavné Američany, tentokrát thrashheavymetalisty Gwar. Kapela, která proslula zejména svými groteskními kostýmy, se nebere příliš vážně. Ostatně, i její vystoupení bývají plná nadsázky a umělé krve. Ta voní, jak se mohli loni v prosinci v klubu Meet Factory přesvědčit i čeští fanoušci, jako jahodová šťáva.\nGwar vytvořili jakousi vlastní mytologii, která členy kapely vykresluje jako interplanetální válečníky, kteří tu a tam s někým obcují. Mezi oběti Gwar patřili kromě Donalda Trumpa také současný papež, Usáma Bin Ládin, Michael Jackson, Paris Hilton, Adolf Hitler, Lady Gaga, Ronald Reagan nebo Lady Gaga.\nŠvédská kapela Ghost, kterou mohli čeští fanoušci možnost vidět loni v prosinci v O2 Universum, svými kostýmy vtipně napodobuje představitele katolické víry.\nÚstřední postavou je v ní zpěvák Tobias Forge, který se s každou deskou a koncertním turné obléká do nového kostýmu a volí nové jméno. Začal jako satanistický kněz Papa Emeritus, pokračoval jako Cardinal Copia a na posledním koncertě se představil jako Papa Emeritus IV. Totožnost dalších členů kapely není známá. Představují se pouze jako Ghouls, tedy démoni. Říká se, že při jednom z koncertů dokonce v masce Ghoula vystoupil Dave Grohl.\nDuo Francouzů, jejichž songy nesmějí chybět na žádné lepší diskotéce, sice proslulo elektronickou muzikou, takže z našeho výběru společně s Lady Gaga poněkud vybočuje, ale jeho robotické masky jsou natolik ikonické, že sem rozhodně patří. Muzikanti je údajně nosí proto, že se chtějí koncentrovat pouze na svou hudbu a nemají zájem stát se součástí obvyklého šílenství kolem celebrit.\nOkolo vzniku Daft Punk panuje legenda. Když prý 9. září 1999 pracovali na jedné z nahrávek, nastal přesně v 9:09 ve studiu výbuch. „Když jsme se probrali, zjistili jsme, že se z nás stali roboti,” tvrdí synthpopoví umělci.\nHeavymetalhardrockoví Lordi z Finska vyhráli v roce 2006 soutěž Eurovision. Kapela několikrát koncertovala i u nás a je snadno rozpoznatelná podle svých kostýmů inspirovaných hororovými postavami i lyrickými motivy. Inspirací pro tyhle lordy není nikdo jiný než kapel KISS, ale i Alice Cooper, Accept nebo Twisted Sister. Zkrátka inspirace tím nejlepším z 80. a 90. let minulého století.\nTahle pražská metalová kapela svůj styl označuje jako psy-core a mezi českými fanoušky si našla spoustu příznivců. Image kapely stojí na maskách s motivy hmyzu, které vznikly v dílnách Národního divadla. Během turné k desce Sedmero krkavců se o kostýmy kapele například postaral divadelní návrhář Roman Šolc.\nOdpůrci jedné z nejúspěšnějších zpěvaček současnosti tvrdí, že za potřebou střídat kostýmy je fakt, že tato dáma sama o sobě není dostatečně vizuálně zajímavá. Spekulace nechme stranou. Jisté je, že výrazný make-up a výstřední stylizace prostě k téhle zpěvačce a herečce patří.\nAsi nejznámější jsou šaty ze syrového masa, za které si vysloužila kritiku organizací pro práva zvířat. Naposledy jsme její kostýmy mohli obdivovat u příležitosti předávání výročních cen MTV Video Music Awards, na kterých Lady Gaga vystřídala devět neuvěřitelně propracovaných a výstředních kostýmů. Mimochodem, nepřijde vám někdy, že ze stylizace Lady Gaga jako by vycházela image jedné české zpěvačky?\nTo je přesně ona. Jana Kratochvílová, majitelka neuvěřitelného hlasu, originální a poněkud ezoterická bytost, která vždy vyčínívala z běžné československé a později české produkce. Svým zjevem, oblékáním a líčením vždy působila podivně, ale i tak mohla za bývalého režimu občas vystopit v nějakém televizním zábavném pořadu. Prostě česká Lady Gaga. A kdo si občas nezabrouká Ve stínu kapradiny, jako by nebyl.\nTémata: Alice Cooper, Kiss, Slipknot, Gwar, Ghost, Daft Punk, Lordi, DYMYTRY, Lady Gaga, Jana Kratochvílová


Hokej: Kadaň nadále drtí své soupeře - Chomutovský deník\nHokej: Kadaň nadále drtí své soupeře\nKadaň - Vítězné tažení Kadaně první hokejovou ligou se nezastavilo ani v Jihlavě, výhra 6:2 byla pro kadaňský tým již šestou v řadě! Z posledních třinácti duelů jich vyhrál rovných deset!\nKADAŇŠTÍ HOKEJISTĚ přivezli tři body z Jihlavy, kde vyhráli vysoko 6:2. | Foto: Foto: deník/ Libor Plíhal\nJihlavští neprožívají zrovna bodově úspěšné období a Kadaň toho naplno využila. Po úvodním oťukávání hosté poprvé udeřili ve dvanácté minutě, kdy se tečí prosadil Gombár - 0:1.\nDalší minuty přinesly spíše opatrnější hokej, pořádný šok si pro domácí Kadaň schovala na polovinu zápasu. Ještě v čase 25:58 platil stav 0:1, ale v čase 29:30 to už bylo neuvěřitelných 0:5!\nTěchto šílených 212 vteřin odstartoval šťastný gól Kuběny, který využil nečekaného odrazu puku od mantinelu, poté se v přesilovce prosadil Bauer, po něm se z blízka prosadil Ton a vše završila dělovka Balázse…\nTo už diváci začali z jihlavského Horáckého stadionu houfně odcházet, takže většina z nich ani neviděla, že krátce po polovině zápasu skóre kosmeticky upravil Haluza.\nDo třetí třetiny se šlo za stavu 2:5, takže o všem podstatném bylo prakticky rozhodnuto. Jiskřičku naděje vykřesal ve 44. minutě domácím Hodek, ale to bylo z jihlavské strany vše. Definitivní podobu výsledku pak dal tentýž hráč, který brankový účet otevřel - Gombár pečetil na konečných 2:6 a šestá tříbodová výhra SK Kadaň v řadě byla na světě!\n„V tři body jsme před zápasem ani nedoufali. Přijeli jsme sem pro ten jeden bodík, ale takhle je to nádherné. Rozhodlo proměňování šancí. My jsme každou druhou šanci dali, domácí ztroskotali na našem výborném gólmanovi, který už nás drží několik zápasů,“ řekl v Jihlavě kadaňský kouč Jiří Rech.\nV příštím kole, které se odehraje v sobotu 16. ledna, se kadaňští hokejisté představí opět před svými fanoušky, od 17 hodin přivítají třetí tým tabulky, Olomouc. Doma hrají také Chomutovští, kteří už poprvé představí novou brankářskou posilu, Jana Cháberu ze Sparty. Jejich zápas proti Benátkám nad Jizerou začíná o půl hodiny později, než ten v Kadani.


12 2010 Novohradské hory - Země Světa\nGeocaching v Novohradských horách\n12 2010 Novohradské hory,2010 / Napsal Země světa\nJsou lidé, kteří mají rádi hru geocaching, ale do Novohradských hor se nechystají. Pak jsou lidé, kteří Novohradsko zbožňují, ale nebaví je chodit po lese se satelitní navigací a hledat poklady. A najdou se i tací, kterým je obojí naprosto ukradené. Ti všichni už dál číst nemusí. Ostatním bychom rádi představili novou zajímavou možnost, jak si zpestřit pěší výlety v Novohradských horách. Geocaching je, stručně řečeno, hledání skrytého pokladu v terénu s využitím satelitní navigace GPS. Těm, kteří by se snad s touto zábavou setkávali poprvé, doporučujeme navštívit oficiální internetové stránky www.geocaching.com, kde se dozví vše o principu a pravidlech hry. Ostatním pak osvětlíme drobné rozdíly, které jsme si dovolili udělat v naší sérii Novohradské hory…\nNevelké město se položilo do svažitého terénu právě v místě, kde se Novohradské podhůří zvolna sklání k Budějovické pánvi. V jižních Čechách jsou Trhové Sviny populární svým starobylým, nápadným jménem a prosluly, a to i v sousedním Dolním Rakousku, velkými dobytčími trhy…\nBorovany a jejich okolí\nPříjemné jihočeské městečko nezapře, že bylo po staletí zemědělskou obcí, protože i kolem dnešního náměstí, které má podobu parku, stojí četné selské usedlosti postavené v duchu venkovského baroka. V jednom z těchto domů dnes sídlí i radnice…\nNovohradské hory jsou plné poutních míst. Od vztyčených prstů víry, maličkých, snadno přehlédnutelných božích muk sloupkových, pilířových, zděných či stélových, přes rozevřené dlaně kapliček – výklenkových i síňových, na návsích i jen tak v krajině – až po nápadně vztažené paže kostelů. Tím nejslavnějším a nejnavštěvovanějším je Dobrá Voda…\nKrajina v Novohradském podhůří „je tak akorát“, jak říkají Jihočeši. Je kopcovitá, ale ne moc, je z větší části zalesněná, ale jsou tu i rozlehlé louky, žitná pole a svažité pastviny. Je protkaná říčkami a potoky, ale žádné velké toky, ostatně, na povodně si zdejší potůčky vystačí samy. Nestojí tady žádná velká města, jen městečka, městyse a nejvíc je vesnic s rozptýlenými osadami a samotami. Rybníky, ta mateřská znamení jižních Čech, bývají spíš menší, ale mnohé z nich jsou starobylé, ještě z předhusitských dob, jako rybník Žár. A ty cesty, pěšiny, stezky, úvozy a drobné silničky vroubené alejemi! Když podél nich rozkvetou na jaře staré jabloně a počátkem léta mohutné lípy, nastává nejkrásnější čas putování po této krajině, která má svou důstojnost i prostý venkovský půvab…\nK Novohradským horám počítáme v širším slova smyslu na české straně také Novohradské podhůří, na rakouské pak Vitorazsko (Weitra), resp. celý kraj zvaný Waldviertel. Oblast zahrnuje jak nepříliš zvlněná, avšak poměrně vysoko položená (kolem 500 m n. m.) místa mezi Slepičími a Novohradskými horami, tak i vlastní masiv pohraničních lesnatých kopců vysokých 800–1000 m a široké nivy v povodí Stropnice, Malše a Lužnice. Granitická tělesa pronikající krystalickými břidlicemi moldanubického plutonu jako by určovala tvrdou tvář místa. Vodní tělesa skrytá v lesích a sevřená horami jsou při deštích stálou hrozbou povodní. Rybničnaté plochy se nepodobají sousednímu, sametově hebkému Třeboňsku ani v nejmenším. Snad jen přírodní památka Přesličkový rybník spolu s Kamenným rybníkem, porosty leknínu bělostného a vzácnými druhy vážek zasněně spočívá v měkkém stínu, jenž kladou okolní stromy koupající se v odpoledním slunci…\nPovědomí o tomto historickém českém území se u nás téměř vytratilo. Jedinou živou vzpomínkou na Vitoraz zůstává snad jen Vitorazská stezka, spojující kdysi centra dvou významných staroslovanských kmenů – Doudlebů a Vitorazů. Sledovala toky místních řek a vyrostlo na ní také několik strážních hradů. Ale to všechno je už tak dávno…\nNevlídný a pustý kraj Novohradských hor zůstal z české strany prakticky liduprázdný až do šestého či sedmého století. I pak slovanské osídlení „Horního hvozdu“, či „Hor Cáhlovských“ jen velmi váhavě dotýkalo se po bezpečných stezkách, na nichž kolem dvorů vznikaly vsi („sedla“), divočejších horských poloh lesů jmenovaných svatou říší římskou „Silva nortica“. Gmündská stezka vedla od stejnojmenného města ke Stráži a přes Soběslav mířila ku Praze, Cetvinská solná stezka spojila Freistadt a Weitru přes Malonty a Nové Hrady, cesta Lauterbašská pak přiblížila Luggau (Luog) a Lauterbach…\nV úseku mezi humenickou hrází a Novými Hrady má říčka Stropnice sílu zdatného potoka a vytváří malebné údolí, v němž se střídají široké travnaté nivy se stinnými lesními zákoutími a místy i hlubokými meandry zakleslými do skal. V tomto říčním údolí si v roce 1667 založili novohradští Buquoyové bažantnici, která tam byla téměř sto let, než ji vystřídal anglický park doplněný později různými stavbami, známý dnes jako Terezino či Terčino údolí…\nNové Hrady – znovuobjevená Popelka na jihu Čech\nNetradiční úvod není vybrán bez záměru. Mnoho turistů přijíždějících do Nových Hradů je překvapeno, jaké množství památek a přírodních zajímavostí skrývá město, jehož příběh připomíná tak trochu pohádku o Popelce nebo Šípkové Růžence. Dlouho se o těchto krásách nevědělo, na starších mapách byla celá příhraniční oblast často nahrazována plánem Českých Budějovic, a tak mnozí ani nemohli tušit, že město existuje nebo co vše je zde k vidění. A přitom jsou Nové Hrady městem s největším počtem památek na počet obyvatel v rámci celé České republiky! Dnes již navíc město nespí, je plné života, nabízí mnoho opravených památek a je také hlavním výchozím bodem pro objevování přírodních krás Novohradska a Novohradských hor…\nZ hlediska zachovalosti přírodních krás patří u nás Novohradské hory k místům nejméně dotčeným. Jistěže je celá oblast, stejně jako většina plochy Evropy, stoprocentně změněna lidskou činností a zdejší hvozdy nemají s původními středoevropskými horskými lesy mnoho společného, protože v nich stále převládají uměle zavedené, po staletí pěstované a těžené rychle rostoucí smrky. Plochy lesů, luk, skal a vody, kde po osídlení není ani stopy, jsou tu však ohromné. K odlehlosti a nepřístupnosti, jež poznamenaly nízkou hustotu osídlení po obou stranách hranice, přibylo z československé strany gigantické a prakticky pusté hraniční pásmo. To vše přispělo a přispívá k pocitu velké krajiny, který se návštěvníka obou stran hranice zmocňuje…\nZ českého pohledu jsou Novohradské hory jedny z nejmenších v celém pásmu hornatin, které obepínají naše pohraničí. Dokonce nemají ani své vlastní jméno jako ostatní pohoří, ale jen odvozené od Nových Hradů, města v jejich podhůří. Orograficky jsou součástí Šumavské hornatiny, která se člení na vlastní Šumavu o ploše 1680 km² a Novohradské hory s rozlohou pouhých 190 km² , což je partnerství značně nerovné…\nKraj nejzadumanější Země zamyšlené\nStarověcí obyvatelé Podunají s posvátnou bázní hledívali na temnou hradbu hor lámající sluneční paprsky, za níž se vypravovali jen odvážnější z nich, aby tam, v třísovském oppidu, nejvýznamnějším z celého řetězce, i v dalších, navlečených jako korálky nad řekou Malší, měnili sůl za šperky, nádobí a řemeslné výtvory zručných rukou Keltů. Ze strany druhé jeví se pak ona hradba tajemným modravým obzorem, jenž svažuje se k bájné neviditelné Veliké řece. Však také vrcholky kopců Slepičích hor, plné přízračna téměř hmatatelného, byly nesčíslněkrát svědky prastarých obřadů, jimž právě obzory pomezí Novohradska, Waldviertlu a Vitorazska posloužily jako kulisa…


Suavinex Duo Krabička na šidítka 1 ks zelená\nPastelově zelená krabička na dva dudlíky. Hygienické pouzdro lze rozdělit na dvě části a jeden dudlík pohodlně uložit v kabelce. S pružným ouškem pro zavěšení.\nPastelově zelená krabička na dva dudlíky. Hygienické pouzdro lze rozdělit na dvě části, abyste jeden dudlík například mohli pohodlně uložit v kabelce. Pružné ouško umožňuje krabičku zavěsit na postýlku nebo kočárek, a tak bude čistý dudlík stále po ruce.


Posezonní údržba zahradního krbu – Abecedazahrady.cz\nvytisknout velikost písma Posezonní údržba zahradního krbu\nBabí léto a teplé večery jsou asi pro letošek již nenávratně pryč a i přes rekordně teplý podzim jen opravdu skalní příznivci grilování udržují svůj zahradní krb v provozu. I když i zimní grilování má svůj půvab leckdy s nádechem dobrodružství, přece jen většina z majitelů zahradního krbu svůj krb zazimovala a další použití se přerušila až do jarního období či alespoň do předjaří.\nZahradní krb lze pochopitelně nechat ve stavu, v jakém jsme ho po posledním grilování opustili a opravdu kvalitnímu venkovnímu krbu taková snížená péče zase tolik neublíží, stejně jako mu většinou nevadí ani nepříznivé povětrnostní vlivy. Ale pečlivý majitel jistě nechce při prvním jarním oteplení nalézt svůj krb plný rozmočeného popela, zakapaný mastnotou, plný nafoukaného listí a jiných nečistot a navrch grilovací rošt ještě s připeklými zbytky poslední grilované krkovice. Abychom předešli takovému nepříjemnému překvapení a nalezli naše grilovací zařízení na jaře v plné kondici a prakticky rovnou připravené na sezonu, je nutno věnovat trochu času posezonní údržbě.\nPospěšte si, než přijdou mrazy\nPosezonní údržbu zahradního krbu je vhodné provést v období /pokud to lze/, kdy ještě nehrozí nějaké silnější mrazy, spadané listí je odklizené a vůbec celkový podzimní úklid zahrady je hotov. Nebude nám tak hrozit mrznutí vody při čištění a již vyčištěný krb nám nebude již zimní vítr zanášet listím apod.\nZačněte základním čištěním\nNejprve krb vyčistíme nahrubo od zbytků popela, který je ve spojení s vodou poměrně chemicky agresivním materiálem. Vysypeme popelník a pokud je krb vybaven volnými šamoty, můžeme tyto vyjmout a vyčistit krb bez šamotového obkladu. Pak je možno celý krb omýt vodou, je možné použít i tlakový přístroj. Kvalitní krb tlak vody v pohodě přečká a tlakovou vodou přitom odstraníme většinu nečistot. Je možné si pomoci i saponátem či jiným vhodným čističem. Typ čističe zvolíme dle druhu povrchu.\nNa povrch z betonu či kamene je možno zvolit různé chemické čističe kamene. Po použití čistidel krb opět důkladně opláchneme a volné díly vložíme zpět i s popelníkem. Po omytí zkontrolujeme díly krbu zda provozem neutrpěli nějakou zásadní vadu, ohrožující statiku celku. Vlasové trhliny jsou však často běžným projevem užívání dané rozpínáním materiálu a střídáním teplot. Opravdu vadné díly je možno u spolehlivého dodavatele kvalitních zahradních krbů objednat a vyměnit.\nRošt si žádá extra péči\nZvláštní péči je nutno věnovat grilovacímu roštu, který je silně tepelně namáhán a hlavně může být znečištěn připečenými zbytky tuku a potravin. Rošt opět nejdříve zbavíme hrubých nečistot špachtlí a drátěným kartáčem. Poté je možno na rošt použít opět sílu chemických přípravků. Na trhu jsou nabízeny speciální čističe grilovacích roštů či grilů, případně lze použít jiný rozpouštěč pro podobný účel – např. čistič trouby apod.\nOčištěný a vysušený rošt je vhodné uložit někde, kde nebude zbytečně vystaven povětrnostním vlivům, do garáže či sklepa. Je dobré také zkontrolovat, zda kovové díly někde nekorodují a případná korozí napadená místa ošetříme vhodnou barvou doporučenou výrobcem. Všechny další díly příslušenství /jehly, špízy, nářadí atd./ po důkladném očištění také uložíme na suché místo.\nChceme-li krb chránit v zimním období opravdu důsledně, můžeme tak učinit s pomocí zakrývací plachty nebo zakoupením speciálního vaku, který má přibližně proporce krbu a je tak jednodušší poctivé zakrytí krbu. Zakrytí by mělo zabránit pronikání vody a nečistot dovnitř, ale umožnit odcházení vnitřní vlhkosti.\nÚdržba krbu naznačeným způsobem nás sice na podzim trochu zaměstná, ale o to více na jaře oceníme čisté a připravené zařízení. Na jaře pak bude stačit opravdu jen rychlé opláchnutí a po vyschnutí bude zahradní krb připraven Vám zase celou sezonu věrně sloužit.\nTémata článku: Zahradní stavby\nPotřebujete podpořit tělesné i duševní zdraví? Pomohou vám tyto...


Potřebujete půjčit peníze v Rokycanech? Kromě běžných půjček a úvěrů, se nabízí možnost bankovních i nebankovních půjček, kde nebudete muset dokládat příjmy. Tyto formy úvěru se označují jako půjčky bez doložení příjmu. Základním znakem je, že pro získání této půjčky nebudete muset dokládat přehled o doložení příjmů od Vašeho zaměstnavatele nebo dodávat opis daňového přiznání u živnostníků. Žádost o půjčku je většinou vyřízena velmi rychle, i do 24 hodin můžete mít peníze na účtu nebo v hotovosti. Jelikož se jedná o rizikovou půjčku, nejsou nabízeny bez zajištění vyšší obnosy. Půjčku lze využít podle svého uvážení a lze o ní žádat přímo ve Vašem regionu online, tím, že ve vyhledávači zadáte hledanou frázi půjčky bez doložení příjmu Rokycany. Po žádosti Vás bude kontaktovat odborný zástupce, který má nastarosti Rokycansko a blízké okolí.\nBanky v Rokycanech poskytují půjčky bez doložení příjmu pouze klientům, kteří u nich mají vedený osobní účet, sporožiro, běžný účet apod. Banka zná dobře platební historii svého klienta, a proto může rychle a bez dalších formulářů půjčku poskytnout, navíc výše půjčky je závislá od pravidelných plateb, které na účet přicházejí. Peníze banka primárně převádí na Váš účet, ale pokud se rozhodne pro výběr v hotovosti, neměl by s tím být problém. Výhodou jsou nižší úroky a RPSN než u většiny nebankovních institucí.\nTyto půjčky v Rokycanech jsou určeny pro lidi, kteří si nemohou vzít půjčku v bance, například jsou krátkodobě nezaměstnaní, ve zkušební době nebo ve výpovědní době s přechodem do nového zaměstnaní. Další skupinou jsou lidé, kteří se dříve dostali do registru dlužníků, byť v současné době normálně fungují, mají prostě na čas smůlu a jejich možnosti v získání půjčky jsou omezené. Méně rozšířenou skupinou jsou lidé, kteří nechtějí, aby jejich zaměstnavatel věděl, že si berou půjčku, ať už se může jednat o stud nebo jiné důvody.\nPokud nebudete dokládat příjem u nebankovní instituce na Rokycansku, musíte počítat s vyššími úroky a celkovou RPSN na rozdíl od banky. Před uzavřením samotné půjčky je dobré si poskytovatele půjček prověřit. Na trhu se nachází nespočetně nesolidních firem, které fungují krátkodobě a nejednají korektně. Dobré je sledovat diskusní fóra na internetu a nezávisle si ověřit zkušenosti jiných lidí. Při podpisu smlouvy o půjčce si vše v klidu přečtěte, a pokud něčemu nerozumíte, nebo si nejste jisti, že Vám poradce sdělil vše, jak má být, požádejte si o kopii návrhu a konzultujte smlouvu s jiným finančním poradcem nebo právníkem.


Alfa Romeo 4C La Furiosa: Individualizace, nebo tuning? | auto.cz\nMichal Fokt 11. 11. 2015 • 23:34\nKdyž se dnes řekne úpravce automobilů, má to spíše hanlivý nádech. Automobilová aftermarketová individualizace je totiž dnes spjata s radlicemi místo nárazníků, difuzory jak ve formuli 1, nevzhlednými křídly a nefunkčně velkými koly. Ale není třeba házet všechny úpravce do jednoho pytle, italská firma Garage Italia Customs nyní na Dubai International Motor Show představila "tuning", jenž se zažitým představám poněkud příčí, a to i přesto, že není právě decentní...\nItalská firma si pohrála s kupé Alfa Romeo 4C a zaměřila se v první řadě na barvy - jak zvenčí, tak uvnitř. Vůz na sebe upozorňuje matným červeným lakem Accursio, zkombinovaným s karbonovou střechou a zlatými koly, což působí velmi luxusním dojmem. Možná trošku opulentním, ale ne nevkusným. Z načervenalého transparentního matně lakovaného karbonu jsou i kryty zpětných zrcátek a křidélko na víku motorového prostoru. Všimněte si také, že s karoserií ladí i brzdové třmeny.\nNa to, jak luxusně působí zevnějšek, je interiér sice poněkud kolotočářský, ale zase je třeba vědět, že se auto prezentovalo v Emirátech a Arabové si na křiklavost potrpí. A v čem je problém? Zuřivě červenou alcantarou je potaženo prakticky vše, s výjimkou sdružených ovladačů, výdechů ventilace a kapličky s přístroji, o rozbití se alespoň symbolicky snaží černé pruhy na sedadlech a části volantu. V tom byste asi nechtěli sedět den co den...\nAť už si o celkovém ztvárnění myslíte cokoli, je zřejmé, že Garage Italia Customs na sebe dokázala strhnout pozornost a dala významu "tuning" pozapomenutý smysl. Vůbec bych se nedivil, kdyby (minimálně co se zevnějšku týče) pár majitelů Alfy 4C hozenou rukavici zvedlo.