BTW: Jak jsme hledali strašlivého vlčáka | Dedeník\nBTW: Jak jsme hledali strašlivého vlčáka\nDnes je to přesně sedm měsíců, co se ve vesničce nedaleko Leedsu v hrabství Yorkshire narodilo fence dlouhosrstého německého ovčáka Storm osm převážně černých štěňat. Jedna psí holčička byla o něco méně černá než její sourozenci, dostala jméno Blackberry a stala se novým členem naší rodiny.\nPoslouchej, jak to, že ti je už sedm měsíců a pořád nejsi strašlivý vlčák? Jak mi to vysvětlíš?\nJá jsem strašlivá! Strašně!\nVážně! Každý se mně bojí. Rozehnala jsem už holuby… a vrány, někdy i straky proženu!\nA racky! Viděla´s přece, jak jsem rozehnala veliké mořské racky! A racci jsou děsiví, mají divoké oči a ty zahnutý zobany… a já se jich ani trošičku nebála. Jsem strašlivá! A taky jsem jednou utíkala za volavkou a ta panečku byla! Veliká! A strašlivá!\nTak teď vážně nevím, kdo je strašnější – jestli ty nebo volavka…\nVolavka je hrozná – viděla´s jak se kouká? A jaký má velikánský křídla? Já jsem se vážně bála, abych ji nechytila, víš?\nJo, viděla jsem, jak umíš zpomalit. Ale neboj, ta se chytit nedá. Ale ať dělám, co dělám, pořád tu nevidím strašlivého vlčáka.\nA proč ho vlastně chceš vidět? To ti nestačí, že máš mě a Kazana?\nNo, každý přece ví, že vlčáci jsou strašliví – a kdejakého pejska i psa pokousal zlý vlčák. To nevíš?\nNe… a myslíš, že mě taky nějaký kousne? Když kouše všechny? A jak ho vlastně poznám?\nNo, ty bys přece měla být strašlivý vlčák!\nJá??? A proč?\nJsi přece německý ovčák, ne?\nTo jsem, a maminka s tatínkem jsou taky. A myslím, že strašlivého vlčáka nikdy neviděli. To by nám tatínek řekl! Třeba je pohádkovej!\nNo ten vlčák, přece! Každej ho zná a přitom ho nikdo neviděl!\nKdyž k nám přišla, tak jí bylo sedm týdnů, vážila šest kilogramů a vypadala jako maličký medvídek brtník. Dnes je to pružná sedmadvacetikilová šelmička s lesklým černým kožichem, ušlechtilou dlouhou hlavou s bystrýma očima a nepořádně vlajícíma ušima. Na první pohled německého ovčáka opravdu nepřipomíná a není to jen netypickou barvou. Rozesmátá tvář, rozevláté uši a pankáčské střapce dlouhých chlupů za ušima vzbuzují úsměv, nikoliv respekt. Aby v ní někdo poznal strašlivého vlčáka, musela by nosit na krku informační tabulku.\nPřesto jsou chvíle, kdy náznakem ukazuje, co v ní je – obvykle ve chvíli, kdy ji něco krajně zaujme nebo zneklidní. Tehdy ztuhne v ostražitém postoji, všechny smysly napružené do krajnosti, mladé pružné svaly se chvějí touhou vyrazit a prozkoumat… cokoliv. Ano, už vím, kde se nejspíš vzal výstavní postoj! Následuje obvykle běh a skok a trysk, energie velkoryse tryská na všechny strany, fenka běží, jako šipka se míhá lesem, uši nastražené, šťastná pro ten pohyb sám.\nBez bázně, plná radostné důvěry, se seznamuje se světem – se psy i lidmi vychází bez potíží. Rychle se učí, už ví, že některé psy musí nechat na pokoji, protože o její společnost nestojí, a že malé pejsky, kteří si s ní naopak hrát chtějí, nesmí při hře a honičkách zašlápnout. Díky volnosti, s jakou se tu psi pohybují, si hraje prakticky každý den se psy všech velikostí, takže snad i díky tomu je od psů odvolatelná – ví, že se ta zábava bude zase brzy opakovat.\nKočky v podstatě nezná a tak se k nim chová s respektem. Zatím žádnou neprohnala, tak doufám, že nám to ještě ještě chvíli vydrží. Koní se stále ještě trochu obává, ale už se v jejich přítomnosti chová klidněji, tak to snad vypilujeme k ostražité nevšímavosti.\nTaké se změnil její vztah k lidem. Jak se zpočátku hnala ke každému přátelskému člověku, tak to jí už přešlo. Sama od sebe se stává zdrženlivější, nechá se hladit už jen od známých lidí a od návštěv pozvaných do domu. Cizí lidi obíhá, prostě si jich nevšímá, veškerou pozornost upírá na jejich psy – pokud tedy nějaké mají. Bez problémů bere na vědomí větší děti, zato malé nezná – nějak se v našem okolí nevyskytují a těžko žádat na ulici maminky batolat, aby nám nějaké půjčily na hraní, že ano.\nJe mazlivá. Strašně 🙂 Konečně mám opravdu mazlivého psa. Drží se mi v patách a ukrutně ráda se mnou všechno dělá. Asistuje při vaření, při práci s prádlem – od nakládání pračky až k žehlení (však také třeba při žehlení musím Martinovy košile průběžně odchlupovat), při mojí osobní hygieně a oblékání a pochopitelně při práci na zahradě. Martina zbožňuje a neváhá mu to dát znát – začíná to zářícími oddanými pohledy a končí neustále pošlapanýma nohama.\nVítá nás s frenetickou radostí, je jedno, jak dlouho jsme byli pryč. Skáče na nás. Naštěstí na cizí už ne. Snažím se ji to odnaučit, ale jde to těžko. Použiju-li předpisové otočení se zády a předstírání nevšímavosti, skočí mi na záda a a holt olízne to ucho zezadu – dosáhne hravě. Na pohovky ani do postele neskáče – tedy celá. Nasune se pouze půlpes. Nebo naskočí. Nezastaví se, jako slušný normálně se mazlící pes, s tlapami na klíně, ale pokračuje až tam, kam stačí. Na ramena… do obličeje… Pomáhá jediné: mazlit, dokud jsou tlapy na snesitelném místě. Samozřejmě jí to můžu zakázat – ale nechci. Těší mě to. Naštěstí už ovládá povel „už stačí“, takže mohu i pracovat 🙂\nKazana miluje velice velmi a myslím, že i on ji má rád. Ale je tu problém. Dvacet sedm kilo není moc, ale když narazí do psa s bolavými klouby sedmadvacetikilová dělová koule, byť s nejradostnějším úmyslem, tak to bolí. Fest. Kazan už tráví většinu her v sedě, až v leže, takže na vycházkách se zažívá nový povel „nech ho!“ Obvykle to znamená nutnost po povelu převést pozornost rozdováděné psice jinam. Nejčastěji k povelu hledej 🙂\nHra „hledej“ je velmi oblíbená. Zatím to znamená hození úlomku piškotu nebo malého pamlsku jiného typu někam do trochu obtížnějšího terénu (vysoké trávy, spadaného listí apod.) a psi hledají. Je fascinující vidět, jak rychle se Berry zdokonaluje. Jako malé štěně samozřejmě s Kazanem nesoutěžila, to se teprve učila co a jak. Později bylo krásně vidět, jakou cenu má zkušenost – Kazan hladce vítězil, skoro vždycky.\nJenže se učila i ona a jak šel čas, začal mít Kazan potíže, protože na rozdíl od něj ji pohyb nebolí, takže kde mohla získat výhodu rychlostí a hbitostí, tak ji získala. Teď je už Berry Kazanovi rovnocenným soupeřem a myslím, že to nebude dlouho trvat a bude lepší. Má skvělý nos, baví ji to a je přirozeně soutěživá.\nPočítám, že bych měla začít přemýšlet, jak ji učit normálně stopu – jenže to se nejdřív musím naučit já. Teorii jsem si přečetla, i tady na Zvířetníku o tom diskutovala, ale když přijde na věc, tak nějak nevím, jak to udělat – obzvlášť, když jsem tak v 95 % případů se psy venku sama. No, uvidím. Dá se stopa cvičit na zahradě? 🙂\nPokud jde o její chování doma, tak musím uznat, že je hodná (ŤUK, ŤUK ŤUK!!!). Věci neničí, stačí, když je zásobována všemožným kousacím materiálem a toho se pak drží. Doma hlodá především „kosti“ z buvolí kůže, na zahradě se prohlodává klacky, páře palmové listy (konečně upotřebení pro ten nešťastný neustále pelichající strom 🙂 ) a hrabe. Ano, je to hraboš. Naštěstí se omezuje asi na tři místa, která se dají dát do pořádku, tak to snad naše domácí příliš nezraní.\nVen také psi dostávají jehněčí kosti, které jim „lovím“ u Morrisonů, v místním supermarketu. Vždy když jich hromadu vyžebrám (na pult se nedávají 🙂 ), tak je zmrazím v balíčcích po dvou a potom vydávám. Jak Kazan, tak Berry je milují a nemají po nich žádné potíže. Což mi připomíná – Berry je stále při chuti, ale naštěstí už není taková kyselina, jako byla ze začátku. Už pochopila, že není třeba spěchat, jídla je dost a nikdo jí ho nevezme, takže odpadly přechodné problémy se zvracením z hltavosti.\nK mému potěšení Berry miluje plyšáky a dokáže si s nimi báječně vyhrát. Ti první, menší – medvídek, králík, krysa a virus už nejsou tak v kursu, protože jsou zkrátka moc malí. Teď vede želva, Příšerný žabák a Alík, kteří jsou velcí akorát na pořádné zamordování. Stále vysoce oblíbená je bleděmodrá plyšová pískací kost, s kterou cvičíme domácí aport.\nNa rozdíl od venkovního jí jde celkem dobře, odevzdává mi kost do ruky (jinak ji znovu nehodím – jak prosté:) ), ale pořád přinášenou věc průběžně kouše. Povel aport zatím nepoužívám, protože to, co dokáže v rámci přinášení předmětu předvést, nemá s klasickým aportem moc společného. Představte si to se mnou. Louka. Pes. Míček na provázku. Hodím míček. Pes vystartuje a hladce ho uloví. Má se s ním vrátit ke mně a odevzdat mi ho. Nakonec to udělá – ale co se děje mezi tím?\nVezme do huby míček. Skousne míček. Nadhodí míček. Chytí míček – ale za provázek. Opět nadhodí míček. Protože ho držela za provázek, míček vyletí výš a spadne někde za jejími zády – nebo přímo na ně. Najde a znovu uloví míček. Skousne míček. Nadhodí míček. Spadne jí na zem. Kopne do míčku a znovu ho uloví. Drží ho za smyčku na konci provázku, hlavu tedy nese velmi vysoko. Míček jí bimbá mezi předníma nohama. Klopýtne o míček. Pustí míček. Chytí míček, Skousne míček. Nadhodí míček. Chytí ho za provázek… Jako komická scénka to nemá chybu, ale výcvikář by z toho dostal osypky. Chápete, proč ještě stále nepoužívám povel aport?\nBerry má ale i jiné zvláštní projevy. Představte si kuchyni, my sedíme u stolu a jíme. Vedle stolu leží Kazan a čeká, co mu nakonec spadne do tlamy. Kousek dál sedí Berry a fascinovaně zírá… ne nám do talířů nebo do pusy, ale na strop. Občas popoběhne a sleduje cosi na stropě, občas na stěnách kuchyně. Je v transu. Copak náš pejsek dělá? Ano, správně – sleduje odlesky, které vrhají naše příbory. Lovení světýlek je přece tak úžasná zábava! Co na tom, že při tom vypadá jako chlupatý dement? Jistě, máme pro ni laserové světýlko. Kazan ho ignoruje, ona je schopná šplhat po zdi. Moc ho doma nepoužíváme, není tu totiž dostatečný prostor, zato je tu spousta rozbitných předmětů. Se světýlkem je největší psina na dvorku nebo na zahradě – jen nesmí svítit sluníčko.\nUvědomuje si hudbu, kterou v domě pouštíme. Běžné hudební rádio, které mi hraje v kuchyni, vůbec neregistruje. Ale když pustíme něco zvláštního na hudebním systému v obýváku – naposledy Mariánské chorály natočené v Maastrichtské katedrále – tak si sedne hezky do stereopozice a s nakloněnou hlavou poslouchá. Žasne? Užívá si to? Nebo ji to jen ruší? Nevím, ale chvíli to vydrží, potom přejde k jednomu z reproduktorů, očichá jej a odejde. Ani Max ani Nazgúlové na hudbu nikdy nereagovali – ani na hlasitou 🙂\nUž se nenechá ošidit skypem. Když prvně slyšela pánečka nebo Marka mluvit z reproduktorů u počítače, hledala je za monitorem. Později utíkala k domovním dveřím. Brzy však zjistila, že je to podvod a teď se sice chodí poslušně ukazovat do kamery, ale těší ji na tom jenom fakt, že mi může ležet půlpsem na klíně a s trochou štěstí mi olíznout ucho.\nPomohla Kazanovi s hrůzou z ohňostrojů. Míváme je tu dost často – v rámci probíhajících svateb, hned za domem a to ty profesionální, proti kterým jsou normální rachejtle poklidným šeptáním. Ze začátku jsem v době ohňostroje pořádala všelijaké hry s častými odměnami, ale brzy jsem zjistila, že to není nutné – rány Berry nijak nevadily a Kazan se pod jejím vlivem také uklidňoval. Většinou jsem před ohňostrojem varovaná dopředu z kanceláře, ale včera to bylo naprosto nečekané.\nRozhodla jsem se tomu nechat volný průběh a šla se konečně také jednou na rachejtičky podívat. Bylo to nádherné, ani jsem neušila, co všechno dnes dokážou za skoro-zázraky 🙂 A najednou jsem zjistila, že z okna nekoukám sama. Berry si vyskočila na gauč, přední packy přehodila přes opěradlo a se zájmem hledala, co že mě to tak zaujalo. A tak jsme se na tu třaskavou krásu koukaly spolu. A Kazan? Ani neběhal nešťastně po domě, ani se nesnažil dostat do svého oblíbeného úkrytu na záchodě. Ležel ve dveřích do pokoje, nevypadal moc spokojeně, ale panika byla pryč. Byl to nejkrásnější ohňostroj za posledních mnoho let a první, který jsem tady v Anglii doopravdy viděla 🙂\nJeště bych řekla pár „technických údajů“ 🙂 Podle posledního měření (před týdnem) měří 57, 5 cm v kohoutku, před třemi dny u veterináře vážila 27,3 kg. Oproti dospělým německým ovčákům je pořád malá, zdejším vysokonohým labradorům se vyrovná výškou, nikoliv váhou. Je pořád menší než Kazan (a o deset kilo lehčí) – musím říct, že na čistokrevného „papírového“ choďáka je Kazan opravdu urostlý jedinec. 🙂 Není ale drobná, je silná, dobře rostlá (momentálně jí opět délka zadních nohou maličko předběhla ty přední, ale to tu už jednou bylo, takže počítám, že se to zase srovná) a má v poměru k tělu stále dost velké a silné tlapy. Uvidíme, jak dlouho ještě poroste.\nMusím se přiznat, že si nejsem jistá, jestli má už vyrostlé všechny zuby – nemám zkušené oko a tak to v okamžiku, na který se mi podaří přidržet Berry pořádně otevřenou tlamu, obvykle nestačím spočítat. Ale řekla bych, že jí nejspíš chybějí poslední moláry na horní čelisti. Netuším, jestli jí ještě vyrostou.\nDalší otevřenou otázkou je její plandavé ucho. Dodává jí poněkud komické vzezření a vzhledem k tomu, že je už sedmiměsíční, si už nemyslím, že by se stihlo pořádně postavit. Pokud jde o její vzhled, tak mě to mrzí jen trochu, spíš pořád přemýšlím, jestli to není důsledek nějakého nedostatku ve výživě a tak stále zkoumám, co bych mohla vylepšit.\nUši jí vylepovat nebudu, i když věřím, že to pomáhá. Ptala jsem se na to zdejšího veterináře a ten mi řekl, že tady mi s tím oficiálně nikdo nepomůže ani neporadí, protože to je – a to teď nevím přesně, protože jsem úplně nerozuměla – buď zakázané, nebo prostě proti dobrým chovatelským mravům. Dokážu pochopit důvody, které k tomu vedou. Do chovu by měl jít pes bez vad a plandavé uši u NO vada jsou, i když se vylepí. Kdo zaručí, že štěňata po takovém psu nebudou mít taky plandavé uši, které se budou muset opět vylepovat?\nOstatně Berry by stejně nikde jinde než v Anglii chovná nebyla – i kdyby měla zuby a uši v pořádku. U nás jí pravděpodobně uznají průkaz původu (nevím to přesně, nezjišťovala jsem to), ale jako dlouhosrstá by nebyla puštěná do chovu, ani kdyby byla bez vady. Ani to mi nevadí. Kupovali jsme dlouhosrsté štěně především proto, že tento anglický chov nevykazuje problémy, které z mého hlediska znehodnocují „oficiální“ chov krátkosrstých německých ovčáků.\nPsi mají skvělou povahu, nemají potíže s agresivitou, mají rovný hřbet, a coby čistokrevní mají taktéž hlídaná běžná zdravotní rizika plemene, tedy především dysplazii a hemofilii. Jestliže zrovna naše fenka chovná nebude, tak se pro mě vlastně nic nemění – nemám ráda výstavy a nemám podmínky pro odchov štěňat. Možná je tedy lepší, když skončila právě u nás než u někoho, kdo má výstavní a chovatelské ambice 🙂\nA co si budeme říkat – stejně je nejkrásnější a nejchytřejší a…\nVíš, že jsi moje?\nAle já tu myš potřebuju. A taky ruku. A klávesnici. Musím psát.\nNemusíš. Můžeš mě hladit. A drbat. Jsem přece tvoje, ne?\nAktualizováno: 13.11.2010 — 01:59\npretty - Psí mystéria napsal:\nJé krásná, i když není chodská, taky mám slabost pro dlouhosrsté ovčáky ;)))) Ale mám obavy že ji asi na Andyho memoriálu neuvidím, nebo se Snad mýlím? ;))\nAndyho memoriál? 🙂 Kdy a kde to je? Zaskoč někdy, milá Pretty a řekni podrobnosti (inlove)\nŽjofka, a my ani nevíme, že nějaký takový memoriál existuje (chuckle)\nZdravim vsechny , moc mily clanek Dede! Tam jak pises o odrazech svetylek na strope, tam jsem si vzpomel, jak pizda a jini – spis lovecti psi reaguji na laserove svetylko z takove te laserove tuzky – co je na prednasky, ja jsem treba doma a pizduchovi pomalu, nebo rychle tim svetylkem jezdim po podlaze a on se strasne snazi je chytit, musi byt ale alespon pritmi (i kdyz se Pizda dozaduje i pres den nebo nez jdu do prace) Takhle reagoval i welschspringer, ale male kniracky to nechava uplne chladne… Funguje to i vecer venku … Tak pekny den.\ntal jsem si dneska početla a usmívala se, jak jsi z části Šariččí a z části Pitina. proč by vlčák-ovčák neměl i něco z kočky, že? Minimálně to „Č“, tam něco slibuje 😉 Rozcuch i uši máš podobný Šaričkovi – ty uši uměl později postavit, ale on je měl nastaveny na POHOV, takže plandací, když ale bylo POZOR, tak je měl předpisový… (nod) a Pitina zase lítá za světlíšky a odlesky a prasátky a slunečními paprsky, co kreslí po zdi bytu hrozně zajímací obrázky..no, že by kvůli tomu musela vymejšlet,jak vylézt na strop..to snad ani ne…ale dělá to. 🙂\nTak rosti do krásy, buď oporou Kazanovi a měj se moc fajn…\nPS: a pozdravuj dede a všechny…a Kazanovi podrbání…\nPOZOR HLÁSÁNÍ! Tímto oznamuji, že zítra můžete čekat novinku – další seriál! 🙂\nAndyho (inlove) sérii článků o zapadlých evropských národech budou doprovázet mlsotníky zapadlých evropských národů od Terry-san (inlove) nazvané příznačně „S vařečkou Andymu v patách“ 😀 Věřte mi, že se máte na co těšit… (party)\nFííha, to se máme na co těšit (clap) . Už myšlenka a název jsou senzační (inlove) .\nNázev je senzační! (chuckle) A na seriál se moc těším … a páni, naše milá paní hospodská (h) nás úžasně rozmazluje. (y) (nod) Díky moc, milá Dede. (f)\nMáme mísu Mlsotníků, ó, my se máme!!!!\nNo tak to se tedy velmi tesim. (clap) (clap)\nTo je skvělé, moc se těším!\nTo je skvělý…..kdyby bylo potřeba vypomoci, tak mám francouzskou kuchyni dost podrobnou, dle regionů .-)\nteď zkouším Languedock… 😉\nPěkně dokumentujou proměnlivost horskýho počasí – a ve všech podobách je ta krajina nádherná.\nna Jizeře se pral mrak se sluníčkem a na Smědavě děsivě foukalo. Až to Bětce stavělo a otáčelo ušiska (chuckle)\nJindro, fotky jsou jako od Siegfrieda Weisse. Jizerky mají zvláštní kouzlo a ve vašem podání s Betynkou teprve. Chválím, obdivuji, chválím……\nTedy Xerxová, vám by měl někdo za propagaci Jizerek platit – děláte to výtečně (inlove) To si taťka zase užije, až ho upozorním na odkaz 🙂\nTypische Jizerische Kuk (y) (rofl) . Xerxová, překrásný!\nFotky nadherny. Jen tech stromu je mi lito. (sweat)\nNo jo, dyž to už jsou takové krásné vysokohorské pohledy. My máme jenom ty vysočinské sedmistovky, ale naše! 😉\nKrásné fotky, Betka je vysokohorská moravská puga.\nČetla jsem o velké maličké Berry už včera a nestačila reagovat. A pak jsem měla pocit, že už jsem tak udělala. Závidím Berry ty možnosti které má, tedy Garyk by jí měl závidět. Od posledního útěku chodí už jen na řemínku, tedy přesně to co jsem po celou dobu zavrhovala. A vidím jak jeho strach ze zvuků pomalu přechází do agresivity. To uvázání ten proces jen zrychluje. Ale co mi zbývá? Momentálně sotva chodím, co krok to nůž v zádech.\nBerry vypadá velice uličnicky s tím zavěšeným ouškem. Garyk má ušiska vztyčená a vypadá zase zvědavě. Mohli by si uši vyměnit a alespoň jeden z pejsků by byl podle předpisu. 😉 Kdyby chovatelé nepodváděli s vylepováním uší asi by byla jiná. Já je Garykovi nelepila.\nBerry se mi moc líbí. To uličnictví není jenom v tom uchu, to jí kouká z jiskrných očí. A je dojemné kolik trpělivosti se štěnětem Kazan má. Ať si oba pejsci užívají a vy s nimi. Dede, pohlaď je oba za mne. (inlove)\nVelko kočko, s tím Garykem je mi to moc líto – nemáš v okolí někoho, kdo by se s ním mohl proběhnout? Já jsem jako mladá holka chodívala takhle lidem venčit psy – když jsme bydleli na Vinohradech a psa jsem mít nemohla. Třeba by to byla cesta, jak Garykovi ten pohyb dopřát. (inlove)\nTak ať tě záda bolí co nejméně a doktoři ti pomohou – když toho o tobě teď budou tolik vědět 🙂\nKdyby Garyk nebyl Garyk se svým děsem a houdiněním asi by to šlo. Takhle se neodvážím. Ale já bych to stejně nemohla zaplatit, tyhle služby tu nejsou zdarma. Snad mě doktoři dají do pořádku a já budu moci chodit svižně jako dříve. Ale Garyk bude stejně na řemínku, všude kolem nás jsou silnice. Jak se tenkrát dostal přes tu frekventovanou silnici k nemocnici se už nikdy nedozvím. Byl to zázrak že ho nepřejelo auto.\nVzpomínám na Baču, Brumlu a Einsteina, kteří chodili na volno a honili balonek. Stejně si myslím že Garyk není ten, kterého jsem si vybrala. A i kdyby tak to byla blbost vybírat si štěně mezi třítýdenními štěníky. Ale musela jsem nutně odjet do Prahy, od té doby jsem tam vlastně nebyla. No už se stalo, asi to tak z nějakého důvodu mělo být že mi byl přidělen tenhle ušatec a ne jiný. (dog)\nŠkoda, že nejsi tady… tady místní charrita organizuje dobrovolníky třeba právě i na venčení psů, aby starší lidé mohli mít zvířata i když třeba nejsou tak pohybliví. Ale já jsem původně nemyslela službu… prostě mladá holka, která se o psy zajímá. Já jsem to taky dělala zadarmo – ba co dím s velkou vděčností! A jak jsem si s dalmatinkou Ašou užila 🙂 Ale ty víš, jak na to tam jste… taky hlavně, aby ti bylo líp (inlove)\nSouhlasím s Dede, já když byla mladá a nemohla mít svého psa, chodila jsem ráda venčit a cvičit dogy. Poptej se, třeba se někdo mladý najde.\nMilá Dede, znovu jsem se v klidu pokochala fotkami s krásným a tak barvitým povídáním o Berry a měla jsem pocit, jakobych se na moment do Anglie přenesla a pozorovala její skopičinky „živě“. Moc bych chtěla jít také na takovou procházku, kde by se kolem mne volně motalo klubko různých hafanů, kteří se svorně vyběhali a vyblbli do vyčerpání (tedy vyjma Leily a Berry). Na takové procházky bych se probouzela už natěšená.\nCo se zalomeného ucha týče, mám jediný nápad. Co takhle s Ostružinkou (alias „sexy BB“ -Blackberry) denně cvičit takto: Zakrýt rukou to její stojící ucho (aby neslyšela) a pak nad ní třeba chvilku pohvizdovat, zpívat, hovořit – prostě, aby jí ten zvuk „nutil“ to druhé ucho více nastražit-stavět? Třeba by si tím ušní sval potrénovala natolik, aby ucho pak už samo drželo v pozoru. Tedy ne, že by jí to koketně zalomené ouško neslušelo (vždyť píši BB), ale pokud je to jen liný sval, dalo by se to třeba napravit). A ještě k té koketnosti – který psí donchuán by dokázel odolat tomuto spodně-provokativnímu kukuč, jako na téhle fotce?\nMám i poznámku k míčku na provázku. Také jsem se o to pokoušela. Někde jsem to viděla a považovala za úžasný vynález, jak naučit psa aportovat. Trixie vééélmi ráda běží za vším hozeným. Popadne to a radostně s tím poskakuje, zametá zem ale zpět to nepřinese. Na požádání (tak třetí) sice hračku vydá, natěšeně čeká na další hození ale nikdy nepřinese. Tak jsem provrtala tenisák, provlíkla asi dva metry silnějšího provázku, udělala uzel a hračka byla hotová. A nastal problém z hodem. Když jsem si provázek „nařasila“ a hodila, většinou se mi při letu zašmodrchal a míček dopadl půl metru ode mne. Když jsem udělala jen velké smyšky a hodila – tenisák místo vpřed často letěl za mojí hlavu (a Trixie udivěně koukala). A když se mi přeci jen občas podařilo hodit míček alespoň do poloviny místa, kam jsem plánovala, Trixie ho sice popadla, ale začala s ním utíkat pryč. A já místo, abych provázek ručkovala k sobě zpět, jsem ho musela pustit, pokud jsem se nechtěla stát součástí unášené hračky, nebo si spálit dlaň. Zkoušela jsem několikrát, ale pak jsem usoudila, že já ve vrhání na cíl (čehokoli) prostě nemám talent a Trixie zase nemá aprotovací vlohy. Provázek jsem vytáhla a schovala, ale propíchnutý tenisák skončil v popelnici.\nA když jsme se včera vraceli z parku s Trixie, ona při cestě zpět dala přednost zadnímu sedadlu (normálně jezdí na „mém místě“). Pak si to za jízdky rozmyslela a po mé pobídce si mezi sedadly přelezla na můj klín. Velebně se usadila a tak z okna spolujezdce koukaly na svět dvě hlavy. Trixie má 27 kilo (jako Berrynka) a za pár minut jízdy to bylo sakra poznat – no ale co bych pro tu holku neudělala a dojela jsem i s tou živou zátěží až domů.\nMila Maričko, moc děkuju za chválu – Vuvu to vyřídím, ale právě morduje Alíka (plyšák 😀 ), tak až skončí, jo?Musím říct, že tebou popisovaná etuda „házení míčku s následným odtahem“ nemá chybu (rofl) My máme míček na provázku takříkajíc průmyslově vyráběný, míček je z pevné „ježaté“ gumy a silný provázek s malou smyčkou je asi 30 cm dlouhý. Má to tu výhodu, že s ním i já dohodím tak daleko, aby stálo za to proto běžet (chuckle) . Ovšem takové zajímavé kreace jako ty s ním opravdu neumím!\nPokud jde o ucho, tak má prostě slabou chrupavku. Možná jí ještě zesílí, možná ne. Pokud jde o výživu, tak dělám maximum co můžu, trošku ouško masíruju (moc to nejde – nermá výdrž a já se bojím, abych víc nezkazila) a nechávám to být. Možná ještě není úplně přezubená, tak má ještě nárok… ale ono je to vlastně jedno 🙂\nVydrž. Vím, jak Betě střídavě měkly a tvrdly uši (a to má plachťáky visací) – vždycky chvilku je dokázala dát „do pozoru“ (ne že by stály, ale krásně se odlepily od hlavy a byly pevné) a o týden později byly jak hadr… A trvalo to dlouho – u ní až vlastně do odhárání (to jí bylo 15 měsíců).\nBerry není mamut, doroste dřív než Kosatka – ale ještě přezubuje, ještě roste, ještě nehárala… Já myslím, že se nakonec té vlčí holčičky s oběma stojacíma ouškama dočkáš. (nod)\nnavíc mám dojem, že na těch posledních fotkách už to ouško stojí lépe než dříve. A kdyby ne, ten výraz s jedním ouškem sklopeným je naprosto dokonalý. Což mi připoíná, že jsem za celý vikent tento báječný článek a jeho hlavní představitelku Vuvuzelku Berrinku ještě nepochválila, tak to činím dodatečně, ale zato z celého srdce (h) .\nMaricko, ten popis vrhani tenisaku na spagatu mne dostal do kolen. Snazila jsem se si to predstavit a smala jsem se skoro od ucha k uchu – natolik, co otekly ksicht dovoli. (rofl) Coz mne ovsem privadi ke konstatovani (a mozna se uz opakuju), ze Jakeyho absolutne jakekoliv hracky nezajimaji a aport je: (s naprosto udivenym psim ksichtikem) PROC TO HAZIS? Povazuje to za zjevne nebezpecne chovani z me strany. Jeste jako mladsi zuzlal obcas tenisaky, ale ani to ho nebavi. Tak ted prevazne zuzla Kuliferdu. Chudak kocour je casto myt uterkou, protoze ty psi sliny si ze hrbetu jaksi neumi vylizat.\n😀 Dede, chodím ve Tvých stopách 😀 . Míčky s provázkem, které se u nás prodávají jsou z tuhé gumy, ježaté, hladké, šišoidní, ale silný provázek má maximálně 30 cm. Potom se roztočí (svisle k zemi, ne nad hlavou), nezapomene se pustit (chuckle) a když do toho vložíš i muší váhu svého těla, letí alespoń 40-50 metrů a pes běží jako zběsilý. Bezvadně se proběhne. Používala jsem, když jsem nemohla pořádně chodit.\nNa Zvířetník, svoje mejly a počítač chodím v poslední době bohužel hodně sporadicky, teprve teď jsem si přečetla zprávu o Li a Jirkovi (rose2) Nevím, co bych vůbec měla říct, jen že mi, asi jako všem ostatním, tečou slzy… Zase je na světě o dva dobré lidi méně…\nČlánek o malé Vuvu je kouzelný, ona má roztomilou muchlací hlavičku, už dřív jsem si všimla, že má mezi oušky krásné dlouhé vlásky. Asi bych se občas neudržela, abych jí tam nevetkla nějakou pentli…\nA tak dlouho jsme přemýšleli o miminku psím, až to dopadlo tak, že koncem května – přesně 28. 5. by se měl vyklubat další Minikaštan…\nTo je to krásné kolo života – jedny oplakáváme a zároveň je nový človíček na cestě (inlove) Tak ať jste oba v pořádku a malý Sebastiánek se může těšit na bratříčka nebo sestřičku (h)\nAno takhle krásná zpráva zde byla potřeba (h)\nTo je krásná novina. (inlove) Další kaštánek se bude kutálet. (h) Kaštánko, ne aby ses ukázala až po návratu z porodnice. 🙂 My potřebujeme vědět, jestli je všechno OK. (rose1) (sun) (*)\nKaštánku (inlove) , to je roztomilé! 🙂 Ehmmm, trošku to napovídá o místě, kde jste to psí miminko plánovali. (chuckle) (blush)\nJinak Tě velmi chválím a kladu za vzor, neboť jsi prví, kdo začal plánovat přírůstky na příští rok. 🙂 (y) (f) (hug)\nKlaď, klaď. Já ale příští rok vynechávám (whew)\nHurá hurá (y) . A přesně 28.5. se měla narodit Sváťa, ale hodila na to bobek a počkala si na Den dětí a na Viléma Xerxovic 🙂\nVilémovi se včera proklubal druhý tesák…\nZdravíme ozubeného Vildu. U nás zatím zubuprosto 😀\nNa premoláry a moláry má ještě čas, co? (chuckle)\nsrandičky srandičky… (rofl) Zatímco první zub se proklubal zcela hladce, tak tenhle byl i s teplotou a prořvanou nocí… (ale naštěstí jen jednou nocí… už je zase hodné miminko)\nJen si mamina stěžuje, že bezzubé kojeňátko se stravovalo pohodlněji (chuckle) , ale má smůlu… geny jsou potvory, zuby se v rodě mojí polovičky klubou všem dítkám brzičko\nmy máme dva upíří a dva normální a umíme paci paci 🙂\nNaty má pořád jen dva dolní – má zubní přestávku nebo co! (chuckle) Paci paci válíme taky a mám takový dojem, že bude velmi brzy chodit. (inlove) (sun) (inlove)\nAleale, babičky jedny, jak se tady předháníte … a de facto se chlubíte cizím peřím (chuckle) (chuckle) (chuckle)\nA všem vnoučátkům přeji rychlé a bezbolestné zazubení (nod)\nGratuluji moc moc (inlove)\nA Eva bude mít možná v lednu fletíky… že bys těch miminek měla víc (rofl) V březnu čtyřnohé, v květnu dvounohé … (chuckle)\nŠikovná (inlove) – tak ať jste všichni zdraví (y)\nJéje – to je krásná zpráva, takových teď potřebujeme moc a moc. Tak na sebe dávejte hezky pozor … a podávej raport, ať víme, jak se ti dobře daří (happy) .\nP.s.: když to bude holčička, mohla by se jmenovat Bela? (chuckle)\nMyslím, že Isabela je pěkné jméno (h) Gratulujeme\nJééé, už teď se těším na příchod miminka. A bude to podle všeho asi Blíženec jako jsem já. Syn potomky nemá a tak se cítím jako babička všech malých Zvířetníčků. Už se babičkovsky těším!!! 🙂 (inlove)\nGratuluju! A někdy s tím kočárem zabrzdi, však víš, kde!!!!!\nKaštánku gratuluji,hlavně nám dej vědět, jak už zde řečeno, že jsi v pořádku. (h) Nový život je krásný. (sun) (f) (inlove) (clap) (wave)\nKaštane, to je krásná zpráva. Je to prostě tak, je čas loučení a je čas vítání. Tak to chodí celé věky. Tak zase jednou budeme také vítat. (h) (h) (h)\nBezva zpráva! (f) Ať se malý zvířetníček v pořádku vyklube!! (hug)\nGratuluju! Minikaštánek – to je báječná zpráva (sun) .\nA já tady, vzadu, vinšuju všem miminkům šťastnou cestu na svět. A těm mrňouskům přeji, aby řezající zoubky nebolely. A budu tady čekat na zprávy. (h)\nMilá Dede, tak jsme s přednostou pročetli a pokochali se krásnými obrázky. Berry je fakt k umazlení,to fenečky bývají, já vím své. Kazanovi přeji co nejméně starostí s klouby, to je bohužel úděl těch větších psů.Myslím, že díky Berrynce na to nemá tolik času to vnímat. Tolik vzruchů ! (inlove)\nDěkujeme za krásné písání, moc nás oba potěšilo,spravilo nám to podzimní náladu. Nespala jsem celou noc , myslím ,že nás bylo víc.\nPřeji krásný zbytek podzimu celé Tvoji smečce.\nJo, chovná fena je přeci od slovesa chovati se, né ? 🙂 (h) takže vy jste jasně chovní. (h)\nNo jasně, milá Jenny! (inlove) Však ji chovám co chvíli – byť jen jako půlpsa, celá se mi už na klín fakt nevejde (rofl)\nDede, už jsem se ptala včera, ale nějak se to ztratilo. Dotaz – na desáté fotce od konce v tom náááádherném albu, „vidím kačenu“ nebo tak nějak, roste nepravo na břehu rybníka monitor s klábosnicí, nebo je to něco úplně jiného, co můj chabý zrak neluští? Vegetativně to fakt nevypadá.\nmyslím, že je to osvětlovací reflektor\nOn ten areál je rozlehlý a moc pěkně a s vkusem udržovaný. Hezký azyl za Kanálem si Dede a spol. našli\nMilá Baty, roste tam reflektor pro „velkou vlajkoslávu“ 😀 Když je tu nóbl svatba, tak je mlýn i s kusem rybníka vkusně nasvícen, aby bylo možno se kochat a pořizovat další nezapomenutelné fotky…\nKdyž počasí tak počasí. My tady na severu pršíme, čili normálka v Götebořicích. Záda mě bolí jako čert, ve středu mě rentgenovali páteř i bolavé pařátky. A proto se ani nesnažím dát Garykovi pršiplášť a pak musí chudák uschnout sám. K mému vlastnímu údivu polykám prášky proti bolesti, ty nože v zádech při každém pohybu byly k nevydržení. Ale prášky jenom bolest troch zmírní. No uvidíme co pan dochtor až mu dojdou výsledky rentgenu a krevních zkoušek. Těch bylo 16 a nabrali kvůli nim sedm ampulek krve.\nMůj syn mi včera prozradil že peče husu jen kvůli mě. To mám hodného kluka, že jo? Husa měla přes 5 kg a pekla se tři hodiny. Zelí bylo červené i obyčejné a k tomu bramborové knedlíky. Všechno se v puse jen rozplývalo. Jídlo mělo vždycky na mne přímo čarodějný vliv. Většinou ve vypjatých situacích, ve chvílích kdy nevím kudy kam, se pořádně najím. A tak není divu že po letech mého zamotaného života jsem „tlust“ jak mi říkával manžel. „Tlust“ je v tomto případě podstatné jméno.\nNo a ještě jsem dostala domů vejslužku a tak jdu ohřívat a hodovat. Mějte se tu všichni co nejlépe, přeji všem samé radostí a jenom minimálně starostí. Třikrát pac a jednou pusu. (cat) (cat) (dog) :*\nMávám moc, Velká kočko. Na mule nejezdím, neb jsem tlust, napsal kdesi Mistr Jan Hus, fakt. Jmenný tvar přídavného jména. Byl to svého času oblíbený citát, tak mi to připomnělo šedesáťoleťovou Prahu a všechny kamarády tam, kteří už tam dávno nejsou a vykládají si citáty někde na obláčku.\nTlust mě zajímá, neb se mne týká. A je to TEN tlust, nebo může být i TA tlust, popř. TO tlust (chuckle) ? Anebo je to TEN tlust, TA tlustka a TO tlusto (tlustě, tlustče, tlustění) (rofl) – abych se správně skloňovala (happy)\nmuhehe (y) (rofl)\nNeéééé, je to přídavné jméno jako zdráv – jsem tlust, jsem tlusta, jsem tlusto.Jmenný tvar se tomu říká, je to přídavné jméno. Tlust-tlustý, překvapen-překvapený, hlup – hloupý, nazloben-nazlobený a tak podobně. Je to už z módy, ale v noblesnějším textu to vypadá líp, než ty přídavné tvary, ale kdo se s tím v SMS věku bude zabejvat, že.\nKonečně jsem doprohlédla fotky. Krásné. Všechno. Krajinky, západy, Kazan, Berrynka, smečka….. Nádhera. A povídání ještě lepší. A to je co říct.\nU žabek se mlha nakonec rozpustila a byl hezký den. odpoledne jsem podruhé vyrazila s Borůvkou na místní cvičák a žasli jsme všichni. Zatímco minule byla mírně zaražená a vcelku slušně spolupracovala, dneska držkovala, pořád ňufala do myších děr a vůbec jsem to vyhodnotila, že dneska s sebou měla tři mozkové buňky- jednu na lítání, jednu na myši a jednu na piškoty. Takže na procházkách budeme muset zase víc cvičit nejen aportovat tenisák, aby nás vzali mezi pokročilé. Kdybych mohla, tak jsem ji tam dneska rozšlapala.\nMuhehe! (rofl) Ta poslední věta mě dostala, milá Matyldo (inlove) , nějak si to nedovedu představit v praxi, ale je jasně cítit, že Ti šla od srdce. (chuckle) Borůvka asi byla hodně jedlá. (wasntme)\nMyslím, že je Borůvka v objevování kouzla vesnického života dál, než ty a ty ji prostě NECHCEŠ pochopit. (rofl) Ostatně – vyčuchala jsi někdy myš? 😛\n(rofl) (y) (h) Borůvka si užívá. (dog)\nVítka nám teď operují – prý asi apendix, ale neví to jistě. Kdyby někomu zbýval paleček…\nTak to drzim palce moc. (y) (h)\nKdy taky jindy, než v neděli odpoledne, holka si s tím tehdy ve čtyřech letech počkala až na časný večer – držíííím všecky palce moc!\nBaty, já v šesti letech na noc!\nHanýsku! (hug) (h) (y) (h) (y) (h) (y) (h) (y) (h)\n(y) (y) (y) (y) a všechny tlapky\nDržíme všechny palce, packy i drápky. (y) (h) (y) (h) (y) (h) (y) (h)\nDržíííím (y) (h) (y) (h) (y)\nDržíme co můžeme (y) (y) (y) (y) (y) (h)\nByl to apendix (asi), tak za hodinu můžeme za ním.\nto bude dobré (inlove) Děti to většinou snáší líp, než dospěláci (inlove)\nVítku, myslím na tebe. Ať je je dobře (h)\nAsi jste už na cestě za Vítkem – držím palce, ať se rychle hojí a srůstá a ať nemá žádné potíže a bolesti a vůbec – ať je co nejdřív fit (y) (y) (h) (h)\nDíky Bohu, že se to stihlo a Vítek bude v pořádku (inlove) Za chvíli na něj budeš hulákat – nelítej, potrháš si stehy!\nHanýsku (h) (hug) , děsně se stydím za to podezření – ale nezáviděl nakonec Vítek Příšeře všechnu tu pooperační péči? (wasntme) 🙂 … promiň, neodolala jsem z čiré radosti nad tím, že to máte za sebou a že to byl apendix (asi). 🙂\nDej pak podrobnou zprávu, prosím. (nod)\nUff, odlehlo mě, držíííím (y) , aby to bylo dobré.\n(cat) (cat) Drželi jsme (y) (y) a je vidět, že úspěšně (h) (h)\nMoc držím, byť pozdě (y) (y) (y) (y) (h)\nApropos … kdyz uz je tak rec o Vitkovi … cestou z tangovani v Polsku jsme volali do Ostravy. Do nemocnice. Vitek (postreleny pred casem v ramci toho silenstvi v Bratislave) se ma dobre, usilovne rehabilituje, podle aktualniho CTcka mu jeste cosi tlaci na nerv (prodrobnoste jsme neresili), ale jenom tlaci, preruseny neni, nekdy tak za tyden mu daji misto berli jen francouzske hole … a uz si domlouval s kamoskou tango s berlema a planuje jak bude jezdit do Krakowa na tango a poradat milongy v Ostrave …\nTakze snad vsechno dobry 🙂\nurčitě bude v pořádku, ale sichr je sichr (y) (y) (y) (y)\nTrochu OT při těch smutcích i zcela teplotně nepodzimních procházkách: včera se u mne doma luxovalo nenáviděným Rainbow mokrým vysavačem, sice výkonným, ale neskutečně hlučným. To Zrzínek vždycky prchnul zběsile za postel, sotva viděl, že se to monstrum stěhuje na podlahu a chystá se akce a setrval hooodně dlouho. Tentokrát se uklidil pod novou polici a kdybych mu byla nepřijela s tou vyklepávací hlavicí až téměř k čumáčku, tak by tam klidně setrval po celou dobu té procedury, kterou fakt nemusí! Obrovský pokrok! Sice za tu postel nakonec stejně zdrhnul, když se k němu ta bestie blížila, ale kdybych byla tušila, že není za postelí, ale pod policí, nejela bych až pod ni a vydržel by to! Dneska měl návštěvu – známý, který ho viděl-neviděl asi měsíc po příchodu do domácnosti (Zrzín se při jeho vstupu do bytu jen mihnul, takže ani nestihl se ukázat v celé kráse) dorazil s manželkou, vyzvedli si u mně nějaké papíry a pak že prý by je oba rádi viděli – paní nikdy neviděla ani Melíška (pán mi kdysi říkal, že kdybych Meldu dala pryč, že by to bylo jako odložit dítě do babyboxu), takže jsme šli. Melda klasika – plyšák oživený, mazel až to dál nešlo, hned za dveřmi! Zrzínek hnípal v bydlíku, byl vylákán na tyčinky, vylezl a představil se v plné kocouří kráse a nechal se milostivě i podrbkat. Vůbec neutíkal, prostě si to užíval a vrněl až se trásl parapet. Oba z něj byli naprosto bez sebe. Obrovský pokrok! A zkusila jsem ho zvážit. Protože je lenoch, tak se na tu váhu nechal přenést bez problémů a chvíli na ní i vydržel. Dala jsem tam paměť, takže když znechuceně z toho předmětu slezl, vyvolala jsem si váhu z paměti. Má neuvěřitelných 6,5 kg! Kožuch hustý a lesklý, je to majestátní PAN KOCOUR! Melíšek je ve srovnání s ním pořád jako kotě, i když hubený zrovna taky není! No, po těch pěti měsících si myslím, že ten můj zrzavej chlapeček si začíná zvykat úplně na všechny zvuky, takže snad si časem zvykne i na to auto! Tak to jen tak pro odlehčení smutků.\nNeboj, Karolino, Zrzinek si na to auto zvykne. Proste ho dej do prenosky a jed. Kdyz te z te prenosky bude videt a citit, tak by mel byt v pohode. V nejhorsim se poblije nebo pocura. Proto prenosku vylozit hadrama a pod ni dat igelit. V nejlepsim pripade bude chvili vydavat podivne zvuky, ale prejde ho to, kdyz mu nebudes venovat pozornost – coz nemuzes, protoze budes ridit. Mam to ozkouseny. Zazila jsem. A krom toho Zrzinek roste v pana kocoura, kdyz uz prezil vysavac, to by bylo, aby nebylo. (h)\nHani díky za mailíka, odpovím, určitě! Se Zrzínkem to určitě zkusím, prostě chalupa a zrzavý kocour – to patří k sobě!\npred mnoha lety jsem mela kocourka Pasu [Maine coon] a bileho kocourka Misu s modryma ocickama [ ten byl hluchej od narozeni] a treti musketyr byla moje milovana pejsinka [ cocker spaniel] Ziba. Oba kocourci vysavac milovali [ na rozdil od Ziby] a nechali se hadici vysavat a moc se jim to libilo! Moje nynejsi kocici rodinka vysavac nemiluje – ani trosku ne. O nejak vysavani ani rec!\nTo mě fascinuje, Brozinko (inlove) . To u nás všechno zmizí, jakmile začnu vysavač sestavovat.\nano, bylo to vesele a neobvykle. Skoda, ze jsem to tehdy nenatocila na kameru. Ale nasla jsem neco velmi podobneho 1na Youtube http://www.youtube.com/watch?v=tZC7a0YfHus\nMelda je zvídavec a všudybyl, tomu vysavač nevadí, nemusí ho, ale neutíká, jen když ta hlučná tlama přijde až k němu, to se mu nelíbí, ale neuteče, jen se povzdálí a zvědavě pozoruje, co se bude dít dál. Zrzínek po těch krušných dobách, co prožil, měl prostě hrůzu, že mu zase něco ublíží. Ale teď, když vidí, že už mu v tom novém DOMA nic nehrozí, že to maminka ovládá a má pod kontrolou, tak si pomalu zvyká i na to, čeho se původně bál.\nDnešní nedělní počasí není tak vydařené jako včera, fouká dost vítr a ani teploty nejsou v takových úchvatných výškách. Takže jsme včera odpoledne udělli s pánečkem dobře, když jsme se vypravili na výlet. Na tišnovsko, za Lomnici, na stezku Járy Cimermana, po svazích kopce Sýkoř, k hájence, kde je pohlaví Velkého Mistra 😛 . Máte-li zájem mrkněte na fotky na Rajčeti.\nHm, o hezkém počasí bych diskutovala. Nejenže zhruba od těch jedenácti prší, ale taky se rapidně ochlazuje. Včera bylo kolem 13 stupňů, teď je pět. Psi jsou jak čuňata, už zase peru špinavé psí ručníky (whew) Navíc – asi abych se nenudila – předvedla Berry své oblíbené číslo, aneb jak rychle dokážu převrhnout misku s vodou? Samozřejmě tak učinila asi 30 sekund poté, co jsem ji čerstvě doplnila. Tak mám dnes už podruhé vytřenou kuchyň, o já se mám 😛\nTak v Praze to slibovaný vedro bylo. Vpodstatě azuro, asi jednadvacet stupňů, bezvětří. Vyráželi jsme v devět, to bylo příjemně, ale vraceli jsme se až odpoledne a to už jsme byli z vedra celý umordovaný – prostě člověk se na to v listopadu neoblíkne 😛 .\nProstě se s počasím nezavděčej 😀\nOpravdu neskutečné počasí, bezvětří, azuro, slůňo se mohlo přetrhnout. Udělali jsme si výlet do ZOO – když jsme kolem 3 hodiny odcházeli bylo tam skoro 6700 návštěvníků!! :O (sun)\nNu, my na Moravě jsme měli takhle krásně včera. Říkám si, že už to musel být opravdu poslední krásný den.\nDik za krasne fotky a povidani! U nas v Pennsylvanii je prave 12:22 [ mame o 6 hod mene, nez u Vas.] a ja pujdu za chvili na concert Erie Filharmonie. Budou mezi jinym hrat 6.symf. A. Dvoraka, moc se tesim.\nBrozinko, přeji krásný zážitek (clap) .\nHezky si to užij (inlove) Taky stůňu na nějaký koncert, pěkně jsi mě naladila… 🙂\n(u) (rose1) Milá Liduško tam za Duhovým mostem. Není to dlouho, alespoň to tak cítím, kdy jsem se dívala na fotografie jak se točíš kolem štěníků. Není to dlouho kdy jsi hledala a taky našla ukradeného pejska. A není to dlouho kdy u tebe byla brigáda na úpravu vedlejšího dvora pro tvé milované fenky. Nikdy jsem tebe ani Jirku nepotkala, ale mám pocit že se velmi dobře známe. Jako mávnutím proutku se všechno najednou změnilo. Ale ty jsi tady s námi dál i se svým milým Jirkou a to už se nikdy nezmění. A vy už se teď nemusíte strachovat jeden o druhého, jste spolu bez trápení a bolesti. Moc na vás myslím. A jestli tam potkáte jednoho roztržitého scénografa tak mu připomeňte Velkou kočku. (h) (h) (h) (h) (h) (h) (h)\nTo počasí je vskutku neuvěřitelné. Celé dopoledne jsem cosi organizovala jen v tričku a vestě na krytí bolavých zad, třičtvrťáky a pantofle k tomu. Loni už ležela vrstva sněhu a vše bylo zmrzlé na kru.\nTady je jako v létě, ale Péťa včera z Bormia hlásila, že se po závodech byli odreagovat tím, že se koulovali a na nádherně yasněžené sjezdovce jezdili aspoň na igeliťáku. 😀\na v Barceloně je prej 10 stupňů (chuckle)\nBylo krásně (nod) A tak jsme kromě Jizery (1122) navštívili ještě rezervaci Klečová louka a rezervaci Na Knajpě (taky tisícovka) a na závěr si to vylepšili výstupem na horu Smědava (1084). Cesta tam nevede a neoficiální „cesty“ jsou jen průseky a lovecké stezníčky), fičel vichr (ale teplý), všude je riziko zapadnutí do podmáčených míst (klidně jeden krok po suché cestě, druhý krok skončí do půl lýtka v rašelině…), ale výhledy byly úžasné. Letos je zajímavé, že silné ranní mrazíky před časem a vichřice v minulých dnech hory zcela odlistila. Většinou nejsou tak hezky „průhledné“, všechny bukové stráně jsou najednou zcela „průsvitné“, až na kamenité stráně. Většinou listí odejde až s prvním větším sněhem a to už zase hory dostanou zcela jiný kabátek…\nNo – asi tři a půl hodiny náročného pochodu se značným převýšením a ne po zcela pohodlných cestách. Stálo to za to. Betka zcela v pohodě\nDivné je, že jsme na vrcholu Jizery byli jen v triku a vestě. 14. listopadu… kdy tu jindy leží sníh :O\nJéééé, já bych to vzala z Knajpy přes sklářské muzeum na kafe na Šámalku.(sun)\nAch ach, já bych to vzala s váma (clap) . Kolem Knajpy to mám moc ráda (měli otevřeno?)\nTenhle víkend volal po tom, někam vyrazit, jenže já bohužel vyrážím zítra – zase služebně na otočku, tohle jsou akce bez přidaný hodnoty 😛 , fakt jen ta práce a navrch nepříjemný cestování. Budu sebou mít synkův Kindle, kdybych se přes něj dokázala připojit, tak se ozvu, ale jinak až ve středu.\nna Knajpě otevřeno nebylo. Proč taky otevírat … neděle, půl jedenácté, krásný slunný den, hory plné turistů a cyklistů… Nechápu (shake) Ale my měli kafíčko a čekuládku a jablíčka v ruksáčku (nod) takže jsme nehladovali. A oblečeni jsme byli správně – letně (rofl) Jen botky tedy čvachtaly – po vlně dešťů jsou hory nacucané a voda je všudepřítomná (po žluté na vrchol Jizery se jde víceméně potokem tekoucí vody). Betce se to líbilo, nám méně (happy)\nDede, Berrynka s Kazánkem je úžasná dvojka. Mohla jsi to vzít přes kopírák jak si hraje a jak je mazlivá. Jen ten náš Don, ten jenom chodí a nelítá s Luxíkem ale zaplaťbůh i za to, že můžeme na procházky v plné sestavě. Oni jsou na volno a běhají podle svých chutí, s poslušností nemáme problémy, jen s tím cestováním ještě trochu. Třikrát až pětkrát bez blinkání a potom najednou zase zle.\nDoník ale taky dělá dršťky na Luxíkaa chce si hrát ale nejde to tak rychle. Závidím vám možnost se vylítat se psy, tady snad nikdo na volno psy nepouští ani po lukách.\nDobrý den z Ostrovů 🙂 My tu máme od rána slavnostno – je totiž Remembrance Day (h) , tedy den, kdy se uctí památka padlých ve válkách, je to den vojenských vetránů a čas vyznamenávání těch živých. Všude se to hemží stylizovanými červenými kvítky polního máku (ano, také je máme s martinem na kabátech – je to pravidelaná charitativní akce 🙂 ), v jedenáct našeho času budou dvě minuty ticha, potom mše v St. Paul´s s přítomností královny. Oslavy však probíhají všude, u válečných memoriálů, pořádá je asociace veteránů Royal British Legion. Je to moc pěkné…\nMilá Dede, hezký slavnostní den 🙂 . A všem pokud možno příjemnou neděli. Listopad je opravdu nezvykle teplý a slunečný (sun) .\nDede, hezký den a příjemně si jej užijte. U nás se bohužel uctívání padlých ve válečných konfliktech zlikvidovalo uctíváním pouze rudoarmějců, jako by ti druzí padlí i z jiných válek neexistovali. Ráda se na toulkách zastavuji u pomníčků ve vesničkách, které avizují „své“ mrtvé spoluobčany ve válkách a s mrazením na rukách si čtu o tragediích, které musely všechny ty postižené rodiny prožívat.\nTeď je po pokládaní věnců a slavnostní mši u Whitehallu. Bylo to moc pěkné, důstojné, přitom vcelku svižné. Královně to moc slušelo, všichni ti vévodové se šavlemi po boku (všichni někde sloužili nebo slouží)… a londýnský biskup, to je panečku majestátní figura! Ale nejlepší jsou pohledy do tváří samotných veteránů – od těch prastarých ještě z druhé světové války, po ty podstatně mladší. Jsou upřímně dojatí, poctění, hrdí… (h)\nA teď jde slavnostní průvod a kdybyste viděli… když šli zástupoci skotských „highlanderů“, tak hned v první řadě byl na vozíčku (vezen svojí manželkou) 97 letý veterán, v kiltu, s řadou vyznamenání, v bílých rukavicích… on i na tom vozíku seděl „v pozoru“ a zdravil… Do toho jsou rozhovory se současnými veterány, s vojáky zraněnými ve službě, nejčastěji v Afganistánu. Ukazují, jak se o ty vojáky starají, jakým způsobem se jim pomáhá najít nové pokud možno důstojné uplatnění v životě. určitě to nebude ideální, ale aspoň se snaží, nezametají ty lidi pod koberec.\nVůbec je celý ten svátek takový upřímný, ti lidé to skutečně prožívají, není to svátek „jako“. Mrzí mě, že u nás po cynismu a přetvářce komunistických veselic nic podobného nezbylo. Je mi jasné, že realita všedního života tady za těmi svátky je prostě normálně reálná, se spoustou nepříjemných a ošklivých věcí, které k realitě neodmyslitelně patří – mimochodem stejně jako věci dobré a ušlechtilé, ale ten sváteční den je opravdu sváteční a ti lidé to tak cítí. je to silné i pro toho, kdo se na to jen nezúčastněně kouká v telce – jako třeba pro mě…\nOT pro Dede – šel mailík, jeden v noci (ten už neplatí), jeden teď, ten platí 🙂\nDede (inlove) , muselo to být krásné – doufám, že máš fotky!\nU nas se to taky slavi tak nejak uprimne. Mame dva svatky – v kvetnu je Memorial Day – pamatka padlych a ted ve ctvrtek jsme meli Veterans Day. Jako priklad treba to, ze ve ctvrtek navecer najednou Chet rekl, ze zapomnel jit sousedovi poprat k svatku, tak mu aspon volal. Poprat a rict dekuju.\nDede, díky za delší rozepsání k tématu.\nK týhle akci jsem se jednou nachomýtla a byla jsem dojatá, jak Britové dodnes mají v úctě lidi, který se zasloužili o to, že válku neprohráli.\nEhm – tak on je to vlčí mák? To mi vždycky vrtalo v hlavě….\nMyslím, že to nějak souvisí s první světovou válkou a polem vlčích máků(poppy), ale přesně bych to musela dohledat. Tady se tomu také říká Poppy Day a lidé mívají papírová kvítka nejen na kabátech, ale třeba i na chladičích aut 🙂 Je to celonárodní sbírka, která slouží právě veteránům.\nJenom pro zdejší, že se to neslaví, jako výročí u nás, přesně ten který den (tedy v tomto případě 11.), nýbrž nejbližší víkend, a to v sobotu. Jestli je to tak v celém Commonwealthu ale netuším. Říká se jim už natrvalo Flanders poppies, tomuto papírnickému obchodnímu artiklu? MMCh Flandry byly v dějinách válcovány válkami a vším možným ještě víc než české země. Z Flander jde dým, z Flander jde dým… Flandern in Not, Flandern in Not… bezútěšná píseň z třicetileté vojny – viz Vaculík: Sekyra.\n„Na polích ve Flandrech divoké máky rostou, tam mezi kříži, řada za řadou…“\nPůvod má ta asociace v Kanadě, ohlas napoleonských válek ve Flandrech, pak v básni jednoho skotského plukovníka z roku 1915 a to nošení v klopě na památku hrdinů v nápadu jedné anglické slečny z roku 1920. A v prostém pozorování, že na válečných hrobech rostou vlčí máky.\nOdkaz dát neumím, stačí zadat vlčí mák a asi v polovici gůglí stránky je hafo položek na toto téma.\nJakube, krásný překlad, umíš nádherně navodit pocit, že není jen beznaděj a prázdno, že něco ještě existuje po odchodu za duhu.\nJak říká Jana Pešková, já vás znám také jen virtuálně, ale vím, že jste úžasní lidičkové (h)\nBerri, si výborným životabudičom pre našeho kráľa Kazana a tvojho učiteľa a priateľa. Váž si ho s šetri si ho. On je štastný že ta má. Staraj sa o neho. Babička a dedko z Košic.\nDěkujeme a máváme z Ostrovů (inlove)\nV Praze je nádherně teplo a slunečno, jako by ani nebyl listopad.\nVave, já se dívám z okna na Vltavu a skály naproti a ve světle toho všeho co tu čtu mi jako už mockrát přijde divné, že i přesto vyšlo slunce… a že je dnes nádherné a teplé je bez diskuze. Bez sentimentu… je to oslava dne, kočky leží ve slunečních terčích a čistí si kožíšky, je poklidná neděle… a plyne stejně jako ta řeka.\nPřesně, milá Leny – aewyn. (inlove) Původně ta moje úvodní věta pokračovala „jako by tu Li ještě byla“, ale pak jsem to smazala. Je stále krásný den a já to stále nechápu. (u)\nDobré ráno od žabek. Mlha jak mlíko, nevidíme venku ničehož nic… listopad.\nJe krásně, Jizerky volaj… Dneska nejdem za viklany, dneska chceme na vrchol Jizery. Když je tak krásně\nUž je to tak Mé kroky jsou dennodenně těžší\nA vlastně myslím už na cestu do neznáma\nVábničky tohohle světa mě už zůstat nepřesvědčí\nJenom tak vědět že tu nezůstaneš sama\nHleď Budu-li to já kdo půjde první Tam\nA jaksi cítím že to tak bude Víš\nAž půjdeš za mnou nebudeš bloudit sám\nProtože mne tam první uvidíš\nA budu čekat na břehu dalekého Jordánu\nČekat a sedět a kreslit si v písku\nA až tě uvidím vyskočím poletím\nMělčinou za tebou A až tě sevřu výsknu\nTak jsme si museli zasloužit to bědné živobytí\nRuce se třesou Pohled se stáčí dolů\nTak usednu na ten břeh a budu na tebe čekat\nA až přijdeš budeme už pořád spolu\nTohle mi nedělej, teď brečím…\nÚžasnej překlad! Nádherně hudební. Chytá za srdíčko každou slabikou.\nDěkuji, Jakube, za nádherná slova. Smutná, ale je v nich i naděje. (rose1)\nHezký překlad, dík.\nJakube, překlad je výborný (y) (y) (y)\nPro Li a Jirku RIP (u) (rose2)\nKrasny preklad, Jakube. Dik.\nDíky. Dyť mě to stálo dvě hodiny z noci… ale musel jsem. Rozhodnutí, pocit, že je pravá chvíle, ticho kolem, preso – a jede se. – Ráno jsem musel vstát na Toulky. Nevrmajnd, mezamí. Hlavně jsem si oddechl, že to prošlo u US citizenů. A Ioannino a případně Marsko, kontakt na mne vám dá celkem každý, třeba Dede. Rád bych. A teď jdu na promítání Zachraňte Edwardse – unikátní dokument o osudu, který na se vzal jeden úžasný zlínský pár. 25. tuším to bude v Praze. Edwardsův syndrom, víte. Nevíte. Tak budete vědět…\nJakube, děkuju, poslední dobou jsem na tyhle věci myslela, byla bych ráda, kdyby to bylo takhle…..\nTen odchod Li a Jirky mi nejde z hlavy (a vydrzi tam dost dlouho). Tady je jedna pisnicka, ktera se mi od te doby, co jsem se to dozvedela, dere do hlavy. Johny Cash a jeho zena June Carter, velika laska, odesli jeden za druhym rychle, i kdyz ne tak rychle jak Li a Jirka. Treba by se jim tahle libila. Vlastne Jirka byl muzikant. Je v tom smireni a snad i nadeje. Pisnicka a mnou velmi neumele prelozena slova (v originale je to opravdu poeticke):\nZda se mi, ze jsem kazdym dnem vic unaveny,\nale jeste mam jednu cestu na mysli.\nNeni nic na tomto svete, co by mne presvedcilo zustat\na jedine, ceho lituju je, ze zustanes sama.\nAle jestli je Jeho vule, ze ja pujdu prvni\n(a mam pocit, ze se to tak stane)\naz prijde tvuj cas, neboj se, nebudes ztraceny\nprotoze prvniho, koho uvidis, budu ja.\nBudu na tebe cekat u brehu Jordanu\na kratit si cas malovanim obrazku v pisku\nale az te uvidim prichazet, tak vstanu\na pobezim te pres melkou vod obejmout\nPracovali jsme tvrde cely nas zivot na to malo co mame\nz toho mame tresouci se ruce a spatne oci\ntak ja budu tady odpocivat na brehu a nedivat se\nale az prijdes spolu uvidime raj.\nZapálila jsem svíčku na cestu (u)\nHanko, hezká píseň, hezký překlad. (y) J.Cashe máme rádi, občas si i pouštíme jeho desku (starou, mírně ohranou, tudíš občas křaplavou – ale hezkou).\nHanko, děkuji za krásnou připomínku smutné ale krásné písně. (h) (rose1)\nHani, díky! Tvůj překlad jde od srdce. Četla jsem už večer, úplně mě mrazilo a tekly slzy. Li s Jirkou se spolu procházejí rájem… (h)\nHani (inlove) , díky! Teprve teď jsem si to mohla v klidu přečíst a poslechnout.\nHanko, díky – Cash patřil ke zpěvákům mýho srdce. A patří.\nGod saw you getting tired, a cure was not to be. He put his arms around you & whispered: come with me.\nPán viděl: znaven jsi, sotva se uzdravíš. Kol ramen vzal tě něžně a šeptl: Pojď. Pojď výš!\nLi – !!!\nPrávě jsem si přečetla tu smutnou zprávu… Li a Jirko, pokoj vaší duši. (rose2)\nČtu až teď… Ouvej ouvej…. alespoň že šli spolu (u)\nVuvuzela strašlivá je milášek úžasňákovatej. Vy jste se prostě potkat museli. (inlove)\ntak odešli spolu – byli spolu a spolu zůstali (u) (u) (u) (u)\njsem ráda, že se ani jeden nedozvěděl o smrti toho druhého (rose2)\nByla jsem mimo, přečtu Dede a Vuvuzelku až zítra.\nTeď nemůžu, Li a Jirka (u) (rose2) navždy spolu ,jejicih psi je provázejí po zelených loukách. Pláču s ostatními. (u)\nVave a Jarko , dík za všechno a všichni ostatní, kteří jste jim ulehčili chvíle těžkostí. (handshake)\nJsou navždy spolu, asi to tak mělo být. Nedovedu si představit, že by zůstal jen jeden. Osobně jsem je neznala, vlastně jako nikoho z Vás (kromě Štětinky), ale mám pocit, že mě opustil někdo blízký.\nJak zvláštní, jsme rozptýleni po celém světě, komunikujeme převážně systémem jedniček a nul a přesto tvoříme pevné společenství. Přátelé jsou možná ti nejopravdovější příbuzní, jaké máme.\nVzpomínám na všechny, které uvidím, až přejdu Duhový most a je mi smutno, je jich tolik…\nMilá Dede, Tvůj článek je naprosto kouzelný! (h) A fotky taky! Berrynka je báječná hafuška a je úplně jedno, že není úplně výstavní! Prostě je vaše a podle toho se chová! 🙂 (dog) 🙂\nBože ,to je strašné.Nepoznala som ich osobne,len zo Zviretniku,mala som ich rada,sucitila s nimi,verila som,ze budu bojovat a budu tu s nami a so svojimi psikmi.Odpocinutie večne daj im Pane a svetlo večne nech im svieti.R.I.P.Zapalim sviečku a budem na nich mysliet a plakat.Sú tam spolu a to je dobre.\nLi a Jirku už další nemoc nerozdělí a její psí holky mají také nové a hodné páníky. Asi to tak mělo být. (u) (u) (u)\nDovolte mi představit novou Zvířetnici. Je dole v komentářích, jmenuje se Brozinka. Je to sestra nejlepšího přítele mého pánečka, který kdysi moc a moc dávno odešel za oceán do Emeriky a jeho sestra šla za ním. Její bratr, náš přítel, již bohužel zemřel a Brozinka zůstala ve státech sama. Žije již 40 let v USA, proto zpočátku omluvte pravopis, ale jak ji znám brzy se rozepíše 😉 . Na Zvířetník chodí již dlouho, ještě i na Psovi, ale doposud jenom jako zabukistka. Je v držení čtyř domácích kočiček, jinak je milovnicí všech zvířat.\nI já Tě vítám mezi námi, Brozinko, a moc a moc se těším na Tvoje postřehy v komentářích a na Tvoje články o životě, nejenom se zvířaty (h) (rose1) .\nVítej Brozinko (inlove) a ničeho se neboj a pojď si povídat – nejspíš nás tu už všechny znáš 🙂\nDIk vsem za mile privitani. Urcite mi mezi Vami bude krasne.\nBuffí smečka vítá novou Zvířetnici! (dog) (dog) (dog)\nTak si tu tak sedím, na hlavě mi sedí mů zelený opeřený přídavný rozum a sděluje mi ,,Kvaky kvaky, Drrrako, drrráč, aaaaaahoóóój brrrrr hihihi!“ Tak to, milá Brozinko, ber jako pozdrav od opeřené části naší smečky 🙂\nopeřený přídavný rozum (rofl) (rofl)\nLucko, napiš o něm zase (clap)\nBože! (rofl) Ten Drako je k sežrání! 🙂 (h)\nJo, to je. Teď tu ťape po koberci, nosí si zvoneček a při tom žvatlá. Buffinka leží a ochotně toleruje, že si ten zelenej trumbera občas zkrátí cestu přes ní (angel) já je nemít, musím si je vymyslet 🙂\nBrozinko vítej, vítej, vítej (h) a napši, nejen, kde v Americe bydlíš, ale hlavně prosím o svých kočičkách.\nBrozinko, taky Tě moc vítám. A tvé plyšáky taky… vlastně zejména (inlove)\nVítej na Zvířetníku Brozinko a piš, piš, piš!\nDneska tu ráno bylo milo a veselo (f) (nod) s vyprávěním Dede (inlove) a pak zas moc smutno nad Li (u) a Jirkou (u) , kteří odešli za Duhový most, a teď zase s otevřenou náručí vítáme Brozinku (inlove) – tohle je život a tohle je Zvířetník, se kterým je žal poloviční a radost dvojnásobná. (h)\nVitej, Brozinko, koukla jsem pred nejakou chvili na tvoje povidani o zachranene mysi a usmivala jsem se. A jak rikas, taky mam rada tuhle rocni dobu. U nas letos stromy primo zari – dogwoods jsou tmave cervene, Bradford pears jasne cervene, javory zlute a cervene podle druhu, gingko stromy ohnive zlute, veverky se cpou spadanyma pecan orechama. Barvy podzimu jsou krasne, a i ten vzduch jinak voni.\nAlex te urcite zasveti do kouzel jak davat fotky na internet. naucila jsem se to i ja a to jsem tady za rezidencniho disgrafickeho noumu. 🙂\nHanko, co bejvalej zub?\nZano, co bejvalej zub?\nMůj bejvalka už je docela dobrej, už jen hústu musím rozhejbat 😛\nOtekla jsem v noci ze ctvrtku na patek a zacala se tvorit velika modrina od dolni celisti ke krku. Stava se z ni duha. Ale neboli to, resp. neboli misto byvaleho zubu, ale spis ten otok na ksichte. Ted jen aby se ten spici zub moudrosti vystaveny kratce svetlu sveta nezblbnul.\nHm, no jo – to asi nějak patří k věci (doh) . Hlavně že nebolí to místo po vytrženým zubu, ten moudrák by to měl přežít…. Leduješ? Nemáš něco na vstřebávání modřin (znám gel Hirudoid, ale netuším, jestli se prodává u vás). (y)\nNazdar Brozinko, to je dobře, žes vykoukla zpoza buku. Tak teď piš a piš (f) (wave)\nVítej, Brozinko. A nestyď se a piš (sun) .\nUž je jim dobře, jsou spolu a nic už je nebolí. Tak proč sakra brečím? (rose2) (rose2)\nKapou mi slzy furt – proč byl osud tak krutý?\nV týdnu jsem fotila zasmušilý lednický park – myslím, že to bylo úterý, sluníčko nesvítilo a park byl téměř liduprázdný – kromě nás tří (já, Jenda, Toya) tam ještě byla babička s dvojčátky – krmily kachny.\nMy jsme dneska byli ve Stromovce: http://1234zana.rajce.idnes.cz/do_Stromovky_13_11/\nZano, krásné fotky tyto i ty předšlé- asi bych chtěla být v Bohnicích, ale u nás vozí do Kosmonos nebo do Paky.\nKrásný fotky, až mě chytá touha pořídit foťák a naučit se s ním fotit něco jinýho než mozolnatý palce.\nTa touha byla ještě dneska ráno přiživená sojkou – hele, uprostřed města! – která se mi přišla krmit semínkama z kytek na balkoně. Lítají mi sem na ně kde jací ptáci, ale sojku jsem tu ještě neměla.\nS těma sojkama je to zvláštní. Léta jsem je znala jen v lese (kde na nás chraplavě řvaly nějaký sprosťárny z korun stromů). Pak jsem viděla první v Praze, to jsem stála s pusou dokořán. A teď už je to skoro běžnej pták. Dneska prvně jsem ale od ní byla necelý dva metry (sojka na zemi) – sice odletěla, ale spíš tak jako abych si nemyslela 😛\nJe to krásnej pták 🙂\nkdyž jich máš na zahradě v borovici ráno před budíčkem tak deset a hádají a perou s podobným hejnem strak… tak si přeju jeden průlet kamaráda krahujce – sice je neloví (jsou na něj moc velká kořist) , ale stejně řvouni raději zmizí někam jinam…\nSojek máme dost a dost (nod)\nAch boze, oba. Aspon ani jeden nevedel, ze ten druhy umrel. Lidosku, uz mas klid a ta velka starost uz neboli.\nGod saw you getting tired, a cure was not to be. He put his arms around you & whispered „come with me.’’\nDala jsem na Lídinu stránku – http://lajdn.unas.cz/ – kratičké rozloučení. Víc nějak nemůžu…\nPřečtěte si na její památku jednu její starší povídku: http://lajdn.unas.cz/ruzne/jelen.htm\ni ve smutném dni vyšel Betí týdeníček…\nna těch pohyblivých fotkách je vidět spousta pořezaných stříbrných a pichlavých smrků. Ty byly vysázeny plošně v Jizerkách v osmdesátých a devadesátých letech a nyní je jako nepůvodní dřeviny z celých hor dávají pryč. Na jednu stranu je chápu – dneska už rostou v horách i původní smrčky (ty cizokrajní krasavci byly odolnější vůči spadu) a vysazují se i místní listnáče… ale na druhou stranu je to smutný pohled na tisíce a tisíce krásných mladých zdravých stromů… Chodíme po horách hodně a celé hory pláčou voňavou smůlou\nAch jo….škoda stromů pro pocit správnosti…\nKdyž naši měli chalupu u Liberce, tak jsme tam měli blízko takovej hájek ze stříbrnejch smrků. Vysokánskejch, starejch…\nNevím proč, ale při podobných zprávách se mnou cloumá vztek! :@ Zničit krásné zdravé stromy jen proto, že nějaký poblblík někde od stolu rozhodne, že tam vlastně nesmí být, protože jsou nepůvodní! V Krkonoších zase prý chtějí takhle zlikvidovat kosodřevinu, za jejíž poškození ještě nedávno hrozily obrovské pokuty. Ach jo!\nNedokázala bych si obhájit pocitem správnosti zbytečné kácení zdravých stromů. Ty stromy tam rostly a ničemu neškodily. Proč prostě nemohou vysazovat ty správné stromy všude tam, kde je na ně teď místo? A tyhle pokácet až někdy za dlouho, až přijde jejich čas – jako normální hospodáři.\nNádherné fotky milá Xerxová, Betíček mám moc ráda a oceňuju jeho pravidelný výskyt 🙂\nDede, podepisuji se pod Tvůj názor!!! Nechápu takovou obhajobu zbytečné likvidace zdravých stromů (envy) .\nDíky, Xerxová milá. Na Betíček je spolehnutí 🙂 . Hmm, s těmi smrky – viz Dede.\nJirka zemřel ve středu doma a Li v pátek v nemocnici, o smrti Jirky se naštěstí nedozvěděla. (u)\nA Tojefuk už postavil na nebeský kafe …… (rain)\nA u stolku s kouřícím kafem spolu s nimi sedí i Kardiak a okolo mávají ocasy Dráček, Nastěnka, Boominka a i Ajvík. (u) (u) (rose2) (u) (u)\nNechce se mi tomu věřit. (u) Takoví báječní lidičkové… Ale i tak se vtírá myšlenka, že když už to muselo být, tak takhle se to stalo správně. Ani jeden neprožil zoufalství ze ztráty milované bytosti a teď jsou někde zase spolu. Přejme jim, ať je jim tam za Duhou napořád dobře (h)\n(u) (u) (rose2) (rose2)\n(rose2) (u) (rose2)\nAni na chvilku nechtěli být jeden bez druhého …\nJe to hrozná zpráva, ale obávám se, že jsem to tušila, i když rozhodně jsem si to nebyla ochotná připustit! (u)\nCo jsou proti tomuto společně prožitému utrpení dvou tak těžce zkoušených lidí jiné světské problémy? Nic! (rose2)\nJe mi z toho strašně smutno. ;(\nTeď mi přišla zpráva z Lídina mobilu:\n„Musím Vám s politováním oznámit, že Liduška včera zemřela.“\nVolala jsem – mluvila jsem s Jirkovou dcerou. Jirka prý zemřel doma, ještě dřív. Bude prý jen rozptyl, na Olšanském hřbitově, ještě neví kdy, dá mi vědět.\nOd roku 2001 mi byla sestrou…\nAch bože… myslím, že to čekali ;( Pokoj jejich duším (u)\nJežíšikriste !!!! (u)\nBože, nech im svetlo večné svieti. Oni nás počkajú. (u)\nMilá Jarko a milá Vave, udělaly jste maximum, díky za vše (h) .\nLi a Jirko, RIP, světlo svíčky vám hoří na cestu… (u) (u)\nProboha, tak to je strašně smutné, je mi to tak líto, já si vůbec nepřipouštěla, že by to mohlo dopadnout tak zle…..tak tentokrát palečky nepomohly. Budou hrozně chybět.\nOBA??? Je mi to strašlivě líto. Asi to tak mělo bohužel být. Byli spolu, odešli spolu, jsou spolu a s nimi Dráček, Nastěnka i Boominka. Asi to tak mělo být. Já nemám slov. (u) (u) (u) (u)\nVave a Jarko, udělaly jste pro Li tolik, že se to nedá ani popsat. Byly jste s ní celou dobu toho strašného trápení. Díky vám za všechno. (h) (h) (h)\nBože, zastavilo se mi srdce, nemohu tomu uvěřit. (u)\nLidunko (h) , pohlaď za mě Dráčka a Boominku, i Nastěnku a Ajvíka, určitě na Tebe a Jirku čekali všichni hned za Duhovým mostem. (rose2)\nLi, byla jsi z jiného světa, ale bylo něco, co nás poutalo. Měla jsem ráda to světlo v Tobě. Možná proto jsem teď musela napsat Muchomůrky bílé – při psaní jsem myslela nejvíc na Tebe. (h)\nVěděla jsem pro koho jsi to psala… udělalas pro ni strašně moc, pro naši smutnou elfku, víc se myslím opravdu nedalo (h) Myslím, že to oba věděli a proto tak strašně lpěli na tom, aby zůstali co nejdéle spolu. Jakmile se rozdělili, tak ten strašlivý únavný boj vzdali. Doufám, že jsou zase spolu, bez bolestí, v klidu a své lásce…\nteď jsem našla tu zprávu v mobilu taky. ;( (u)\nTaky jsem si to, Vavisku, u tech Muchomurek myslela. (u)\nMyslím, že většina z nás věděla, komu Muchomůrky bílé jsou věnovány.\nTušila jsem to, ale ne tak brzy. Pokoj za Duhou jim oběma (u) (rose2)\nTak už psí holčičky své milované pány nikdy neuvidí. To se tu najednou nebe všude zatáhlo. (rose1)\nTo je velice smutná zpráva, byl to těžký boj, pokoj jejich duším.\nJe mi to moc líto, uzdravovací sluníčko nepomohlo. (u)\nProboha. ;( Vůbec nedokážu vyjádřit, jak moc je mi to líto. Ale někde v zasutém koutku duše jsem měla myšlenku, že to tak může dopadnout, že s tím snad oba počítají. Ale nechtěla jsem si ji připustit. Už vám hoří svíčka, večer ji zapálím ještě u křížku.\nSvětlo věčné ať vám svítí.\nPokoj jejich duším (u) Neznala jsem je osobně, ale stejně mě to bolestně zasáhlo.\nTak nějak jsem tušila … ale to je něco úplně jinýho, než když se to pak stane.\nNemůžu se z toho vzpamatovat – Li a Jiří, navždy spolu (u)\nNeznala jsem ji, jenom jsem ji tady docela dlouho čítávala… ale stejně… ;( ;( ;( (rain)\nAť je ti dobře tam, kde jsi.\nUž mají oba klid, ale tak brzy? (u)\n(rose2) světlo věčné ať jim svítí a klid bez bolestí jejich dušičkám (rose2)\n(u) (rose2) (u) (rose2)\nto je bolavá zpráva u krásného rozhovoru s vuvuzelkou, Lídošek taky znala psí řeč, nevím jestli budu mít 13tku dál za svou šťastnou, kéž je jim země lehká a kéž je země za Duhovým mostem, kde se Lída s Jrkou sejdou s dráčkama a Jirka i s nějakou jen svojí kočkou, ach jo (rose1)\na ještě 3+10\nJe mi to líto (rose2) (u) (rose2) (u) (rose2)\nNakoukla jsem až teď, je mi to líto. R.I.P.\n…je mi to hrozně líto… Jirko a Lído… ať je vám tam spolu dobře, ať vás nic nebolí, ať se tam nahoře sejdete se všemi svými milovanými a někdy…někdy, mi bude obrovskou ctí… (h) (h) (h)\nTak smutná zpráva, sotva jsem dočetla ten úsměvný článek s Vuvuzelkou.\nV bolesti byli spolu a teď budou v klidu na věky. Vzpomínám a svíčička hoří.\n(rose2) (rose2) (rose2) (rose2) (rose2)\n(rose2) (u) ;(\nOdešli dva dobří lidé, ale v našich srdcích zůstanou … (u) (h) (h)\nBuď ráda, že nemáš strašlivého vlčáka. Život s ním je mnohem složitější a pošta nejistá.\nOT – Ještě se vrátím ke středečnímu dílu psí abecedy. Zrovna dneska se náš „idiot“ předvedl. Tentokrát sice po skončení honu (snad) nebudeme organizovat pátrací akci, ale pro změnu vlítla do nory, porvala se v ní s jezevcem a je slušně pokousaná.\nRija? Doufám, že to není moc zlé – jezevec je tvrdý soupeř (y) Myslíš, že potom trochu zmoudří?:)\nRija měla zase jednou víc štěstí než rozumu: rány jsou povrchové, hlavně hlava a krk, jednou ouško má „oholené“ a na zadní tlapku kulhá. Pár dní v klidu by mělo stačit. Že by zmoudřela, nehrozí. Když si vezmu, kolikrát se pokusila převzít vedení smečky (naštěstí jí Kimina s Anežkou neberou moc vážně) a jak se kdysi vrhla na dodýchávající prase (zase štěstí, že už bylo opravdu v posledním tažení a nemělo dostatek sil jí ztrestat), tak si myslím, že se příště zase do všeho vrhne po hlavě.\nNáš strašlivý vlčák v. v. dneska bude nadávat myslivcům jdoucím z hospody. Mám obavy, aby to nebylo naposledy.\nJéé, Berrinka- ano, s tou rozchechtanou hubou a visícím uchem je typická strašlivá vlčanda 🙂 Mazlivé fenky jsou stejě nejlepší, my to víme moc dobře (chuckle) A nad těma ostružinama jsem začala šíleně slinit, že by se za to ani pes nemusel stydět. 😛\nU žabek svítí sluníčko, slíbila jsem Borůvce odpoledne dlouhou procházku. (sun)\nMilá Matyldo, ostružin tu jsou hektary… jsou jich plné živé ploty, jsou sladké, velké a nemusíš se k nim shýbat 😀 A jsou k dispozici od srpna do konce října; loni, když nemrzlo, jsem jedla ostružiny i v listopadu… (ale zase nebyl zdaleka tak krásně barevný podzim 🙂 )\nMimochodem, včera, když jsme kupovali bojleru nové vnitřnosti, se tam zpod pultu zvedl obrovský černý labrador a nonšalantně se předníma opřel o přepážku vedle pultu. Začala jsem ho drbat, pesan se ke mně snažil vinout a jemně mi okusoval zápěstí. A já jsem na něj vrkala: „Ale kdo mi to hlodá ruku?“ sledováno vše poněkud strnulým pohledem paní prodavačky. Když jsem zvedla oči a řekla, že ze mě asi cítí fenu, prodavačce se očividně ulevilo a řekla: „Jo, vy se ho nebojíte… on je velkej… tak teď už jste jeho člověk.“ 🙂 Byl ho kusanec, ale byl děsně milej 🙂\nVuvuzelka roztomilá, střapatá, s čertovskými ohníčky v očích (inlove) . Milá Dede, je čím dál tím jasnější, že Berrinka byla CD pečlivě vybraná, vám všem přesně na míru. Chi, včetně srandovního ušiska. Jj, řeči a myšlenky plynou a CD je bdělá a má smysl pro humor (rofl) . Strašlivý mazel je ten nejlepší dárek, jaký jste si mohli přát (h) . Fotky jsou senzační! Jak zvířecí, tak mlžné a mrazivé a slunečné… Jen frekvence hlášení kdyby byla častější 😛 .\nMilá Louk, děkuju moc za komentář tady i k fotkám (inlove) Jo a o tom, že CD má smysl pro humor a ví všechno nejlíp víš taky svoje, co? Pedrouš by mohl vyprávět – si myslím 😀\nSim áno, už si vůbec netroufám o nějakém psím žvížeti pomyslet, že je vošklivý, abych ho za odměnu nevyfasovala (rofl) .\nA buldočkovi špitám do ouška, že je nejmilejší blbeček na celým světě širým (h)\nDede, tohle fotoalbum se ti celé náramně povedlo (y) 🙂 .\nDěkuju. To je výběr z nějakých osmi alb… mám desítky fotek podzimu, námrazy a černých šmouh 😛\nFotky jsou vážně vyvedený (y)\nAd Dede: „Chápete, proč ještě stále nepoužívám povel aport?“\nOstatní: Máte taky ještě někdo rozbryndané kafe?\nBTW: Já ten povel raději ještě nikdy nepoužila 🙂\n(rofl) Děkuju, milá Jarko – CD věděla, že strkat mě do ruky ostřejšího psa schopného služebního výcviku je naprosté plýtvání oněmi schopnostmi, takže mám srandovní strašidýlko. No jo, svůj k svému (chuckle)\nKrásné slunečné ráno z Brněnska! Nejenom podle slov, ale i podle fotek – PSÍ RÁJ!\nDede, máš v Berrynce obrovskou kamarádku a oporu. Kazan je miláček, že ji takhle přijal a ona mu za to spestřuje jeho kloubně bolavý život. On, jak je vidět, si proti energickým, hyperaktivním činnostem své malé spolupsice, dovede poradit 🙂 .\nNa různé nedostatky v „technických údajích“ nehleď. Je vidět, že jsi rozumný psí člověk a máš radost z jejího zdraví a hlavně zdravého ducha.\nFotky jsou naprosto úžasné, nevím, zda se mi líbí víc ta mlžná rána, nebo jasné večery. A PROSÍM MÁM DOTAZ! Ten zelený strom s červenými bobulkami je cesmína? Číslo fotky 6149.Jestli ano, tak to se picnu. Já se ji snažím pěstovat čtvrtý rok a je stále ve velikosti krtince ;( ]:) .\nAno prosím! 🙂 A to není největší – u jednoho domu na návsi (no dobrá, vedle greenu 🙂 ) je ještě větší! Prostě strom. Koukala jsem jak z jara a fotila… Normální divoké ale spíš vypadají jako keře, i když je fakt, že většinou jsou i taky vyšší než já 😀\nJo, já to tušila, že to naše podnebí JM jí moc nesvědčí a to ji mám ve stínu vysokánské borovice. Je zasázená v substrátu pro rododendrony a azalky, v polostínu již zmíněné borovice, zálivku vydatnou, hnojííííím, PROSÍM, KDO MÁ JEŠTĚ NĚJAKOU RADU, CO PRO JEJÍ BLAHO UDĚLAT?? (f)\nA ještě k těm psím fotkám. Fascinuje mne to obrovské bezproblémové společenství psů. Je vidět, že Angličané svým svěřencům OPRAVDU rozumí a dokáží vycházet se všemi veeeelmi dobře (y) .\nTak nevím, a jak často na tu cesmínu pršíš??? 😛\nHmm… http://www.garten.cz/a/cz/4808-ilex-cesmina/ ?\nJinak to, co píše Dede, mi připomíná ten vtip s tím Američanem, co obdivuje u toho lorda trávník. Prý, jak to děláte, lorde, že máte tak krásný trávník? – Inu, často ho kropíme, válcujeme, sekáme, hnojíme… – Hm, to my také… – A děláte to taky už tři sta let?\nZhruba před pětadvaceti lety dostali tcháni cesmínku v květináči přímo z Anglie. Byla ve skalce – maličká, přírůstek tak dva listy za rok. Ale navzdory předpovědím znalců nevymrzla… Po asi deseti letech vyrostla v hezký malý keřík. Začali jsme přistavovat a musela ustoupit – přesadili jsme ji k plotu – už nemá proti mrazu chráněné místo. Přesto se rozhodla, že tam se jí líbí a roste a roste a to ji už i stříháme. Kvete i plodí (jen kuličky má žluté a ne červené), už mě přerostla. Všechny sousedka si před Vánoci „kradou“ větvičky – ale pichlavec je to děsivý, už několikrát jsem Betě tahala suché pichlavé listy z tlapek. A to ji při hlídání u plotu obíhá véééélikým obloukem\nKontrolovala jsem je dneska v lese a ty keře nejsou jen vyšší než já – obvykle jsou vyšší dvakrát až třikrát 😀 A po životě mezi cesmínami bych ji na zahradu opravdu nechtěla, píchá strašně, trhá bundy a uschlé listy jsou ještě horší než ty živé, brr. Je na ni hezký pohled – ale jen ten pohled! 😛\nnám se moc líbí. A ještě víc se mi líbí hlodáš… (rofl) Nelhezčí byl v Bretani na útesech – nizoučký (jako vřes), krásně zelený se spoustou žlutých květů. Byl hezčí, než velké proschlé starší keře. Ale přesto bych chtěla maličký hlodášek na zahrádku k plotu. Možná, že až vám skončí karanténa a budete moci vyrazit do Čech, tak budu prosit a prosit o jeden malý odkopek té pichlavé, i v zimě kvetoucí rostlinky.\nJo, ten strom je cesmína.\nDede, krásný fotky. Hlavně ty mlhavý. (Bezostyšně opisuju z předchozího příspěvku, vidíš.) Mám ještě bezostyšnější prosbu: hledám nějaký základ pro letošní péefko. Sama foťák nevlastním. Mohla bych ukrást tvoji cesmínu?\nKlidně si ji ukradni – tady je jí dost! 😀\nTak díkec! ]:)\nVenku je nadherne, takove ty podzimni chladne, ale slunecne dni, kterych je uz touto dobou malo. Listi vsechno opadalo a sem tam jsou jeste videt jablicka na holych stromech. Srnky se vsechny schovaly – protoze nastala doba honby. Ach jo…\nJa se na tu melancholickou krasu koukam pouze z okna a tesim se, az zase budu\nmoci jit na proxhazku a bez holi.\nNa balkon jsem povesila ptackum zobani, ale nejvetsi radost z toho maji\nveverky. To jsou moji akrobati. Rada, bych pridala fotky, snad priste.\nMoji kocourci Kaja, a Joura , Kuba a kocicka Eli se opet vyznamenali.\nNejak? se mi do domu pod kreslo – kde prave sedela moje kamaradka – zatoulala mala\nmyska. Kdyz navsteva odesla, kocourci Kaja a Joura se snazili pacickama pod\nkreslo. Ja ovsem myslela, ze hledaji jejich mysku/hracku. Kdyz sem kreslo\nnadzvedla ! zacal blazinec. Kajovi se podarilo tu chudinku chytit za\nocasek a ta zacala tak narikat, ze me to zlomilo srdce. Tak jsem ji gpomohla\n[s pomoci krabice] „uniknout“ do garaze…..Chapes, mit v dome 4 kocky a mys\nje skutecne neskutecne. Slibila jsem me kocici rodince, ze jestli se to\nstane jeste jednou budou mit vsichni „vyhazov“ !!\nAlex, dekuji za pozvani do Zviretniku .\nRada bych pridala par fotek – jak na to?\nZdravim a preji krasny weekend !\nBrozinko, vítej a napiš víc 🙂 A fotka veverky by byla skvělá (heidy)\nBrozinko, zdravím a vítám!\n(f) (heidy) (f)\nMilá Brozinko – vítej. Určitě sem piš často – a hlavně představ svoje čtyřnožce – třebas v Portrétu. Fotky sem dostaneš nejlíp tak, že je dáš třebas na Rajče (to tady vede, ale jsou i jiné prohlížeče) a sem pak dáš odkaz na jednotlivá alba.\nNo konečně (inlove) , už jsem si myslela, že se z ní stává bájná bytost (chuckle) .\nNestává a je moc hezká (dog) . Ale fotky stihnu až později, jsem svižník, nestíhám, nestačím….\nAle já se vrátím a podívám 🙂\nBerrynka i Kazan jsou fakt pěkní. Sama nejsem psí, tak berte moji radu shovívavě – nějaký psí Colafit by nepomohl? Berrynce na uši a Kazanovi možná trošku na klouby… Střapatá Berrynčina hlava by mě neustále nutila ji mazlit. Jo a ty ostružiny… já je v Anglii zažila a byl to pomalu největší můj zážitek – obrovité, šťavnaté, slaďoučké, prostě přírodní úkaz.\nMilá Liko, máš pravdu, byť nejsi psí (inlove) Berry bere s Kazanem jeho sirup na klouby (Aptoflex) vlastně odmala, takže touto cestou už jdeme 🙂\nJůůůů, konečně! (y) Je to skoro jako nedělní povídání – hlas Dede (inlove) si hravě domyslím, humor v jejím hlase je nezapomenutelný. 🙂\nVuvu je báječná, milá Dede. (h) Vzít si strašlivou vlčáčí holčičku byl fantastický nápad a výběr se Ti skvěle povedl. (dog) (clap) (h) A to plandavé ucho? Inu, to už tak nějak patří k rošťáckým jiskřičkám v očích. V Tvých i Vuvuzelčiných. (chuckle)\nBohužel fotky si musím nechat napak – mám tady Tádu.\nKrásné vyznání (inlove) Berrýška se povedla (ucho sem ucho tam máš víš za co ?! Za to, že pro tebe pes s plácavejma ušima není pes (rofl) ) a bude z ní krásná ovčanda.\nJsem ráda, že je tuleň – prostě správná psí holčička, co si páníky umí omotat kolem tlapky (wave)\nHelemese, kdopa to asi je? (rofl)\nAhoj anonymní Xerxová! Však já vím – to bylo zpečetěno někde nahoře ve chvíli, kdy jsem veřejně napsala, že mám slabost pro vztyčené vlčí uši (rofl) Tak mám strašidýlko, no! 😛\nno jo no – včera večer přestal noutbůček opravovat semestrálky a vytvrdnul… No a po restartu jsem se nějak zapomněla přihlásit (chuckle)\nRáno jsme byli golfit a bylo úplně úžasné počasí. Jasně modré nebe s bílými obláčky, pak sytě oranžové mráčky ozářené nízkým slůněm a k tomu rychle letící tmavé mraky, které byly nejníž a tudíž střídavě krajinu zatemňovaly a rozsvěcovaly… Foukal teplý vítr, na nebi se honily vrány, koníci běželi ze stájí na pastvu a zdravili se s těmi „venkovními“ , les je úžasně barevný … prostě krásný začátek víkendu.\nKdyž jsme se blížili k Liberci, slůňo zalezlo a nad Jizerkami bylo úplně černo… A ani teď tady slůňo nesvítí, ale je teplo. Snad zítra bude i tady babí léto (trošku nezvyklé v půlce listopadu)\nTak Vuvuzelka je mazlinkací, vida. A myslím, že plandavý ouško jí jen přidává na půvabu. (inlove) Jenom marně na fotkách hledám nějakou malou rasu, tady je každej druhej pejsek prťavec – vám tam na schůze choděj´samí obříci.\nMáš pravdu, těch malých je na vesnici mnohem míň a navíc s nimi jejich lidé nechodí tak často do lesa a na louky – vystačí si upravenými plochami ve vesnici (obvykle). Taky často nemám foťák. Nebo je tma. Nebo fotím mobilem (jako včera) a nemůžu dostat fotky ven! (jako dnes 🙂 )\nNo je to jasný, chtělo by to kočku! To bys přece nemohla Berrynce udělat, abys jí zatajila existenci koček! Díra v psím vzdělání! No a při těch možnostech ve staré dobré Anglii…. 😉\nJá jí kočky netajím, jen je nevyhledávám 😀 Ony jsou totiž strašlivé, to nevíš? (chuckle)\nUz jsem si rikala, Dede, ze o Vuvuzelce nebylo nejakou dobu slyset. A jake prekvapeni – je z ni docela velka holka. Vsak ony ty oromne tlapicky to napovidaly. Myslim, ze vam jeste vyroste.A fotky zamlzne Anglie jsou – no, takove anglicke jako z predstav.\nTak jsem právě přišla vypnout na noc počítač s tím, že asi víkendové vydání něco Dede překazilo. No ale jen tak „pro jistotu“ jsem se ještě jednou jukla…..a ona BERINKA A KAZAN (h) (h) (h) Bohužel ale už nemám čas tady posedět, tak jsem jen děsným fofrem profrčela album fotek (ani na jednotlivé neklikla), protože ta zvědavost byla příliš silná. Pokochám se jimi zítra, stejně jako přečtu článek. Ale že vám ta Berry vyrostlááááá 🙂 A jaká je to hezká slečinka (h)


Karting - extrémní sport, který je stále více populární mezi mladými lidmi, a nejen to. Jedná se o závod na kartách, prostě úchvatné. Pokud někdo ví, že jsou malé závodní auto, které jsou schopné dosáhnout velké rychlosti. Například, jak je SuperMap. Je možné jezdit rychlostí 260 km / h.\na sportu a zábavy\nOpakovaně jsme psali o kart v různých městech Ruska. Historie sportů, zda je známo všem. To bylo vynalezeno pilotů ve Spojených státech, docela náhodou. Oni nevěděli, že v naší době se stane populární, ne jen jako zábavu, ale také extrémní sport. Dnes, téměř každé město má alespoň jeden profesionálně upravené karting centrum. Kapitál naší vlasti - Moskva - jednoduše nemůže být výjimkou.\nUvádí se, že Moskva není jeden takový centrum. Dnes řekneme o Forza motokárách. První z jeho vzhledu.\nObjev kart na Volgogradki\nForza karting byl otevřen v létě roku 2010 v Moskvě za rok. Šestina července se konala prezentace. Tento objev znamená, že to bylo docela velké. Kromě novinářů shromáždili obrovské množství lidí, kteří nejsou lhostejní k této extrémní sport. Otvor byl úspěšný. Byla to slavnostní koktejl party, povídání návštěvníků a, samozřejmě, první ročník soutěže, která se konala na počest otevření. Jsou to štěstí, aby se část 33 nadšení pro tento sport. Mezi nimi si vybral semifinalisté a absolutní vítěz.\nmálo o společnosti\nStojí za zmínku, že motokárová na Volgogradské prospektu - není první centrum postavené v Moskvě. Před ním bylo už dva projekty společnosti. S ohledem na tuto skutečnost, je zřejmé, že zkušenosti společnosti je poměrně velká ve vývoji motokárách. Nová karting centrum Volgogradki vzít v úvahu všechny nuance a chybám při stavbě prvních dvou sadách.\nA co přišel na to? Auta, tratě, vybavení, zařízení - to vše nyní budeme popisovat.\nNa mapách, track and gear\nVelkou výhodou klub - kart trať. Jedná se o největší válcovací trati v Rusku a je pod střechou. Velmi zajímavé je, cesta neobsahuje žádné sloupce, což je trať velmi praktické a zajímavé. Jeho délka cca 600 metrů. Výborná osvětlení dělá sportovní bezpečnější a zajímavější. Bezpečnost dálnice bylo věnováno mnoho pozornosti. Například šířka v nejnebezpečnějších oblastech asi 12 metrů. Existují speciální ochrany, které neumožňují jezdcům létat mimo trasu. Jsou vyrobeny ze speciálního plastu. Takový materiál je bezpečný pro použití na motokárách. Navíc, komplex je také skutečnost, že řidič po závodě může dostat své ruce na základě výsledků našeho příjezdu. Navíc se zdá, a čas příjezdu každého kruhu. Riding se provádí na moderních mapách, vlastnictví dánské společnosti. Je největším výrobcem motokárách v Evropě.\nRychlost, ovladatelnost a spolehlivost - to jsou hlavní rysy mini vozů v motokárách. Mnoho lidí se ptá: „A co je zařízení“ To je postarat se za to nestojí. V motokárách středu má vše potřebné pro bezpečnou jízdu. Kromě vynikající zařízení, moderní a vzrušující motokárové dráhy, motokárové „Forza“ má spoustu plusy. Co? Nyní se budeme říkat o nich.\nKarting na Volgogradské prospektu - je nejen aktivní sport, ale také velkou příležitost k relaxaci. V něm se kromě dostihů, můžete si zahrát laser game, restauraci a bar. V druhém případě existují obrovské panoramatická okna, které nabízejí výhled na trať.\nKromě závodů v reálném čase, mají velkou možnost sledovat sportovní přenosy na velké obrazovce. Šance na polechtat nervy je k dispozici nejen pro dospělé.\nDětské School v motokárách centra\nKaždý si může přinést ve sportu své dítě. Vybavení, stroje, zařízení pro děti oddělit. Například, tam jsou i speciální dětské karty. Pokud vaše dítě má rád jiný druh závodu, není problém se může projevit v této věci. A pak hobby nebo skutečný sport.\nV motokárách na Volgogradské prospektu je i speciální dětská škola, kde se děti učí taktiku jízdy, rychlost, předjíždění a další. Poté, co se může zúčastnit soutěže. All docela jako dospělí. Kromě závodění na kartách, klub má možnost zahrát si s malými autíčky na ovládáním. Oni také zajistit celou řadu mini-soutěží. Docela zajímavé sledovat.\n, jak strávit dovolenou zábavu\nTyto motokáry na Volgogradské prospektu, můžete nejen zapojit do aktivního sportu a odpočinku, ale také strávit dovolenou tam. Ať už je to narozeniny, firemní večírek nebo jakékoliv jiné oslavy, a to i pro děti. Především v motokárách centru často slevy. Jedním takovým příkladem je sleva pro studenty. Přečtěte si více o tom najdete na oficiálních internetových stránkách. Co dělat v případě, že jste nikdy nebyl v motokárách, ale chci tam jít?! Za prvé, je třeba zaznamenat. To musí být provedeno v asi jeden den. Bude muset informovat datum doručení, počet osob, počet příjezdů a ponechat své telefonní číslo. To vše je nutné zajistit, aby při příjezdu neměl žádné problémy. Můžete zavolat na telefonní číslo, které je také uveden na oficiálních internetových stránkách. Zde můžete najít e-mailovou adresu a psát, je-li jakékoli dotazy.\nPokud jde o cenách\nKaždý ví, že pro potěšení budete muset zaplatit. Pokud se rozhodnete jet na mapě, je to opravdu stojí za to. Mluvme trochu o cenách. Potěšení znamená, že není levná. Budete muset platit za zařízení, závodní auto, stejně jako určitý počet závodů. Například pouze jedna mapa k pronájmu na průměrnou cenou od 500 do 1000 rublů, v závislosti na typu stroje. Dětské karty a závody jsou obvykle mnohem levnější.\nNa závěr je třeba říci, že tam, kde je „Forza“ (karting):\nMoskva, Volgograd Prospekt 32, k. 4. Byla umístěna kart komplex s jedním z největších běží v Rusku. Místo známé sportovní centrum je docela pohodlné a obvykle nedochází k žádným problémům se tam jezdí. V kart má vlastní parkoviště, stejně jako hotel nabízí bezplatné Wi-Fi připojení k internetu. Vše, co potřebujete k odpočinku.\nNejlepší místo pro rekreaci a sport\nRychlost, drive, adrenalin - tyto a mnohé další emoce vám v Forza motokárách. Pokud jste dobrodružnější, neměli byste divit. Jediné, co musíte udělat, je zvednout a přijít na motokárách centra a do role jezdce.\nJen nezapomeňte, že nikdo nemůže zaručit, že nebudete chtít jinou. Karting Club zajišťuje pouze bezpečnost a živé emoce.\nCo je karting? Karting: Základní pravidla\n"Arbat-Fitness" Rostov na Donu: přehled, rysy, trenér, kontakty a recenze


Mr. vs Mrs. - Trololol.cz\nMr. vs Mrs. David Marák\nSrandovní obrázky › Mr. vs Mrs.\n<<>> 5337 zobrazení\nMalování versus Photoshop\nVěčné souboje obvykle mají dva vyrovnané soupeře - ostatně právě proto jsou věčné. Občas se vyskytne nějaká výjimka, kdy jeden ze soupeřů převálcuje tohoto druhého rozdílem třídy, ale stejně je lidé budou zase stavět vedle sebe, právě proto, aby byl vidět ten rozdíl. Ve světě počítačové grafiky se jedná o porování Windows Malování a Photoshopu. Pokud jste předchozích 20 let nestrávili v jeskyni, určitě tušíte, jak tohle musí dopadnout. A taky že dopadlo...\ngadgety hrnky web: Trololol.cz\nrubrikace: Srandovní obrázky (Porovnání) čekání na metro


Šatní skříně hloubka 95 cm - MAXIVA\nDomů / Nábytek / Šatní skříně a komody / Šatní skříně / Šatní skříně hloubka 95 cm\nŠatní skříně hloubka 95 cm\nVerte si šatní skříně různých provedení hloubky 95 cm pro ložnici nebo obývací pokoj nebo dětský pokoj. Skříně mají prostor s tyčí pro zavěšení oděvů na ramínkách. V nabídce naleznete šatní skříně s otevíracími dveřmi nebo s posuvnými dveřmi. Případně jsou možné dveře i se zrcadly. Na výběr je vždy několik oblíbených dekorů dub sonoma, wenge, bílá a další.


Na rizikových úsecích v Ústí jsou stovky nehod - Ústecký deník\nNa rizikových úsecích v Ústí jsou stovky nehod\nÚstí nad Labem -Stovky dopravních nehod se stanou každoročně v Ústí v několika rizikových úsecích. Řidiči by si proto na tyto úseky měli dát zvýšený pozor, varuje Karol Kočárek, vedoucí dopravní policie v Ústí nad Labem.\nDopravní nehoda na frekventovaném úseku v údolí LabeFoto: DENÍK/František Roček\nNejvětší past na řidiče čeká na komunikaci I/30 podél Labe směrem z Vaňova po nábřeží přes semaforovou křižovatku Na Předmostí. Zde došlo v roce 2005 celkem k 93 nehodám, zemřel jeden člověk, stejně tak i v roce 2006, kdy došlo k 88 nehodám. Loni zde počet nehod klesl na 75.\n„Nejhorší problém je s odbočováním vlevo a jízda v jízdních pruzích a nedodržení vzdálenosti mezi vozidly, letos je situace podobná,“ uvedl Kočárek.\nCelá komunikace I/30 od Dolních Zálezel až po benzinovou čerpací stanici v Chlumci je doslova mucholapkou na dopravní nehody. V roce 2006 v tomto dlouhém úseku přes celé město došlo za 1. pololetí ke 192 nehodám, loni za stejné období bylo 174 nehod. Letos v prvním pololetí bylo již 158 nehod.\nDalší pastí je úsek, kterým řidič jede od labského nábřeží podél Větruše k velkoobchodu Makro.\n„Jezdím zde několikrát týdně. Dokud nebude zprovozněna dálnice D8, bude na této silnici velmi hustý provoz a nebezpečí nehody se nesníží,“ uvedla Lenka Hegrová, která jezdí pravidelně trasu od labského nábřeží přes Makro do Trmic.\nV kritickém úseku pod Větruší a v nejbližším okolí došlo loni k 94 dopravním nehodám. Křižovatka Pražské a Střelecké ulice se semaforovou křižovatkou u železničního mostu pod Větruší v roce 2007 byla svědkem 21 nehod, z toho v prvním pololetí 2007 došlo ke 12 nehodám a letos již k 13 případům.\nNaprostým nehodovým rekordmanem je kilometrový úsek mezi podjezdem železniční tratí pod Větruší ke křižovatce se semafory u Mariánské skály (silnice I/62), kde došlo loni celkem k 94 nehodám. Nejvíce nehod (43 případů) se zde událo mezi 11. a 18. hodinou.\nDalším nebezpečným nehodovým úsekem ve středu města je úsek od výjezdu z garážového domu pod Mariánskou skalou přes křižovatku v Důlcích. Zde loni došlo k 30 nehodám.\nSměrem na Děčín podél Labe je zdánlivě bezproblémová komunikace. Je široká, přehledná a přesto zde dochází ke značnému mačkání plechů.\nNa křižovatce ulice Přístavní u prodejny aut Mercedes Benz na nábřeží u odbočky trolejbusové dopravy MHD do Krásného Března bylo loni evidováno 40 dopravních nehod. Naštěstí se jednalo o lehké nehody, při kterých byla evidována jen tři lehká zranění.\nDalších 22 nehod se stalo loni v úseku od prodejny vozů Mercedes k vlakovému přejezdu do labského přístavu. Přehledný rovný úsek s mírnými zatáčkami láká k rychlé jízdě.


Trade.cz > Domácí zařízení a doplňky > Ložní prádlo\nJsme výrobci prostěradel. Na našem strojovém vybavení vyrábíme vypínací froté prostěradla a jersey prostěradla v 30 barevných odstínech a ve veškerých rozměrech.\nPrezentace firmy: Veratex cz s.r.o.\nVyrábíme a nabízíme kvalitní Ložní povlečení a prostěradla. Ložní povlečení je určeno jak pro domov tak i pro ubytovací zařízení.\nNaše společnost vyrábí matrace na míru. Dodáváme jak obchodům, tak koncovým zakazníkům. Hlavní předností naší firmy jsou kvalitní matrace na míru za příznivou cenu a také rychlost dodání. Naše matrace na míru uspokojí i toho nejnáročnějšího zákazníka.\nVyberte kraj Jihočeský Královehradecký\nNakládaný sýr\t Opěrné stěny\t Stropní panely\t LED žárovky\t LED osvětlení\t Domácí potřeby\t LED svítidla\t Svahové tvárnice


Pardubický asistent Marek: Musíme zvládnout sezonu a začít budovat - iDNES.cz\nPavel Marek na střídačce Pardubic. | foto: MAFRA\nDušan Salfický, současný šéf pardubických hokejistů, si Pavla Marka po svém návratu přibral k ruce jako zkušeného funkcionáře a úspěšného trenéra. A také člověka, kterému není jedno, kam se Dynamo letos řítí.\nMarek na východě Čech hokejově vyrostl; s někdejší Teslou tu na konci osmdesátých let získal dva tituly jako hráč a Pardubice se mu vryly hluboko pod kůži. Což nezměnilo ani jeho dlouhé angažmá v Třinci, kde působil jako kouč a manažer téměř patnáct let od sezony 2002-2003.\n„Všichni musejí vynaložit veškeré úsilí, aby se záchrana podařila. Současná situace mi leží na srdci. Jsem tu od toho, abych svým dílem pomohl. Společně si přejeme jediné: zvládnout sezonu a začít budovat,“ uvedl Marek pro web Dynama.\nBývalý vynikající obránce nyní patří do trenérského triumvirátu Pardubic s hlavním koučem Milošem Holaněm a dalším asistentem Otakarem Janeckým, s nímž kdysi hrával v jednom veleúspěšném mužstvu. Na střídačce má rozhodně hráčům co předávat - vždyť jeho trenérskou praxi zdobí i zlatá medaile s třineckými Oceláři z roku 2011.\nPrvních cenných výsledků své práce však nyní 58letý Marek dosáhl už předtím v Pardubicích. V letech 2001 a 2002 s juniory ovládl extraligu.\n„Snažil jsem se jim vštěpovat, že pokud odevzdají lednímu hokeji všechno a obětují se mu, tak jim může přinést neskutečné zážitky, které nejdou popsat a koupit za žádné peníze,“ řekl Marek. „Co zažijete s hokejem, to je něco nepopsatelného. Já měl obrovské štěstí, že jsem tu mohl být se skvělými hráči a vyhrát s Teslou dva mistrovské tituly. To bylo opravdu něco neskutečného,“ doplnil Marek.\nTémata: Pavel Marek, Hokej - NHL, Dušan Salfický, Dynamo Pardubice, Pardubice, Pardubický kraj, Třinec\nBod s Třincem musíme brát jako výhru, shodují se pardubičtí hokejisté\nTolik přečíslení nemůžeme soupeři dovolit, říká pardubický Kacetl


Ester Ledecká šokovala lyžařský svět. 'Chtěla bych mít její talent,' říká legendární Vonnová | iROZHLAS - spolehlivé zprávy\nEster Ledecká v sobotu šokovala na olympijských hrách v Koreji vítězstvím v superobřím slalomu. Česká reprezentantka, která zatím zářila na snowboardu, vyhrála o jednu setinu sekundy před obhájkyní zlata ze Soči Rakušankou Annou Veithovou. Světové agentury to označily za jedno z největších překvapení historie olympijských her. Sázkové kanceláře na vítězství Ledecké vypisovaly kurz 100:1.\nPchjongčchang 14:01 17. února 2018 Sdílet na Facebooku Sdílet na Twitteru Sdílet na LinkedIn Tisknout Kopírovat url adresu Zkrácená adresa\nEster Ledecká sice je favoritkou her, ale ne v super-G | Zdroj: Reuters\n„To snad není možné! Když jsem projela cílem a viděla to, říkala jsem si, že to musí být nějaká chyba. Změní ten čas ještě? Nebo jsem minula branku?" líčila s úžasem Ledecká, která dlouho jen nevěřícně zírala na výsledkovou tabuli.\nExperti připomněli, že si pro triumf dojela na "second hand" lyžích, na nichž do loňska jezdila americká hvězda Mikaela Shiffrinová. Jelikož až dosud Ledecká nezajela velký výsledek, nedostávala od Atomicu ty nejlepší páry. To se teď určitě změní.\nDvaadvacetiletá závodnice se postarala o největší úspěch v historii českého sjezdového lyžování. Na olympijských hrách dosud získaly bronzové medaile Olga Charvátová-Křížová ve sjezdu v Sarajevu 1984 a Šárka Strachová ve slalomu ve Vancouveru 2010.\nDcera zpěváka a skladatele Janka Ledeckého předvedla se startovním číslem 26 famózní jízdu v době, kdy Veithová už přijímala gratulace k dalšímu triumfu, mimo jiné od předsedy Mezinárodního olympijského výboru Thomase Bacha.\nLedecká odsunula dvojnásobnou vítězku Světového poháru z nejvyššího stupně, přestože v superobřím slalomu dosud absolvovala jen devět závodů Světového poháru a jejím nejlepším výsledkem bylo 19. místo. Po jejím dojezdu se Veithová jen nevěřícně chytila za hlavu a zlomila se v pase. Televize NBC se omlouvala divákům, že už Rakušanku vyhlásila vítězkou.\nPo triumfu se Ledecká dvě hodiny dělila o pocity s novináři. Znovu dostávala otázky, jestli nezačne jezdit už jen na lyžích a snowboardu zanechá. „Nad tím takhle moc nepřemýšlím. Chtěla jsem se dostat na olympiádu v obou sportech, to se mi povedlo a tohle je obrovský bonus. Pokud všechno půjde, jak má, postavím se na start i na snowboardu," řekla vítězka. Finále její dosud nejúspěšnější disciplíny je na programu přesně za týden.\nOba sporty zatím zdárně kombinuje, i když dosud sbírala vítězství jen na prkně. A i to jí prý do super-G pomohlo. „Ze snowboardingu jsem si vzala sebevědomí i rychlost, nebojím se jí," řekla nečekaná vítězka.\nPřed ní se musela sklonit i jedna z nejlepších sjezdařek všech dob, Američanka Lindsey Vonnová. Jedna z favoritek závodu skončila až šestá a výkon české závodnice ocenila. „Ester je úžasná. Chtěla bych mít její sportovní talent, skákat ze sportu do sportu a všechno vyhrávat. Ale bohužel umím jen lyžovat. A ona mě stejně porazí," kroutila nevěřícně hlavou sjezdařka, která vyhrála 81 závodů Světového poháru, víc než kterákoli jiná lyžařka.\nDalší komplimenty se vzápětí začaly hrnout z celého světa. „Něco takového lyžařský svět neviděl. Olympijské drama, dramatičtější než všechna díla od Shakespearea, Schillera a Goetheho dohromady," napsal švýcarský list Blick.\n„Neskutečné! Tohle je největší senzace v alpském lyžování v historii olympijských her. Ester Ledecká čmajzla Anně Veithové už takřka jisté vítězství. Přitom je to vlastně snowboardistka, kterou experti neřadili mezi favoritky ani trochu," napsal rakouský deník Kronen Zeitung.\nAmerická média se jen těžko smiřovala s porážkou své favoritky. „Byla to pohádka, ale ne pro Lindsey Vonnovou. Nejlepší sjezdařka všech dob skončila šestá v nádherném závodě, který vyhrála snwoboardistka Ledecká," komentovala výsledky televizní stanice CNN.\nBronzová medailistka z Vancouveru 2010 Šárka Strachová ještě neviděla Ester Ledeckou zajet tak dobře jako při dnešním šokujícím triumfu. Byla překvapená stejně jako všichni ostatní včetně české medailistky ze Sarajeva Olgy Charvátové-Křížové.


Naváděcí systémy | Subsite.cz\nNaváděcí systém Subsite Marksman poskytuje vynikající výkon v prostředí s vysokou interferencí s nejširším rozsahem frekvencí v jedné sondě.\tVíce info\nDisplej Commander 7 je naším nejpokročilejším naváděcím displejem – do oboru řízeného vrtání zavádí zcela nový standard. Commander 7 je kompatibilní se systémem TK Recon.\tVíce info\nScoutView je software pro displej Commander7 zvyšující produktivitu na každém vrtu. S funkcí ScoutView, můžete nahrát váš plán z aplikace Field Scout do displeje Commander7 a sledovat dodržování plánu vrtání v reálném čase. Více info\nChcete být produktivnější a efektivnější na každé stavbě? Díky novým funkcím vylepšeného naváděcího systému Subsite® TK RECON můžete.\tVíce info\nRepeater TK RECON spolehlivě vytváří lepší viditelnost a podstatně rozšiřuje dálkový dosah vašeho trackeru.\tVíce info\nAplikace Subsite Field Scout je dostupná pro mobilní zařízení Apple nebo Android a umožňuje vám projít plánovanou trasu vrtu a zaznamenat do plánu důležité body a překážky, jako je startovací jáma, cílová jáma a křížení inženýrských sítí.\tVíce info\nSubsite® vám nabízí kompletní řadu univerzálních a úsporných sond pro řízení horizontálního vrtání. Nové sondy 15T, 17T a 19T pro vás máme v jednofrekvenčním, trojfrekvenčním nebo čtyřfrekvenčním provedení.\tVíce info\nS naším novým softwarem TSR Mobile si můžete snadno stáhnout data o vašem vrtu do mobilu, tabletu nebo počítače.\nNaplánujte si vrt předem a ušetřete čas, peníze i ztracené nervy. Důkladná příprava vám pomůže předejít hned několika možným komplikacím.