E-kniha: Život není kabaret - Jacqueline Wilsonová | Knihy.ABZ.cz\nE-kniha: Život není kabaret - Jacqueline Wilsonová\nKnihkupectví > Elektronické knihy > Próza - beletrie > Romány > Život není kabaret\nElektronická kniha: Život není kabaret\nHetty Featherová začíná novou kapitolu svého životního příběhu. Poté, co se svou milovanou kamarádkou Elvírou uprchla z Tanglefieldova pojízdného cirkusu, snaží se uchytit jako ... (celý popis)\nHetty Featherová začíná novou kapitolu svého životního příběhu. Poté, co se svou milovanou kamarádkou Elvírou uprchla z Tanglefieldova pojízdného cirkusu, snaží se uchytit jako estrádní umělkyně velkolepého kabaretu Cavalcade. Hetty s Elvírou se brzy stanou jeho hvězdami vedle ostatních skvělých čísel – jedním z nich je i představení Hettyina starého známého, Bertieho. Brzy se však ukáže, že kabaret není bezpečným místem, a Hetty má co dělat, aby ochránila svou milovanou Elvíru, která touží po normálním dětství. Hetty se zároveň snaží porozumět svým citům k Bertiemu – a také k Jemovi, na něhož nikdy nezapomněla. Hetty sní o úžasné budoucnosti pro sebe i pro Elvíru. Zdálky svítí jasná světla londýnského divadla. Stane se Hetty skutečnou hvězdou? Kniha volně navazuje na úspěšnou trilogii o Hetty Featherové (Vzdušné zámky, Konec snění a Za hlasem srdce) a její volné pokračování Hvězdička. Je určena pro čtenářky od jedenácti do patnácti let.\nText copyright © 2015 by Jacqueline Wilson\nIllustrations copyright © 2015 by Nick Sharratt\nZ anglického originálu Little Stars\n(Published by Doubleday, Great Britain, 2015)\npřeložila © 2016 Daniela Feltová\nJazyková korektura: Ivana Podskalská\nISBN e-PDF 978-80-7507-832-2\nRhian Harrisové, s mnoha díky.\nHetty Featherová by bez tebe neexistovala.\nTRHNUTÍM JSEM SE PROBUDILA. Bolela mě nejen\nhlava, ale celé tělo. Na chvíli jsem vůbec nevěděla, kde\njsem. Vlastně jsem byla tak zmatená, že jsem dokonce ani\nnevěděla, kdo jsem. Hetty Featherová? Sapphire Batterseaová?\nEsmeralda Starová? Měla jsem teď tři jména.\nByla jsem Hetty, zachumlaná pod peřinkou ve své měkké postýlce v chalupě, nebo chovanka nalezince, třesoucí se zimou na úzké železné posteli ve společné ložnici? Byla jsem Saphire, převalující se na skládací posteli pro služky v podkroví, nebo ještě jako socha v kostýmu mořské panny v ubytovně? Byla jsem Esmeralda Starová v noční košili, ale pořád páchnoucí po rybách, nebo jsem ležela úplně vyčerpaná na své palandě v maringotce a zdálky slyšela troubení Eliáše?\nZaslechla jsem křik, dupání a škrábání. To musím být v Tanglefieldově cirkusu. Můj Bože, má snad Elvíra malér? Musím ji chránit. Co když ji ten ničema Beppo krutě zbil,protože při svém vystoupení zaškobrtla?\n„Jsem tady, Hetty,“ zamumlala. Přitiskla se ke mně, až mě její dlouhé blonďaté vlasy zašimraly na obličeji.\n„Nic se ti nestalo, Elvírko!“ zaradovala jsem se a objala ji.\n„To víš, že se mi nic nestalo. Vždyť jsme utekly,“ řekla ospale.\nUtekly jsme – no ano, samozřejmě. Ukradla jsem klaunům jejich velociped, Elvíra mi vylezla na ramena a já jsem šlapala a šlapala, až jsme ujely Beppovi i panu Tanglefieldovi. Pocítila jsem pulzující bolest v uchu. Pan Tanglefield mě do něj švihl bičem, až mi začalo krvácet. Ale utekly jsme! Od cirkusu už nás dělila spousta mil. Zastavily jsme se až v tomhle městečku a teď jsme se choulily ve vchodu jednoho obchodu poblíž náměstí s tržištěm.\nJemně jsem odsunula Elvíru na stranu, posadila jsem se,protáhla se a zívla. S úzkostí jsem se rozhlédla, jestli nám někdo neukradl velociped, ale stál tam opřený o zeď, hned vedle nás. Ačkoli bylo ještě hodně brzo, náměstí už bylo plné dvoukoláků a statných mužů vykládajících na pulty stánků ovoce a zeleninu. Chvíli jsem fascinovaně sledovala, jak jejich mohutné šunkově růžové ruce naaranžovaly řadu jablek, kolo z květáků a chomáč salátů na falešnou zelenou trávu rozloženou pod nimi, aby stánek připomínal nejkrásnější zahradu v květu.\nJeden muž vzhlédl a všiml si, že ho pozoruji. Zamračil se a rozhodně se vydal směrem k nám.\nChytila jsem Elvíru za ruku a zatřásla s ní. „Asi bysme měly vyrazit,“ zamumlala jsem naléhavě, protože jsem důvěřovala jen velmi málo mužům.\nKdyž jsme se však vyškrábaly na nohy a já jsem začalapřiravovat velociped, zavolal na nás: „Neutíkejte, děvčátka! Mě se nemusíte bát. Nechci vám ublížit. Vždyť jsem sám vychoval tři dcerky – a k tomu ještě syna, ale o tom je škoda slov.Vypadáte promrzlý a unavený. Já vám koupím něco na zahřátí.“\nZdálo se, že si o nás dělá upřímné starosti. Nejspíš si myslel, že je mi tolik, co Elvíře. Bylo to moje prokletí, tahle drobná postava, ale občas to mělo i své výhody.\n„To by od vás bylo moc milý, pane,“ řekla jsem.\n„A jak se jmenujete, děvčátka?“\n„Já jsem Hetty a tohle je moje sestra Ellen-Jane.“ Představila jsem nás našimi skutečnými jmény. Esmeralda a Elvíra by tomuhle obyčejnému trhovci znělo příliš pompézně, a navíc by\nbylo neprozíravé prozrazovat naše profesionální jména. Pan\nTanglefield po mně bude určitě pátrat a Beppo se bude ze všech\nsil snažit dopadnout Elvíru. Byla hvězdou vystoupení jeho\nStříbrných akrobatů a diváci ji přímo zbožňovali. Zaplatil sice\nza ni jejímu otci pět zlatých a stal se jejím majitelem, ale Elvíra\nuž mu dávno vydělala mnohem víc.\nPohlédla jsem na ni, jestli jí nevadí, že jsem použila její staré jméno. Naopak, přímo zářila. Obličejík měla bledý a uslzený, vlasy rozcuchané a oblečení pomačkané, a přesto pořád vypadala jako andílek.\n„Sestro!“ zamumlala a chytila se mě za ruku. Bylo vidět, jak ji těší, že se stala mou „sestrou“.\nStiskla jsem ji.\n„Bůh ti žehnej, andílku,“ rozplýval se muž. „Já jsem SamPerkins a tamhleto je můj stánek. Perkins, to nejlepší z úrody. Prvotřídní zelenina.“ A malinko se uklonil.\n„Dobrý ráno, pane Perkinsi,“ pozdravila jsem a udělala pukrle. Zatahala jsem Elvíru za ruku, aby to udělala po mně. „Těší nás.“\n„Jste roztomilý žabky. A jaký máte slušný vychování! Ale podívej, ta malá se třese zimou. Pojďte si dát čaj na zahřátí.“\nNa tržišti byl i malý bufet, kde otvírali kvůli trhovcům už za rozbřesku. Vydaly jsme se za panem Perkinsem. Elvíře jsem strčila do ruky náš malý kufr a sama jsem popadla velociped. Neměla jsem nejmenší chuť nechat ho opřený o zeď bufetu.\n„Neboj, tady bude v bezpečí,“ uklidňoval mě pan Perkins. „Hej ty, mladej Alfréde!“ zavolal na kluka postávajícího unejbližšího stánku. „Dáš pozor na tuhleten vynález, viď? Pokud se k němu někdo jen přiblíží, hned zahvízdej.“\nAlfréd kývl hlavou a mávl nám. Bylo vidět, že pan Perkins je na trhu váženým mužem. Zavedl nás do bufetu, kde bylo příjemně teplo. Ve vzduchu se vznášela pára a silná vůně slaniny a klobásy – tak silná, že se nám z ní zamotala hlava. Útroby se mi svíraly hlady. Cítila jsem však i jinou potřebu. Pošeptala jsem to paní za pultem a ta mě a Elvíru odvedla na svůj záchod vzadu za bufetem. Potom jsme se rychle opláchly v lavoru a já jsem se pokusila rozčesat prsty Elvířiny zacuchané vlasy.\n„Tak!“ usmál se na nás pan Perkins, když jsme se vrátily. „Bessie, tři hrnky čaje a tři pořádný snídaně, buď tak hodná.“\n„Jistě, Same. To jsou tvoje vnučky? Vítejte, drahouškové!Přijely jste se podívat na dědečka, jak mu jde práce od ruky?“ zeptala se Bessie. Byla samý úsměv, kulatý růžový obličej jí lemovaly mokré kudrnaté vlasy a bílá zástěra jí obtahovala kypré tvary.\nPan Perkins nás odvedl ke stolu, který byl stranou ode všech ostatních. „Ty nejsou moje, Bessie. Jsou to dvě nový kamarádky,“ vysvětlil vesele.\n„A odkudpak jsou?“ zajímala se Bessie.\n„Ále, to je dlouhá historie,“ mávl rukou pan Perkins a posadil se vedle nás. Pak nám řekl tlumeným hlasem: „Napadlo mě, že si možná podrobnosti budete chtít nechat pro sebe, a ne je tady vytrubovat na celý náměstí.“\n„To je od vás moc hezký, pane Perkinsi,“ usmála jsem se vděčně.\n„To ale neznamená, že mě samotnýho to nezajímá,“ dodal. „A není to jen ze zvědavosti. Přemejšlím, jak bych vám mohl pomoct. Vy jste odněkud utekly, viďte?“\n„Ano, pane,“ přiznala jsem, protože nemělo cenu popírat to, co bylo zjevné.\n„Dobře, tak si nejdřív snězte snídani a pak mi povíte celej svůj příběh,“ rozhodl pan Perkins.\nSehnula jsem se, otevřela náš kufr a nahmatala peněženku. „Já za tu snídani můžu zaplatit, pane Perkinsi. Nejsme úplně na mizině.“\nHlučně se rozesmál. „Ale jdi ty, drahoušku. Na to jsem anineomyslel. Vidím, že z vás dvou se vyklubaly úplný mladý dámy. Takovýhle krásný a módní šaty jistě stály nemálo peněz.“\nUsmála jsem se, protože jsem oboje ušila já. Pořád jsem držela peněženku v ruce, ale pan Perkins zavrtěl hlavou.\n„Strč si ji zpátky do kufru. Ta snídaně je na účet podniku. Bessie je moje dobrá kamarádka. Je to velice dobrosrdečná žena a k tomu výborná kuchařka. Pořádnej talíř z Bessiiny kuchyně určitě obarví vaše bledý tvářičky narůžovo.“\nJídlo bylo opravdu vynikající. Beppo trápil Elvíru hlady, aby\nbyla co nejhubenější kvůli akrobatickým kouskům, a já jsem\nzase během těch posledních měsíců v cirkusu byla tak unavená\na vyčerpaná, že jsem ani nebyla schopná pořádně se najíst. Teď\njsme však byly se slaninou, klobásou, vejcem, rajčetem atopinkou brzo hotové a ještě nám zbylo místo na několik toastů\ns máslem a marmeládou.\n„Páni!“ řekla Elvíra blaženě a pohladila si břicho. „Bessiina snídaně je nejlepší jídlo na světě!“\n„Slyšelas to, Bess? Ta malá žába si myslí, že můžeškonkurovat paní Beetonový,“ zasmál se pan Perkins.\n„Je lepší než paní Beetonová,“ řekla jsem. Když jsem kdysi pracovala jako služka, několik jejích receptů jsem s paníKeatovou vyzkoušela. Byla s nimi spousta práce a výsledek za moc nestál. Nebo to možná bylo jen nedostatkem mého kulinářského umění. Litovala jsem, že jsem neměla možnost strávit víc času s maminkou, abych se od ní něco přiučila. Zatoužila jsem po ní tak silně, až mi bylo, jako by mě rozbolel zub, a sklonila jsem hlavu.\n„Copak je, děvenko? Dej si čaj a pověz strejdovi Samovi, co tě trápí.“ Pan Perkins mě pohladil po ruce.\nLitovala jsem, že to není doopravdy můj strýc. Na okamžik jsem začala fantazírovat o tom, že bychom se mu tak zalíbily, až by se k nám choval jako ke skutečným příbuzným. Už bychom si nemusely vydělávat samy. Já bych zase mohla být malá holka, o kterou je dobře postaráno, a chodit do školy. Z Elvíry by se stal miláček celé rodiny. Pan Perkins by jíukázal, že muži mohou být i hodní, ne jen krutí. Vzpomněla jsem si na jejího otce a na to, jak ji prodal za pár zlaťáků, a na Beppa, který ji krutě zbil, jakmile udělala malou chybičku. Z očí mi vyhrkly slzy.\n„Ale no tak, neplakej, nebo se sám rozbrečím jako malej kluk, to tě varuju.“ Pan Perkins mi vtiskl do dlaně zmačkaný kaesník.\nPopotáhla jsem a rozhodně jsem si s ním otřela oči. Řekla jsem si, že pláču z toho, jak jsem unavená. Věděla jsem, že se na mě Elvíra dívá s úzkostí.\nMdle jsem se na ni usmála a podařilo se mi ovládnout se.\n„Promiňte. Chovám se hloupě,“ omluvila jsem se a přemýšlela,\njestli se můžu odvážit prozradit panu Perkinsovi celou pravdu.\n„Řekneš mi teda, co tady děláte? Před kým utíkáte? Teď už se nemusíte bát. Pokud je to opravdu zlý a vy se bojíte, že vás někdo chytí, vezmu vás k seržantu Browningovi na policejní stanici. Je to náhodou můj dobrej kamarád. Postará se o vás a zajistí vám bezpečí.“\nTo mě přivedlo zpátky k rozumu. Seržant Browning byl sice přítelem pana Perkinse, ale pořád to byl policista. Kdyby se dozvěděl, kdo opravdu jsem, mohl by mě dát zpátky do nalezince, aby mě tam umravnili a poslali zase sloužit. A co Elvíra? Beppo měl oficiální dokument, na kterém stálo, že mu teď patří. Nemohla jsem riskovat, že by ji odvedli zpátky k němu.\nBylo tedy lepší zalhat – a nouze mě naučila dělat to velmi dobře.\n„Není to nic takovýho, pane Perkinsi, to se nebojte. Jsme s Ellen-Jane smutný kvůli naší ubohý mamince. Zemřela na tuberkulózu a hodně trpěla.“ Znovu jsem se rozplakala. Když jsem viděla, jak to pana Perkinse znepokojilo, měla jsem výčitky svědomí, ale koneckonců, obě jsme přece přišly o své drahé matky a doteď jsme je bolestně postrádaly.\n„A co váš otec, drahoušku? Copak on se nepostará o svoje dvě holčičky?“\n„Náš otec je námořník a je pořád pryč,“ odpověděla jsem pohotově.\n„A kdo se teda o vás stará?“ zeptal se.\n„To je právě ten problém. Dali nás do domova pro dívky bez prostředků, ale bylo to tam hrozný. Byla tam jedna zlá vrchní sestra, která s náma zacházela krutě, a musely jsme nosit ohavný hnědý uniformy s bílejma čepcema a zástěrama, a pokud jsme si je umazaly, byly jsme bity. Nesměly jsme mít žádný panenky ani knížky a hrozili nám, že nás ostříhaj,“vypočítávala jsem všechna omezení, na která jsem si ještě moc dobře pamatovala z nalezince.\n„Ostříhat vám ty krásný vlasy!“ zhrozil se pan Perkins při pohledu na Elvířiny zlaté lokny.\n„A moje sestra udělala pár dětskejch chyb a oni jí hrozili bitím, tak jsme se rozhodly, že utečeme, viď, Ellen-Jane?“\nElvíra přikývla, přestože ji mé vyprávění zmátlo.\n„Vůbec se vám nedivím,“ souhlasil pan Perkins. „Ale kam vlastně utíkáte? Máte nějaký plány? Nemůžeme takový malý děvčátka nechat bloumat po ulicích a spát pod širým nebem. Hrozej tu všelijaký nebezpečí, zvlášť takovejm hezkejmholčičkám, jako jste vy.“\nVěděla jsem moc dobře, že já s těmi svými vlasy barvy mrkve a vyzáblým obličejem hezká nejsem, ale Elvířina krása byla nepopiratelná. Říkala jsem si, že by ho znepokojilo, kdybych mu řekla o našem plánu uchytit se u kabaretu Cavalcade. Byla jsem ve světě už dost dlouho na to, abych věděla, že muži sice do kabaretu chodí rádi, ale nepovažují ho za vhodné místo pro ženy, a už vůbec ne pro slušné dívky.\n„Chceme jít do kabaretu Cavalcade,“ vyhrkla Elvíra, než jsem ji stihla zastavit.\nPan Perkins se zhrozil. „Cože? Do toho doupěte neřesti? Co vás to napadlo?“ vyjel na mě. Najednou byl rozzlobený.\nElvíra si dala ruku přes pusu. Vždycky ji vystrašilo, když se muži rozčílili. Beppo si na ní vyléval vztek až příliš často.\n„Pane Perkinsi, prosím vás, nezlobte se. Elvíra je ještě malá a neví, co říká. Viděla jeden plakát a ptala se, co to je, a když jsem jí řekla, že tam ženy zpívaj a muži vyprávěj legračníhistorky, chtěla se tam jít podívat. Mě by ale samozřejmě ani ve snu nenapadlo ji brát na takový místo.“\nElvíra na mě zůstala udiveně koukat.\n„Ale plán máme, pane Perkinsi, to se nemusíte bát,“ pokračovala jsem rychle. „Jedeme za strejdou a za tetou. Už jsme jim psaly. Všechno je dojednaný. Včera jsme celou tu vzdálenost neujely, ale pokud dneska vyjedeme co nejdřív, do oběda bysme tam na velocipedu mohly bejt.“\n„Tak to mi spad kámen ze srdce. Jsi moc šikovná, že dokážeš jet na takovýmhle podivným vehiklu. A co dělá ta malá? Běží za tebou?“ zajímal se pan Perkins.\n„Já balancuju na Hetty,“ řekla Elvíra pyšně.\n„To ti tak věřím! Takovej malej capart! To je přece hrozně nebezpečný!“\nElvíra se na pana Perkinse podívala, jako by neměl všech pět\npohromadě. V porovnání se skokem z odrazového můstku apřistáním na vrcholu lidského sloupu tvořeného třemi chlapci, což\nbyl kousek, který ji proslavil, byla jízda na velocipedu úplnou\n„Ellen-Jane umí výborně balancovat, to mi věřte,“ ujistila jsem ho. Elvíra nadšeně přitakala.\n„Vy jste vážně zvláštní žáby,“ řekl pan Perkins. „Stejně mám pořád strach vás jen tak pustit do světa. Doprovodil bych vás sám, ale nemůžu tu nechat svůj stánek celej den prázdnej. Možná poprosím seržanta Browninga, aby vás jeden z jehočetníků doprovodil.“\n„Ale to vůbec není potřeba,“ řekla jsem rychle. „Strejda nám určitě půjde naproti a sejdeme se v půlce cesty. Nic se nám nestane, pane Perkinsi. Teď, když jsme tak královsky posnídaly, můžeme klidně vyrazit. Nikdy nezapomeneme na vaši laskavost.“\nRozloučily jsme se, poděkovaly Bessie za báječné jídlo a vyšly ven, kde na nás čekal náš velociped. Jak mě pan Perkins a s ním půlka náměstí sledovali, nemohla jsem na tuzatracenou věc pořádně nasednout. Sukně se mi zachytila do kola, a když jsem pak popadla kufr, převážila jsem se a málem jsem přistála na hlavě. Kluci postávající kolem stánků řvali smíchy, ale pan Perkins se tvářil ustaraně.\n„Propáníčka, Hetty, myslím, že jsi ještě moc malá na řízení takovýho železnýho monstra. Kolik ti je? Deset? Dvanáct?“ vyptával se.\nChtělo se mi pohodit hlavou a sebevědomě mu říct, že je mi patnáct a že už se celý rok živím sama, ale nechtěla jsem mu brát iluze, když na nás byl tak hodný. A navzdory mému vzteku a studu mě to taky potěšilo. Můj dětský vzhled mi pomáhal i v Tanglefieldově cirkusu, kde jsem byla princiálkou. Lidem se líbil můj silný a výrazný hlas, dojempovýšené autority, jímž jsem působila, i mé extravagantníuvádění jednotlivých čísel. Měli dojem, že tohle všechno zvládá dítě.\nI na ředitele kabaretu budu muset působit jako dítě. Byla to totiž moje devíza. I Elvíra vypadala mladší, než ve skutečnosti\nbyla. Můžeme klidně předstírat, že je jí teprve pět nebo šest.\nLidé milují účinkující děti. Stačí se chvíli producírovat na pódiu\na chovat se roztomile, a všichni nám určitě budou tleskat.\nTahle myšlenka mě tak vzpružila, že se mi na třetí pokus podařilo vylézt na sedlo a Elvíra se mohla vyškrábat na mě.\n„Sedni si za mě na sedlo,“ pošeptala jsem jí, protože jsem se bála, aby si mi nestoupla na ramena. Tady by to vypadalo moc okázale. Už tak jsme přitahovaly až příliš mnoho pozornosti.\nPustila jsem jednou rukou řídítka, zamávala panu Perkinsovi a opřela se do pedálů.\n„Sbohem, Hetty! Sbohem, Ellen-Jane! Šťastnou cestu!“ volal za námi pan Perkins a mával bílým kapesníkem.\n„Sbohem!“ zavolaly jsme unisono. Bylo nám smutno, že ho musíme opustit.\nElvíra byla zmatená mým lhaním. „My opravdu jedeme za nějakým strejdou, Hetty?“ zeptala se. „Ani jsem nevěděla, že nějakýho máme.“\n„Ale ne, Elvíro,“ odpověděla jsem netrpělivě. Najednou jsem začala přemýšlet, jestli opravdu nemám nějakého strýce. Maminka sice nikdy o žádném bratrovi nemluvila, ale ona vlastně vůbec nemluvila o své rodině. Jednou jsem se setkala s jejím otcem, když jsem na severu hledala svého otce, ale tenhle můj dědeček byl tak šílený a zlý stařec, že jsem siumínila, že už ho v životě nechci vidět a že už mě ani nezajímá, jestli mám ještě nějaké jiné příbuzné.\nSetkání s mým hezkým rudovlasým otcem, který byl rybářem, bylo krásné, zato horší to bylo s jeho novou ženou. Nicméně ani otec se nikdy nezmínil o tom, že by měl nějakésourozence. I já jsem byla jedináček, pokud jsem nepočítala své dva nevlastní sourozence.\nJestli se někdy vdám, budu chtít mít celou kopu dětí, už jen proto, aby se nikdy necítily samy. Věděla jsem, že by se mým snoubencem mohl stát můj milovaný Jem a že bych si ho někdy v budoucnu mohla vzít. Byl by z něj opravdu milující manžel. A přesto jsem utekla k cirkusu, protože jsem hluboko uvnitřvěděla, že ho nemiluji tak, jak bych měla. Moje srdce bylo příliš nepokojné na to, abych dokázala až do konce života zůstat v té\nmalé chaloupce. Toužila jsem zažít vzrušení, slávu, dobrodružství...\nMyslela jsem, že tohle všechno najdu v cirkusu. Zpočátku to tak možná i bylo. Pak mi ale došlo, že je to krutý a laciněokázalý svět a že neustálé stavění a skládání šapitó a cestování na další štace je nesmírně únavné a deprimující. A byla to taky obrovská dřina, když jsem musela vystupovat dvakrát, někdy i třikrát za den a pak jít spát utahaná do morku kostí. Bylo to pro mě těžké, ale ještě pětkrát těžší to bylo pro chudinku malou Elvíru, která musela nepřirozeně napínat své nohy a ruce, aby byly ohebné, trénovat několikrát za den své číslo a pakvystuovat v manéži v době, kdy ostatní děti už chodily spát – a stále bledá strachy, jestli snad nerozzlobila toho zlého skřeta, co se převlékal za klauna.\n„Hetty?“ ozvala se Elvíra naléhavě.\nUvědomila jsem si, že zatímco jsem se oddávala snění, snažila se upoutat mou pozornost. „Copak je, miláčku?“\n„Kam teda jedem?“\n„Jedem do kabaretu Cavalcade, ty jsi zapomněla?“\n„Ale pan Perkins říkal, že to je doupě už nevím čeho. Není to nějaký špatný místo?“\n„Je to kabaret, to je všechno. Já myslím, že to zní skvěle. Ty a já budeme kabaretní artistky,“ odpověděla jsem. Zatroubila jsem fanfáru na pomyslnou trumpetu.\nDěcka poskakující ve škarpě se nám začala řehtat. Mávla jsem jim, ale velociped se hrozivě zakymácel. Děti řvaly smíchy. Chudinka Elvíra při tom spadla. Naštěstí však padat uměla.\n„To je děsná legrace, ha ha,“ ušklíbla jsem se. „Jsem moc ráda, že jsme vás pobavily. A pobaví vás ještě víc, až budeme předvádět svý kousky na pódiu v Cavalcade, kde nám za ně pořádně zaplatěj.“\nDěti na nás nechápavě civěly.\n„Ale potřebujeme vědět, kde je Cavalcade. Můžete nám,prosím, ukázat cestu?“ zeptala jsem se a rozhlédla se po všech.\nDěti však pořád měly ve tvářích nepřítomný výraz porcelánových panenek.\n„A kde jako ten Cavalcade bydlí?“ zeptal se největší kluk.\n„To je kabaret. Copak to není někde poblíž? Viděly jsme na tržišti jejich reklamu.“ Pomohla jsem Elvíře vstát a oprášit se.\n„Jo aha. To je ve Fenstonu, ten váš kabaret, ale to je míle a míle daleko,“ odpověděl.\nPokleslo mi srdce. Ze včerejšího usilovného šlapání do pedálů jsem měla nohy celé ztuhlé a bolavé. Nebyla jsem připravená na další maraton. „Kolik mil to je?“ zeptala jsem se unaveně.\n„Tři. Nebo čtyři,“ řekl. „Budete tam za hodinu, možná i za dýl.“\n„Prosím tě, to nic není!“\nDo svých šesti let jsem vyrůstala na venkově. S Jemem jsme chodili po loukách a po lese celé hodiny, a když mě už tlačily boty, jednoduše jsem si je zula a šla bosa.\n„Díky, chlapečku,“ řekla jsem povýšeně.\nUchechtl se a udělal neslušný posuněk. Já jsem ho ignorovala. Znovu jsem nasedla na velociped (tentokrát bohudík bez nehody). Elvíra se vyškrábala na mě. Teď jsem jí dovolila stoupnout si mi na ramena, abychom se předvedly. Pak jsme odjely – a pár děcek nám zatleskalo a nadšeně za námi volalo.\n„To jsou pitomci,“ ulevila jsem si. „Radši si sedni na sedadlo, až nás nebudou vidět. Uf, tohle šlapání je ale dřina!“\n„Tak já tě vystřídám,“ navrhla Elvíra, přestože ani nedosáhla nohama na šlapky.\n„Možná pozdějc,“ řekla jsem taktně. „Jsi moc hodná mladší sestra, víš to?“\nElvíra se zahihňala. „A ty jsi zase moc hodná starší sestra,“\nDo Fenstonu nevedla moc příjemná cesta: lemovaly jijednotvárné řadové domky a ponuré továrny. Šedivá cesta byla poseta\npáchnoucími koňskými koblihami. Já jsem však měla takdobrou náladu, jako bych uháněla listnatými alejemi, kolemmalebných doškových chaloupek a vdechovala vůni růží a zimolezu.\nI Elvíra byla veselá. Zpívala sladkým vysokým hláskem\njeden hymnus za druhým. Když si nevzpomínala, jaká jsou tam\npřesně slova, vymyslela si svá vlastní.\n„Ježíši, králi nebe a země,\ntobě se koří andělů chór.\nPřekrásnost tvoji v hymnech a písních\nopěvá Hetty a Elvíry sbor...“\n„Ty jsi teda treperenda! Kde ses všechny tyhle hymny naučila? Chodila jsi do kostela, když jsi byla malá? Já jsem musela do kaple každou neděli, ale neznám jich ani polovic,“ divila jsem se.\n„Zpívala je maminka,“ odpověděla. „Seděla jsem jí na klíně a ona mi zpívala. Sedělas taky mamince na klíně, když tizpívala, Hetty?“\nNa chvilku jsem zavřela oči, protože to bylo tak bolestné. A to byla chyba. Musela jsem prudce zabrzdit kvůli povozu před námi, který se zastavil, jelikož kůň zrovna přispíval svým dílem k hnoji na silnici.\n„Jejda!“ lekla jsem se a objela vůz. „Ne, neseděla. Když jsem byla tak malá, že bych jí mohla sedět na klíně, nebyla jsem se svou maminkou. Víš přece, že jsem vyrůstala v nalezinci.“\n„Ale říkala jsi, že tam tvoje maminka pracovala.“\n„Jenže já jsem několik let nevěděla, že to je moje matka. A když jsem to zjistila, vyhodili ji. A pak – a pak...“\nNedokázala jsem mluvit o tom hrozném létě, kdy maminka pomalu chřadla, až nakonec umřela.\nI Elvíra byla chvíli zticha. Potom mě pohladila po hlavě a pošeptala mi: „Myslím si, že tvoje a moje maminka se v nebi skamarádily. A každou chvíli se na nás skrz mraky kouknou, jestli jsme hodný holky.“\n„No, tak to musí bejt chudák moje máma smutná, protože já často nebejvám hodná holka,“ řekla jsem.\nNálada se mi zase zlepšila, když jsme zahlédly ukazatel do Fenstonu. Bylo to opravdové město s ulicemi plnými vozů adrožek. Byl tam takový provoz, že mi připadalo bezpečnějšísesednout z velocipedu a tlačit ho po chodníku. Bylo to namáhavější než na něm jet, ale Elvíra mě rozptylovala. Vybírala dům, ve kterém budeme bydlet, až budeme velké, slavné a bohaté.\n„Kterej se ti líbí víc, Hetty? Ten dům s rozkvetlejma stromama, ten se zelenejma okenicema, nebo ten, co má na střeše takovou kupoli?“ zeptala se s upřímným zájmem.\n„Pokud budem hodně slavný a bohatý, nepořídíme si mnohem větší dům? Nějakou rezidenci nebo zámek se sto pokojema? Každej tejden bysme si vybraly jinou ložnici. Co ty na to?“ navrhla jsem.\n„Ne, to by se mi vůbec nelíbilo. Takovej dům by byl moc velkej a strašidelnej. Mohla bych se tam ztratit – a co bych dělala,kdybych zapomněla, v který ložnici jsi ty?“ zděsila se Elvíra, protože mě brala úplně vážně. „Ne, Hetty, pořídíme si radši jeden z těchhle domů – jsou tak hezký a vůbec nejsou strašidelný.“\n„Tak dobře. Koupíme si ten s kupolí. Tam bysme mohly mít ložnici. A vchodový dveře budeme mít pořád zamčený, aby nám tam nikdo nemohl vlízt. Pokud ale přijde nějakej dobrejkamarád, otevřeme okno a spustíme vlasy jako Locika – a oni po nich můžou vylízt.“\n„Tak dobře!“ radovala se Elvíra. „Mně se ten dům s kupolí taky líbí nejvíc. A budeme si muset nechat narůst vlasy až na paty.“\n„To je výbornej nápad. Až se staneme kabaretníma hvězdama, budeme si říkat Dlouhovlasý sestry a naše proslulý vlasy za náma budou při chůzi vlát jako nevěstin závoj. A běda, jestli nám na ně někdo šlápne!“\n„To určitě spotřebujeme spoustu duhovejch šamponů,“poznamenala Elvíra. „Hetty, co je to tamhle za dům, ten za všema obchodama? Ten velikananánskej dům se světlezelenou střechou? Není to nějakej palác? Myslíš, že tam bydlí královna?“\n„To teda moc pochybuju, že by měla královna Viktorie palác ve Fenstonu,“ odpověděla jsem. „Ale pojď se na něj podívat.“\nRozhodně to jako palác vypadalo. Dům byl postaven zčervených cihel a ozdoben spoustou věží a věžiček, jejichž měděné\nstříšky byly zbarveny zelenou měděnkou. Schody vedoucí\nk honosným zlaceným dveřím byly pokryty rudým kobercem\na skrz okna jsme zahlédly třpytící se obrovský křišťálový lustr.\n„Tak je to palác!“ vydechla Elvíra.\n„Ale není. Přečti ten zlacenej nápis, Elvíro.“\n„Víš přece, že moc číst neumím.“\n„Cavalcade! Jsme tady, Elvírko. Tohle je kabaret!“\nO OBOU STRANÁCH dveří visely plakáty představující\nvšechny účinkující. Jména úplně nahoře byla vytištěnavelkým ozdobným písmem. Čím níž jméno bylo, tím menšímipísmeny bylo napsané. Přistoupila jsem k jednomu z plakátů tak\nblízko, že jsem se ho div nedotýkala nosem. Ukázala jsemprstem na jméno na nejspodnějším řádku. Bertík záletník.\nMohl to být můj Bertie, ten prostořeký řeznický pomocník? Když jsem vykonávala nenáviděnou práci služky v domácnosti pana Buchanana, seznámila jsem se s ním a často jsme se vídali. Ten milý, směšný Bertie, kterému tak vadilo, že byl cítit masem. Ten Bertie, co mě vzal na pouť a koupil mi maléhočernobílého porcelánového psíka, kterého jsem teď měla v kufru, pečlivě zabaleného do noční košile, aby se nerozbil.\n„Ty pejskové bejvaj v párech,“ řekl mi tenkrát. „Dávaj se na krbovou římsu po obou stranách hodin. Má je každá rodina. Tak ti asi budu muset pořídit ještě jednoho, Hetty.“\nŘekl to jakoby v žertu, ale zrudl jako hovězí roštěnka. I já jsem cítila, jak mi rudnou tváře, protože tím možnánaznačoval, že i z nás by jednou mohla být rodina. Měla jsemBertieho moc ráda, ale nemohla jsem ho brát úplně vážně. Pokud už\nbych se chtěla usadit a vdát, pak jedině za svého věrného\nBylo tak bolestné ho odmítnout. Myslela jsem si, že mu bude líp s mou kamarádkou Janet. Věděla jsem, že bych mu svými vylomeninami jenom komplikovala život, kdežto Janet ho bude zbožňovat a bude mu pořád věrná. Milovala Jema celým svým srdcem.\nJá jsem zbožňovala svou maminku. Bez ní jsem si pořádpřiadala jen poloviční. Milovala jsem i Elvíru a považovala jsem ji skoro za svou vlastní sestru. Nemilovala jsem však žádného muže. Tak proč mi teď bušilo srdce, když jsem se dívala naBertieho jméno?\nSamozřejmě to s největší pravděpodobností nebyl Bertie. Je ovšem pravda, že mi jednou říkal o své touze vystupovat v kabaretu. Zpíval mi nejrůznější písničky a naučil se stepovat. Dokázala jsem si ho představit, jak si to ve slamáku apruhovaném sáčku štráduje po pódiu a baví publikum. Je možné, že by se skutečně vzdal své práce v řeznictví a šel zkusit štěstí do kabaretu?\nByl by to pro něj tak veliký krok. Určitě jsem se pletla. Bertie je úplně běžné jméno, které se dává dokonce i v královské rodině. Ale byla bych tak nesmírně pyšná, kdyby se skutečně dostal do kabaretu a stala se z něj opravdová hvězda, i když jen na posledním řádku plakátu.\nMoje oči klouzaly odspodu nahoru. Araminta, exotickáakrobatická tanečnice. Sven, ruský polykač mečů. Petr Perkins a jeho komické eskapády. Úplně nahoře byla Jasmína Zlatá slavice, zpěvačka nejsladších písní. Měla tam i obrázek – zpívající ženu s ptáky poletujícími kolem hlavy.\nPřemýšlela jsem, jestli to s Elvírou taky jednou dotáhneme na první řádek. Elvíra, zázračná dětská akrobatka! Esmeralda Starová, nepřekonatelná konferenciérka! Ano, to znělo dobře.\n„Půjdeme dovnitř?“ zeptala se Elvíra a chytila se mě za ruku. „Nemůžu se dočkat, až uvidím, jestli to vevnitř taky vypadá jako v paláci. Je tam všechno ze zlata jako v pohádce? Maj tam zlatej nábytek a pijou ze zlatejch pohárů – a choděj na zlatej záchod?“\n„To nevím, ale slyšela jsem, že tam bude opravdická víla se\nzlatejma vlasama,“ řekla jsem a zatahala Elvíru za jednu\nz jejích zlatých lokýnek.\n„Nesměj se, ale já si teď opravdu připadám jako víla,“ přiznala Elvíra. „Pojď dovnitř, Hetty!“\n„Ne, ne. Musíme se připravit, než oslovíme ředitele, ať je to, kdo je to.“\n„Musíme si nacvičit nějaký číslo,“ vysvětlila jsem. „Buď chvilku zticha, musím si zapamatovat všechny ty lidi na plakátu. Ach jo, je jich tam tolik!“ Otevřela jsem kufr a začala jména rychle zapisovat špačkem tužky na zadní stranu svých sešitů, kam jsem si zaznamenávala své paměti.\nJakmile jsem je dopsala, usmála jsem se na Elvíru. „Tak! Teď musíme najít nějaký dočasný ubytování. Potřebujeme se umejt, protože jsme z cesty pěkně zmazaný. A taky bysme se mělynejdřív pořádně vyspat. Ty máš pod očima takový kruhy, že by si tě mohli splíst s mládětem pandy. Tak pojď.“\n„Já bych radši bydlela v Cavalcade. Třeba maj postele pro všechny svoje účinkující!“\n„To asi ne. Zatím se budeme muset spokojit s obyčejnejma železnejma postelema,“ řekla jsem. „Tak jdeme!“\nTlačila jsem velociped a Elvíra se za mnou vlekla s kufrem. Pořád se smutně ohlížela.\nNeměla jsem nejmenší tušení, kde bych měla ubytováníhledat. Mnohem jednodušší to bylo v Bignoru, kde jsem strávila jedno léto. U moře jsou spousty penzionů a všechny nabízejíubytování. Fenstone byl zřejmě něco úplně jiného. Stály tu řady obytných domů, za nimi širší ulice s obchody a pak zase obytné domy. Ani na jednom nebyla cedule nabízející ubytování.\nPoblíž nádraží jsem našla hotel. Byl velký a kdysi zřejmě i impozantní. Teď však byl značně zchátralý – omítka se louala a některá okna byla rozbitá. Z otevřených dveří zavanul pach přepáleného tuku. Ubytování tady určitě nemůže být drahé. Naštěstí jsem byla tak duchapřítomná, že jsem si vzala peněženku, když jsme s Elvírou prchaly. Měla jsem ubohoujednotýdenní mzdu a něco málo úspor. Doufala jsem, že s tímnějakou dobu vystačíme. A pak si začneme vydělávat, ne?\nNechtěla jsem velociped nechávat venku, protože po nádraží se potulovala spousta přidrzlých mladíků. I kdyby mi velociped neukradli, mohli by na něm z legrace zkoušet jezdit. To by pak zaručeně spadli a kolo poničili.\nProšla jsem vchodovými dveřmi a pak i vstupní halou. Elvíra mě po špičkách následovala. Zápach přepáleného tuku nás teď doslova uhodil přes nos. Dýchaly jsme raději jen mělce.\n„Haló?“ zavolala jsem. Pak jsem to zkusila ještě jednou, ale bez výsledku. Došla jsem k malému stolku, popadla zvonec a zuřivě jím zatřásla. Elvíra si při tom rámusu přitiskla ruku na pusu. I mě trochu znervóznil, ale snažila jsem se vypadat klidně a sebevědomě.\nDo haly se odkudsi zevnitř přišoural stařec v nátělníku,kalhotách a pantoflích. Držel mop, který kysele čpěl. Stejně čpěl i on sám.\nKdyž nás uviděl, zpražil nás pohledem. „Co to tu zkoušíte, děcka? Jak to, že si hrajete s mým zvonkem? Vraťte se k mamince.“\n„To nemůžeme. My žádnou nemáme,“ prohlásila Elvíra hlasitě. Pak si zamnula oči, jako by plakala, a vrhla na mě kradmý pohled. Určitě chtěla vyvolat jeho soucit, ale bohužel nebyla moc dobrá herečka.\n„Tak za to já nemůžu,“ odbyl ji. „Mazejte vocaď!“\n„Ale my sháníme ubytování se stravou na jeden tejden!“ řekla jsem rychle svým nejautoritativnějším tónem.\n„Vážně? A vy dvě usmrkaný holky snad máte patnáct šilinků?“ zašklebil se muž.\nPatnáct šilinků! To myslel vážně?\n„Možná bysme se teda jen ubytovaly, bez stravy,“ opravila jsem se. Můžeme si klidně kupovat jablka a bochánky a páje. Byly jsme obě zvyklé na skromnou stravu.\n„Aha. A nebudete nakonec chtít ubytování bez postelí?“ vysmíval se nám.\n„Nemusíte bejt tak nepříjemnej. Říkala jsem, že si vezmeme pokoj. Koukejte, tady mám peníze,“ ukázala jsem mu svou peněženku.\n„A komus to ukradla, ty uličnice?“\n„Co si to dovolujete se mnou takhle mluvit? Jsem mladá dáma,“ prohlásila jsem a pohodila hlavou.\nPana Perkinse jsem přesvědčila, že jsem malá holčička, a teď jsem se pro změnu vydávala za mladou dámu. Moc námnepomohlo, že Elvíra vystrčila bradu a řekla, že ona je taky mladá dáma.\n„Vypadněte obě dvě!“ vyjel na nás stařec a zvedl svůj páchnoucí mop.\nMusely jsme utéct. Bylo obtížné svést kolo zpátky ze schodů. Chlap začal ječet, že mu umažeme vyleštěné schody, přestože bylo jasné, že ty schody už měsíce nikdo nemyl.\n„To byl ale hnusnej dědek,“ ulevila si Elvíra, když jsme byly venku.\n„Přímo odpornej,“ souhlasila jsem. „A ten hotel byl nekřesťansky drahej.“\n„A smrdělo to tam.“\n„Takže bysme tam stejně nechtěly bydlet.“\nJenže nějaké ubytování jsme sehnat musely. Hledaly jsme celé dopoledne. Na oběd jsme si došly do bufetu, ale nebylzdaleka tak příjemný jako ten Bessiin.\nElvíra ukázala na rozkrájený růžovožlutý dort pod skleněným poklopem. „Koukej! To je dort madame Adeliny!“ vykřikla.\nHned se nám oběma zastesklo po milované madame Adelině, která se o nás starala, jak nejlépe mohla – dokud nemusela odejít na penzi. Každá jsme si dala jeden dílek, ale byl zvětralý a bez chuti, což pro nás bylo hořkým zklamáním.\n„Škoda že nemůžeme bydlet u madame Adeliny,“ zalitovala Elvíra. Polykala dort, aniž ho rozkousala. Oči se jí zalily slzami. „Mně se po ní tak stejská. Hetty, nemohly bysme jet nejdřív za ní a teprve potom začít vystupovat v kabaretu?“\n„Ne, miláčku. Madame Adelina a pan Marvel se stěžípostaraj sami o sebe. Nemůžeme se jim pověsit na krk. A navícbydlej moc daleko. To bych na velocipedu neujela. Ale nevěs hlavu. Slibuju, že si brzo nějaký bydlení najdeme.“\nPoprosily jsme majitelku bufetu, jestli bychom si nemohly dojít na její záchod. Nebyla tak laskavá jako Bessie.\n„Co si myslíte? Že to jsou veřejný záchodky? Nenechám vás\ncourat přes svůj byt. Ještě byste mi tam něco čmajzly! Myslíte,\nže jsem se narodila včera? Už ať jste odtud!“ hudrovala takhlasitě, aby ji slyšel celý bufet.\nDokonce nás zezadu postrčila ke dveřím. Všichni lidé na nás koukali. Elvíra studem zrůžověla. Já jsem nejspíš byla rudá vzteky, protože jsem jí dala penci jako spropitné, ačkoli byl její dort okoralý a čaj bez chuti.\n„Ach jo, Hetty!“ kvílela Elvíra. „A mně se chce opravdu nutně!“\n„Neboj,“ řekla jsem, přestože jsem si s tím sama dělala starosti. Vždycky jsem si však uměla poradit. Vzala jsem velocied, tlačila ho po chodníku a Elvíra poskakovala za mnou. Ulice, kterými jsme procházely, byly čím dál starší a tišší, až jsme došly k úzké uličce. Trochu páchla. Bylo jasné, že i jiní lidé ji používali k účelu, k němuž jsem si ji vyhlédla. Šla jsem jako první a pak jsem tam poslala Elvíru. Musela jsem jí slíbit, že tam nikoho nepustím.\nPak jsme pokračovaly v cestě. Sice se nám ulevilo, ale pořád jsme byly sklíčené. Nacházely jsme se teď v mnohem chudší části Fenstonu, a to nebylo dobré. Nějaký starší chlap sobličejem lasičky chvíli civěl na náš velociped, načež se k námpřitočil a zeptal se, jestli může vyzkoušet ten náš úžasný bicykl.\n„Ne, v žádným případě! Nezlobte se, ale hrozně spěcháme,“ odmítla jsem ho rozhodně. „A nechte nás bejt, nebo zavolám policajta!“\nNepříjemně se zachechtal – bylo nepravděpodobné, že by do těchhle ponurých ulic zavítal nějaký policista – a odstrčil Elvíru. Pak chytil řídítka velocipedu. To už bylo příliš. Měla jsem na sobě ty krásné a tvrdé kožené boty, které jsem nosila v manéži. Napřáhla jsem nohu a kopla ho vší silou na nejměkčí a nejzranitelnější místo. Zasténal a skácel se – a my jsme se rozběhly směrem k centru města.\nVěděla jsem, že v širších ulicích už se nemusíme bát. Brzo jsme došly do nejvýstavnější části města s řadou zajímavých obchodů. Nutně jsme potřebovaly najít ubytování a připravit si vystoupení do kabaretu, ale v tu chvíli jsme na to úplnězapomněly. Elvíra si opřela čelo o výkladní skříň hračkářství,\noslněná panenkami, a toužebně hleděla do jejich modrýchporcelánových očí.\n„Jsou jako opravdický děti!“ Ukázala na jejich ohýbací nohy, jemné pletené punčošky, kozinkové botičky. „Myslíš, že uměj chodit?“\n„Ne, jsou to jen panenky.“\n„Ale jaký panenky!“ toužebně vzdychla Elvíra. „Škoda že Maybelle nemá takový krásný botičky.“\nMaybelle byla její vlastní ručně šitá panenka. Jednou jsem jí na obličej vyšila oči, nos a pusu a vyrobila jí i nějaké oblečení, ale těmhle porcelánovým kráskám se samozřejmě zdaleka nemohla rovnat.\n„Kdybych tak mohla mít jednu z těch panenek,“ vzdychla znovu Elvíra. Pak si vzpomněla na Maybelle nacpanou v kufru a řekla nahlas: „Ale Maybelle vždycky budu mít nejradši,protože je moje prvorozená.“\nNajednou jsem si vzpomněla na hadrovou panenku, kterou mi ušila moje pěstounka Peg, když jsem byla ještě malinká. Nebyla to kdovíjak zkušená švadlena, ale dělala, co mohla. Ačkoli měla panenka každou ručičku a nožičku jinak tlustou a obličej samou bouli, milovala jsem ji tak opravdově, jako každá matka miluje své dítě. Byl to pro mě šok, když mě přivezli do nalezince i s mou panenkou v náručí a vrchní sestra Petersová mi ji vyrvala. Spálila ji a s ní i moje nejlepší nedělní oblečení.\nV nalezinci jsem vyrůstala úplně bez hraček a Elvíra měla dětství podobně bezútěšné. Zíraly jsme na hračky ve výkladní skříni s otevřenou pusou a bažily po každičké z nich, ačkoli já jsem dávno byla na hračky moc stará. Přesto jsem pořád toužila ponořit ruce do džberu se skleněnými kuličkami, dychtila jsem pouštět červenožlutého draka s dlouhým ocasem nebo se zhoupnout na velkém houpacím koni, kterého jsem vidělaustájeného vzadu v obchodě.\n„Mohly bysme jít dovnitř? Jen se kouknout,“ žadonila Elvíra.\nVáhala jsem. Vtom jsem uslyšela, jak hodiny odbily třetí. „Ne, už nemáme čas. Stejně by nás asi vyhodili. Ale slibuju, že až budeme slavný kabaretní hvězdy, vrátíme se sem s mou\nprvní výplatou a já ti koupím dárek. Porcelánovou panenku si\nasi nebudeme moct dovolit, ale možná koupím nějaký botičky\n„To by byla opravdu šťastná, viď, Maybelle?“ zeptala se Elvíra kufru.\n„Ano, ano, ano!“ odpověděla si tenkým panenčím hláskem.\nPokračovaly jsme dál ulicí a doufaly, že až dojdeme do obytné čtvrti, najdeme nějaké vyhovující bydlení. Vtom mě zarazil další obchod. Byl to malý krámek s módními oděvy. Zlacená písmena na tabulce nad vchodem hlásala: MÓDNÍ ZBOŽÍ SLEČNY GIBSONOVÉ. Po obou stranách vchodu byly výkladní skříně a v každé jen jedna elegantně oblečená figurína.\nPřekvapilo mě, že je toho ve výloze tak málo. Byla jsemzvyklá na výkladní skříně přecpané zbožím.\n„Koukni se na to, Elvíro!“\nPoslušně si výkladní skříň prohlédla. Bylo vidět, že na ni neudělala žádný zvláštní dojem. „Vždyť tam skoro nic není,“ namítla.\n„Protože to je obchod s mimořádně elegantním zbožím,“ řekla jsem světaznale, přestože jsem takový obchod viděla prvně. „Nepotřebujou nějakou nevkusně přeplácanou výlohu. Nechávaj šaty mluvit samy za sebe. A ony to taky dělaj. Hodně výmluvně.“\nElvíra nakrčila nos. „Nezdá se ti, že mluvíš trochu hloupě, Hetty?“\n„Víš, tomuhle nerozumíš. Na to jsi ještě malá,“ řekla jsem.\nZato já jsem tomu podle svého názoru rozuměla, i když jen instinktivně. Obě figuríny stály ve svých výkladních skříních se slavnostní vážností a napřahovaly ke kolemjdoucím bílé paže, jako by jim udělovaly královské požehnání. Ta vlevo měla modrofialové šaty s neobyčejně širokými rukávy. Byly tak výrazné, že všechno ostatní na šatech bylo velmi skromné. Efekt, který to vyvolalo, bral dech.\nFigurína vpravo měla šaty temného odstínu smaragdově zelené, skoro stejného, jako měly šaty, které jsem si kdysi ušila jako kostým na mořskou pannu. Tenkrát jsem to považovala za své mistrovské dílo, ale teď jsem viděla, jak neuměle byly\nnavržené i ušité. Tyhle šaty byly z hedvábí, a když na ně dopadly\nsluneční paprsky, chytily duhově měňavý odstín. Tvarempřipomínaly přesýpací hodiny a každá žena v nich musela mít vosí pas.\nMyslela jsem na to, jak by se tahle měňavá zelená odrážela od mých rudých vlasů, přestože jsem věděla, že jsou takovéhle myšlenky směšné. Viděla jsem podle délky sukně, že by mi byly příliš velké, a styl a způsob ušití mi zase napověděly, že šaty budou hodně drahé a že na ně nebudu mít, ani kdybych byla hvězdou kabaretu Cavalcade.\nSmutně jsem vzdychla a nehýbala se z místa, přestože Elvíra už mě tahala za rukáv, jelikož ji to nudilo. Pak se dveře obchodu otevřely, až se zvonek nad vchodem melodicky rozklinkal. Mezi nimi se objevila mohutná dáma a začala si mě prohlížet přes skřipec posazený na tupém nose. Měla na sobě strohé šaty z černého saténu.\nTrhla jsem sebou, přestože jsem nedělala nic špatného.\nPátravě se na mě zadívala. „Ty jsi přišla vyzvednout šaty své paní?“ zeptala se. Její hlas byl překvapivě vysoký, skoro dívčí.\nZrudla jsem. „Já nejsem služka, madam,“ odpověděla jsem s důstojností, přestože ještě před rokem jsem jí byla.\n„Propáníčka, tak to se omlouvám. A mohu se tě zeptat, proč už deset minut koukáš do mé výlohy?“ zeptala se s nelíčenou zvědavostí.\n„Obdivovala jsem vaše šaty. Ještě nikdy jsem tak krásný šaty neviděla. Ty jste navrhovala sama?“ zeptala jsem se.\n„Ano, i když je pravda, že se nechávám ovlivnit pařížskými módními žurnály.“\n„Pařížský módní žurnály,“ opakovala jsem fascinovaně. „Kde se daj koupit?“\n„Nechávám si je posílat z Paříže.“\n„Z Paříže!“ vydechla jsem úžasem, jako by řekla, že jí jeposílají z Měsíce.\n„Ty se zřejmě zajímáš o módu, viď?“ Ženiny drobné oči se přes cvikr upíraly na moje šaty. „Ty sis šila sama?“\nByly to mé nejlepší šaty a dala jsem si s nimi spoustu práce, ale teď jsem se zastyděla za tu ubohou bavlněnou látku adětský střih.\n„To jsou starý šaty,“ mávla jsem rukou.\n„Vždyť to jsou tvoje nejlepší šaty, Hetty,“ připomněla mi Elvíra. „A tohle jsou moje nejlepší šaty. Že jsou krásný?“Vykasala si modrou sukýnku a pomačkanou zástěrku a nadšeně se roztočila.\n„Opravdu jsou krásné,“ souhlasila tlustá žena – a neznělo to, jako by si z nás chtěla vystřelit. Dokonce sešla až dolů nachodník, aby prozkoumala Elvířin límec a lem sukně.\n„Neměla jsem žádnej pořádnej střih,“ řekla jsem rychle. „A navíc už jsou jí ty šaty trochu malý, protože vyrostla.“\n„Teď můžu vyrůst, jak budu chtít, když už nevystupuju vcirkusu,“ chlubila se Elvíra.\n„Ellen-Jane!“ okřikla jsem ji ostře.\nTlustá dáma však vypadala, že ji spíš zajímáme, a ne že ji pohoršujeme. „V cirkusu!“ opakovala tentokrát ona a vrhla pohled na velociped opřený o její výkladní skříň. „Já jsem si říkala, že nejste úplně obyčejná děvčata. A máte styl.“\n„Styl,“ řekla jsem jako ozvěna. To slovo se mi opravdu líbilo. Ano, moc se mi líbila představa, že mám svůj vlastní styl.Strávila jsem devět let v nalezinci, oblečená stejně jako všechny ostatní chovanky do ohavných hnědých šatů, bílého čepce a bílé zástěry. Celý život jsem usilovala být sama sebou, ať už jsem byla Hetty Featherová, Sapphire Batterseaová, nebo Esmeralda Starová.\n„Ale už v něm vystupovat nebudeme,“ zdůraznila Elvíra. „Budeme teď kabaretní hvězdy.“\n„Vážně?“ Tlustá dáma na mě pohlédla. „Je to pravda?“\n„Ano, je.“ Rozhodla jsem se, že jí budu důvěřovat. „Budeme se ucházet o práci v kabaretu Cavalcade.“\nNevypadala, že by ji to pohoršilo. „Tak to je jeden z nejlepších kabaretů. Lidi říkají, že může konkurovat kterémukolilondýnskému. Všechny jejich hvězdy tam dřív vystupovaly.“\n„A vy jste se tam někdy byla podívat?“ zeptala jsem se.\n„Ne, drahoušku, na představení ne! Jsem svobodná. To by se nehodilo. Ale některé z mých nejlepších zákaznic v Cavalcade vystupují. Vlastně šiju i pro paní Ruby,“ dodala pyšně.\nPovytáhla jsem obočí, jako by to na mě udělalo velký dojem,\npřestože jsem o paní Ruby v životě neslyšela. Možná to byla\nnějaká hvězda zdejšího kabaretu, krásná žena, jako za svých\nmladých let bývala madame Adelina.\n„Slečna Ruby zpívá nebo tančí?“ zeptala jsem se.\n„Ne, ne. Ona je ředitelkou kabaretu,“ poučila mě slečnaGibsonová. „Zrovna jí šiju šaty s nahoře nabíranými rukávy hodně podobného stylu jako ty ve výloze, ale moje učednice mě zrovna ošklivě zklamala. Utekla s jedním gentlemanem, husička. On se jí za pár dnů nabaží, a až ho omrzí, co s ní bude? Jako bych to nevěděla. Bude mít na krku děcko a život v troskách.“\nCítila jsem, jak se mi do obličeje hrne krev, protože moje maminka udělala něco podobného. „Možná se zamilovala a nedokázala si pomoct,“ namítla jsem.\n„Zamilovala!“ mávla tlustá dáma pohrdavě rukou, ale v jejích očích jsem zahlédla toužebný záblesk. Ačkoli už byla středního věku, dokázala jsem si ji představit jako mladou dívku, pořád hodně při těle, ale s hnědými lokýnkami místo šedých, sobličejem jako hladký bílý měsíc a s očima zářícíma nadějí.\nPohlédla jsem na její levou ruku a zjistila, že nemá žádné prstýnky. Litovala snad, že žije usedlým staropanenskýmživotem, nebo byla spokojená se svým malým elegantním obchodem a bohatými zákaznicemi?\n„Takže se chystáte do kabaretu, děvčata?“ ujistila se.\n„Ano, ale nejdřív nutně potřebujeme sehnat ubytování.Hledáme vhodný místo už několik hodin.“\n„Spoustu a spoustu hodin,“ dodala s povzdechem Elvíra.\n„Zkoušely jsme to v Nádražním hotelu, ale –“\n„Ale ne, tam byste nechtěly bydlet! To už je stará barabizna, a navíc to tam vůbec není vhodné pro mladé dívky...“ Slečna Gibsonová přemýšlela s hlavou na stranu. „Víte co? Na dnešní noc vám půjčím svůj dětský pokoj. Je to sice vpodkroví a jen s jednou úzkou postelí, ale určitě se tam nějak smáčknete.“\n„No to by bylo úžasný!“ zaradovala jsem se. „Mockrát vám děkujeme, slečno... Gibsonová? A kolik vám zaplatíme?“\n„A co kdyby sis to odpracovala? Umíš stehovat? Většinu dílů těch šatů pro paní Ruby mám sešpendlenou. Kdybys mipřiste>30\nhovala živůtek k sukni, mohla bych se věnovat těmkomplikovaným rukávům.“\n„A kdy potřebujete, abych to udělala?“ zeptala jsem se.\n„Hned teď. Do kabaretu stejně nemá cenu chodit před půl sedmou nebo sedmou – do té doby je tam zavřeno,“ poučila mě slečna Gibsonová.\nVáhala jsem. Potřebovaly jsme přece s Elvírou nacvičit nějaké číslo. Když nám však paní Gibsonová ukázala dvorek za svým obchodem, kde jsme si mohly bicykl bez obav odložit, nechala jsem tam Elvíru, ať nacvičuje sama.\n„Ale co mám dělat?“ zeptala se bezradně. „Nemůžu skákat na lidskej sloup bez Stříbrnejch akrobatů. A vlastně ani bezodrazovýho můstku. A nemůžu jim tleskat a ukazovat na ně, když tu nejsou.“\n„Neříkej pořád ,nemůžu‘! Jistěže můžeš. Připrav si nějaký svoje sólový vystoupení. Vždyť jsi předtím vystupovala sama, ne?“\n„Ty myslíš na trhu, když jsem byla malá?“\n„No ano! Když to zapůsobilo na Beppa, tak to muselo bejt dobrý.“\nElvířin obličej potemněl, když jsem se zmínila o Beppovi, ale pak začala poslušně kolem dvorku dělat hvězdy.\n„To je šikulka!“ rozplývala se slečna Gibsonová. „A jak sejmenuješ ty, drahoušku?“\n„Vystupovala jsem pod jménem Esmeralda Starová. Maminka mi vybrala jméno Sapphire. Většina lidí mi ale říká Hetty.“\n„Tak já ti taky budu říkat Hetty. A teď mi pojď ukázat, jak umíš šít.“\nNásledující tři hodiny jsem v zadním pokoji slečny Gibsonové stehovala výrazné, sytě fialové šaty. Jakmile jsem je dostehovala, nechala mě začistit lem sukně. Chvíli stála nade mnou, aby se ujistila, že jsou všechny stehy drobné a stejné, a po chvíli spokojeně odešla.\nŠila jsem a šila, až mě chytala křeč do ruky a bolelo mě za krkem. Celou dobu jsem si tiše opakovala: Jasmína Zlatáslavice, Petr Perkins, Sven, Araminta, Bertík záletník...\nEBUĎ NERVÓZNÍ, ELVÍRO. Zvládneme to,“ utěšovala\njsem svou „sestru“ a chytila ji za ruku.\nMoje vlastní dlaň byla vlhká. Kdysi jsem byla tak sebevědomá, když jsem zaklepala na dveře maringotky panaTanglefielda! Vtrhla jsem dovnitř a svou výmluvností ho přesvědčila, aby mě přijal jako principálku cirkusu. Jenže to byl malý pojízdný cirkus – hlouček ošuntělých maringotek a špinavé šapitó. Kabaret Cavalcade byl úplně něco jiného – tak velkolepý, tak nádherný, tak blýskavý.\nHlavní vchod byl otevřený. Chytily jsme se za ruce, vyšly jsme nahoru po mramorových schodech a vstoupily. Uvnitř bylo další zlato, na stěnách červené látkové tapety a nad námi na stropě rozzářený křišťálový lustr jako obrovská skleněná hvězda. Elvíra k němu vzhlédla a musela si rukou zaclonit oči.\nMuž v zelené uniformě lemované zlatým brokátem se na nás zamračil. „Co tu pohledáváte, holky? Představení začíná až za hodinu.“\n„Prosím vás, pane, my jsme přišly za paní ředitelkou,“odpověděla jsem přiškrceným hlasem.\n„Cože? To je ale drzost! Zmizte odsud!“ vyjel na nás apohybem rukou nás odháněl.\n„Přišly jsme kvůli práci. Jsme artistky,“ dodala jsem.\nOn se rozchechtal. „No jo, a já jsem královna ze Sáby. Jste dvě malý holky. Řekl jsem, ať zmizíte.“\nElvíra o krok ustoupila. Já jsem ji však stiskem ruky přiměla zůstat.\n„Ano, jsme malý holky,“ řekla jsem pevným hlasem. „Ale v tom je právě ten vtip. Jsme dětský artistky. Tohle je Elvíra, zázračná dětská akrobatka. A já jsem slečna Esmeralda Starová, principálka a konferenciérka. Máme schůzku s paní Ruby, tak bysme vám byly vděčný, kdybyste nás doprovodil do její kanceláře.“\nChlap zaváhal, když zjistil, že znám jméno ředitelky, a jeho pohrdavý pohled znejistěl. „To jste měly říct hned. A pročchodíte hlavním vchodem? Vchod pro účinkující je z druhý strany. Stan vám to ukáže.“\nPoděkovala jsem mu, chytila Elvíru a táhla ji za sebou ze schodů.\n„Už jdeme domů?“ zeptala se šeptem.\n„Ale ne, ještě ne. Jdeme za paní Ruby. Musíme jít speciálníma dveřma,“ vysvětlila jsem.\nObešly jsme budovu k zadnímu vchodu. Z druhé strany už nebyla tak honosná. Omítka potřebovala opravit a v místě, kde prasklo potrubí, byly ošklivé rezavé skvrny.\n„Možná si z nás vystřelil,“ řekla jsem rozzlobeně. „Tohle nemůže bejt ono. Tady žádnej vchod není.“\nHledala jsem další mramorové schody a vchodové dveře sleptaným sklem a zlacenými klikami, jako byly zepředu. Zadní vchod jsem málem přehlédla. Byly to obyčejné omšelé překližkové dveře, okopané a otlučené, jak se je někdo pokoušel vykopnout. Nad vchodem byl nenápadný nápis: VCHOD PRO ÚČINKUJÍCÍ.\n„Cože?“ zděsila jsem se. „No dobře, jdeme.“\nElvíra váhala. „Mně se nechce. Já myslím, že už nechci bejt kabaretní hvězdou.“\n„Neblázni, Elvíro. Nevláčíme se sem takovou dálku jen tak pro nic za nic. Zhluboka se nadechni.“\nZaklepala jsem na dveře. Pak ještě jednou. Pořád nikdo neotvíral, tak jsem chytila za kliku a zatlačila. Dveře nechtělypovolit. Už jsem chápala, proč jsou tak okopané. Musela jsem do nich vrazit ramenem, než konečně povolily. Vstoupily jsme dovnitř.\nJelikož to byl vchod pro účinkující, myslela jsem, že vstouíme přímo na pódium, a ne do téhle obyčejné tmavé chodby. V kumbálu naproti dveřím podřimoval na židli nějaký stařík s dýmkou mezi zuby.\nZakašlala jsem a on otevřel oči. Zůstal na nás koukat. „Kdo jste?“ zeptal se podezřívavě.\n„Dobrý večer, pane Stane. Jsme dětský artistky a jdeme za paní Ruby,“ řekla jsem co nejsebevědoměji. „Mohl byste nám říct, kde ji najdeme?“\n„Ví, že máte přijít, že jo?“ ujistil se.\n„Samozřejmě,“ lhala jsem.\n„Tak tady chodbou, nahoru po schodech do druhýho patra a tam doleva – ne, počkejte, není to doprava? Zkrátka jděte přímo za nosem a určitě ji najdete,“ řekl a začal si zapalovat dýmku, čímž dal najevo, že už nám poskytl dostatek informací.\nVykročily jsme chodbou. Schody jsme našly snadno a vyběhly jsme po nich do druhého patra, ale pak jsme byly v koncích. Prošly jsme chodbou po celém druhém patře a prohlédly si všechny dveře. Některé byly otevřené a odhalovaly malé šatny s velkými zrcadly a zajímavým nepořádkem na stolcích, kterému vévodila nejrůznější líčidla a pudry. Některé dveře byly zavřené a opatřené jmenovkou. Na jedněch jsem zahlédla nápis SLEČNA JASMÍNA ZLATÁ SLAVICE a pantomimicky jsem Elvíře předvedla komické zpívání. Nervózně se usmála. I když jsem se rozhlížela na všechny strany, nemohla jsem najít dveře, kde by stálo PANÍ RUBY. Prošly jsme celou chodbou dvakrát, ale bez úspěchu.\nVzdychla jsem a přemýšlela, jestli musíme znovu sejít dopřízemí k tomu nemožnému Stanovi. Určitě zase spí a nepotěšilo by ho, kdybychom ho probudily. Zaklepala jsem na dve


Studie rodinných hodnot mezi vietnamskými přistěhovalci napříč světem – přehled literatury\nTento článek předkládá přehled výzkumných studií o rodinných hodnotách vietnamských přistěhovalců v různých částech světa. Výsledky studií ukazují proces jejich adaptace a akulturace. Současně si studie všímají změn postojů Vietnamců v závislosti na kulturním prostředí hostitelské země včetně genderové rovnosti a uvolněnějších mezigeneračních vztahů. Přistěhovalci se snaží udržet si vietnamskou kulturu, která oceňuje úctu dětí k rodičům a k starším lidem, rovněž úspěchy ve vzdělání. Studie se zaobíraly přijatelnými způsoby, jak zkoumat a vysvětlovat život Vietnamců žijících v zámoří a jeho psychologické aspekty. Výzkumy se také zaměřovaly na porovnávání tradičních rodinných hodnot Vietnamců žijících ve Vietnamu a v zahraničí s ohledem na porozumění vietnamské kultuře do detailu a přistěhovalecké kultuře obecně.\nrodina, hodnoty, imigranti, Vietnamci


Lemilvo | Medicína, nemoci, studium na 1. LF UK\nLemilvo je lék předepisovaný psychiatry, který patří mezi neuroleptika (antipsychotika) druhé generace. Jeho účinnou složkou je sloučenina aripiprazol.\nPrincip: Aripiprazol účinkuje na neuromediátorové systémy v mozku (řada sloučenin umožňující přenos vzruchů mezi nervovými buňkami). Bylo zjištěno, že řada psychiatrických chorob je způsoben nerovnováhou v těchto systémech a aripiprazol má za cíl vrátit tuto nerovnováhu směrem k normálu. Největší efekt vykazuje aripiprazol na systém dopaminový a serotoninový.\nVyužití: Preparát Lemilvo se podává zejména u schizofrenie, ale může být použit i u jiných chorobných stavů jako jsou silné epizody mánií u maniodepresivní psychózy.\nPodávání: Lemilvo se vyrábí v podobě tablet o síle 10 a 15 miligramů a měl by být užíván striktně pouze dle přesného doporučení předepisujícího lékaře. Běžná dávka u dospělého člověka u většiny psychiatrických poruch je 15-30 miligramů preparátu podávaných jedenkrát denně.\nNevýhody: Lemilvo účinkuje na centrální nervový systém a už tento fakt znamená, že lze očekávat četné nežádoucí účinky. Poměrně často byly pozorovány trávicí obtíže (nechutenství, zácpa), nespavost, změny nálad, depresivní ladění, různé poruchy hybnosti, bolesti hlavy, motání hlavy, ospalost, rozmazané vidění a další. Podobně jako u jiných antipsychotik je i zde popisováno riziko vzniku závažného neuroleptického maligního syndromu. Lék by v žádném případě neměl být kombinován s alkoholem.


Firma Koutný: tradiční výrobce obleků | Luxus.cz\nFirma Koutný: tradiční výrobce obleků\nSpolečnost Koutný spol. s r. o. je úspěšná rodinná firma se sídlem v Prostějově a je považována za jednoho z nejvýznamnějších výrobců pánských obleků na českém trhu. Byla založena v roce 1995 po vzoru prvorepublikových značek Rolný a Nehera. Specializuje se na tradiční pánskou oděvní výrobu zejména na kvalitní obleky, saka, kalhoty, smokingy i pláště. Důraz je kladen na každý detail, špičkové materiály, pečlivé zpracování střihů, které vycházejí z aktuálních trendů. V nabídce jsou manažerské, slavnostní, svatební obleky, ale i obleky do tanečních a také móda na každodenní nošení. Vychází vstříc také mužům s nekonfekční postavou, díky programu Mix & Match, kde je možné libovolně kombinovat velikosti, barvy, střihy i materiály.\nZároveň jepředním dodavatelem profesního oblečení pro resorty a instituce státní správy. K nejznámějším zákazníkům patří Ministerstvo obrany ČR, Vězeňská služba ČR, Celní správa ČR, Policie ČR, holandská armáda, hasiči, dopravní podniky, ale také České aerolinie, Letiště Praha a mnoho dalších.\nKaždý zákazník je pro firmu Koutný jedinečný a je mu poskytován prvotřídní servis.Všechny výrobky vznikají přímo v Prostějově pod rukama nejlepších českých krejčových s dlouholetou zkušeností v oboru. Společnost Koutný vytváří módní kolekce výhradně z kvalitních materiálů. Dává si za cíl oslovit zejména náročné zákazníky, kteří preferují jakostní materiály, rychlost, kompetentnost a individuální přístup.\nTeprve oblek na míru tvoří pravého muže. Firma Koutný je schopná v tomto směru uspokojit nejen zákazníky, kteří tuto službu vyhledávají z důvodu nekonfekční postavy, ale i náročné zákazníky požadující padnoucí oblek ze špičkových materiálů od renomovaných evropských firem. V nabídce jsou materiály ze 100% vlny nebo v kombinaci vlny s hedvábím a dalších směsí. Kromě materiálů lze vybírat z obleků různých střihů (klasický, slim fit i ultra slim…), z jednořadých a dvouřadých obleků s různými variantami kapes. K dispozici je výběr z kvalitních kontrastních podšívek a možnost vyšití monogramu nebo loga firmy na výrobku. Nedílnou součástí služeb je i návštěva zákazníka ve firmě, při níž odborník firmy vezme zákazníkovi míry a nabídne mu výběr ze střihů a materiálů.\nS novou kolekcí na trh firma Koutný přichází jednou za půl roku. V letošní sezóně u nich vévodí polopodšitá lehká saka s podílem lnu, která jsou ideální na parné letní dny. V kurzu jsou také károvaná saka. V podzimní kolekci budou hrát prim separátní vestičky, které lze kombinovat s kalhotami ohrnutými nad kotníky v různých barevných odstínech, doplněné mokasíny nebo bílými teniskami.\nProdejny Koutný naleznete v sedmi městech ČR a to v Prostějově, v Praze (Centrum Chodov, OD Kotva), v Českých Budějovicích, Karlových Varech, Hradci Králové a v Ostravě.\nNavštivte web společnosti Koutný\nNová kolekce jaro/léto 2020 od firmy Koutný


Jezte s radostí | ETA Blog - Tady je doma\nRádi byste jedli zdravě, ale bojíte se, že budete muset počítat kalorie a vážit si každé sousto na talíři? Nebojte, jde to i bez toho. Stačí, když se budete držet několika jednoduchých pravidel a osvojíte si základní znalosti o stravování. A proč byste s tím neměli už ani na vteřinu otálet?\nPokud se vydáte na cestu k vašemu spokojenějšímu já, časem nepochybně pocítíte její pozitivní účinky nejen na vaši tělesnou schránku, ale také na vaše duševní zdraví. Spokojená střeva a správné zažívání jsou totiž zdrojem dobré nálady, psychické pohody a stojí na nich i tělesné zdraví. Jak tedy začít?\nDržte se jednoduchých, ale velmi účinných pravidel\nZákladním stavebním kamenem na vaší cestě ke zdraví je vyvážený a pestrý jídelníček. Pozornost proto zaměřte na to, aby vaše jídla v průběhu dne obsahovaly vybalancovaný poměr makroživin.\nKdyž to shrneme a zjednodušíme, váš talíř by měly tvořit přibliřně z ¼ bílkoviny, z ¼ sacharidy a polovinu zelenina. Velmi však záleží na tom, jak jste v průběhu dne aktivní. Jestliže sportujete, podíl sacharidů by měl být o něco vyšší. Co se týká tuků, většinou jsou obsaženy tam, kde jsou obsaženy i bílkoviny. Například vepřové nebo hovězí maso obsahuje vyšší procento tuku než kuřecí nebo krůtí maso. Drůbeží si proto dopřejte o něco častěji nebo využijte rostlinné bílkoviny. Podrobnosti k tomuto tématu si můžete přečíst v tomto článku , kde najdete tipy na rychlou svačinu nebo nutričně hodnotný oběd.\nDůležité je, abyste nezapomínali na dostatečný příjem v průběhu celého dne. A ne, opravdu nemusíte nutně jíst šestkrát denně, pokud vám to nevyhovuje. Stačí si nastavit váš jídelníček tak, abyste přijali dostatek energie a živin. Jako zázrakem se potom vytratí večerní nálety na lednici i chutě na sladké, kterými si tělo říká o tuky a rychlé cukry.\nV obchodě přidejte do košíku základní potraviny\nKdyž půjdete nakupovat zásoby do lednice, sáhněte po minimálně zpracovaných nebo nezpracovaných potravinách. Ty obsahují hodnotné živiny a vitaminy pro naše tělo. Řeč je o neochucených jogurtech, mléku, luštěninách, čerstvém mase, ovoci a zelenině, semínkách, oříškách a mnohých dalších dobrotách.\nNaopak se pokuste vyhnout polotovarům a průmyslově zpracovaným potravinám. Do těch jsou přidávány látky, bez kterých by se náš život hravě obešel, například rafinovaný olej, přísady, zvýrazňující chuť a vůni nebo konzervanty a další aditiva. Při zpracování takových potravin navíc dochází ke ztrátě minerálů a vitaminů.\nZe základních potravin si přitom hravě vytvoříte levnější, výživnější a také chutnější alternativy těchto průmyslových výrobků. A jejich příprava může být tak zábavná a obohacující. Stačí si vybrat z široké nabídky fit receptů a zdravých kuchařek, které jsou plné barevných a delikátních pokrmů.\nVyberte si ze stovky možností, jak zařadit do jídelníčku ovoce a zeleninu, přesně tu pravou pro vás\nVašemu tělu byste také měli každý den dopřát poctivou porci vitaminů a vlákniny, abyste podpořili jeho správnou funkci a předešli tak nemocem. Obecně platí, že byste měli sníst přibližně 200 gramů ovoce a 400 gramů zeleniny. Nemusíte kvůli tomu hledat kuchyňskou váhu, stačí využít pomůcku plné dlaně. Ta odpovídá přibližně jedné doporučené denní dávky ovoce. Dvě plné hrsti jsou potom ekvivalentem denní porce zeleniny.\nA možností, jak zařadit ovoce a zeleninu do vašeho jídelníčku je opravdu nespočet. Můžete si jednoduše jen nakrájet kousek čerstvé okurky, kedlubny, mrkve, rajčata nebo si připravit salát. Další možností je příprava osvěžujících smoothies, které se stolním mixérem vykouzlíte během několika vteřin a můžete si je bez problému vzít i do práce nebo na cesty. Stačí přidat pár kostek ledu, mléko a vaše oblíbené ovoce. Pro zeleninové smoothies jen vodu, špetku soli a kousky zeleniny. Skvělým pomocníkem vám bude ETA Vital Blend, který vám připraví nejen lahodné smoothies, ale i krémové polévky, nadýchané pomazánky nebo osvěžující nealko drinky.\nS dostatečným příjmem ovoce a zeleniny se budete cítit déle zasycení, a to díky obsažené vláknině. Ta navíc perfektně funguje jako čistička střev a také v nich pomáhá udržovat správnou harmonii.\nNečekejte na zítřek, vrhněte se na to hned. Nepřepalte ale start\nZačněte postupně, malými krůčky. Pamatujte na to, že rychlé a náhlé změny vás nedovedou ke kýženému cíli. Naopak je pravděpodobné, že byste z cesty velmi rychle sešli. Jen zalovte v paměti a zkuste si sami zodpovědět, jak dlouho vám vydržely novoroční předsevzetí. Pravděpodobně měly expirační dobu ještě před koncem ledna. Většinou si totiž vytváříme nereálná přání, která vyžadují výrazný zásah do našeho každodenního života a nejsou tak dlouhobobě udržitelné. Vše, co pro vás bude nové si proto dávkujte postupně, abyste měli čas vše dostatečně vstřebat a vytvořit si z toho příjemný zvyk, nad kterým už nebudete muset přemýšlet.\nČeho se držet při sestavování jídelníčku? Shrnutí toho, co mít na paměti\nmyslete na vybalancovaný poměr bílkovin, sacharidů, tuků a vlákniny,\nnezapomeňte do jídelníčku zařadit ovoce a zeleninu,\nzměny zařazujte postupně,\nudělejte z pestré a chutné stravy váš oblíbený návyk,\npokuste se vyřadit průmyslově zpracované potraviny a polotovary,\nnaopak co nejvíce využívejte základní, nezpracované potraviny,\ndbejte na pitný režim a pijte neslazené nápoje.


Karlův Čenda - Stránka 5\nsvar za Wed Apr 15, 2015 3:43 pm\nKarlučo napsal: Místo spekulování jsem dnes byl navštívit STK.Pořád něco lupalo u pravého předního kola při přejezdu nerovností. Technik si najel na díru a skusil třepačku. No a výsledek je prasklá prachovka (harmonika) a načatý axiální kloub řízení. A celé to stálo 100 Kč. Takže příště místo spekulací co se zase hotento, zajedu na STK a budu to mít jistý.\nTo ale musíš narazit na ochotnýho a "levnýho" technika.\nKarlučo za Fri Apr 17, 2015 8:06 pm\n1×\tTotal Quartz 9000 5W-40 5L\n2×\tTlumič pérování KYB Excel-G 344804\n1×\tVzduchový filtr FILTRON AP185/2\n2×\tAxiální kloub, příčné táhlo řízení TRW JAR971\n1×\tOlejový filtr BOSCH 0 451 103 336\nUž aby to bylo doma.\nmaky za Sat Apr 18, 2015 8:32 am\nKarlučo a to nevyměníš palivový filtr??? ( po 30000km??), nebo měníš olej nyní v půlce??? ( 15000km?)\nNo a ten držák rezervy od toho Memfise, ( reagoval jsi na něj!!) je stále volný a dá se s ním mluvit!!\nNaposledy upravil maky dne Sat Apr 18, 2015 8:40 am, celkově upraveno 1 krát\nKarlučo za Sat Apr 18, 2015 8:39 am\nMěnim po roce( cca 7000 km).Na palivovém filtr jsem nepomyslel. Tak snad příště.\nmaky za Sat Apr 18, 2015 9:11 am\nJá měním dle doporučení místních znalců a mého srdce, olej a filtr motoru každých 15 tisíc ( néé po roce to mi přijde ze zkušenosti brzy), při výměně po 30 tis. měním palivový, vzduchový a olejový filtr, každý rok pak začátkem června ( po největším kvetení) nechávám dělat klimu a měním kabinový filtr.\nKarlučo za Sun Apr 19, 2015 6:13 pm\nAle místní znalci neví že jezdím převážně krátké trasy. Proto ta výměna po roce.\nsvar za Mon Apr 20, 2015 4:49 pm\nTak olej mi vychází i při jízdách "kolem komína" po 15 000 zhruba po 11-12 měsících\nKarlučo za Sun Apr 26, 2015 6:33 pm\n213384 Km- výměna zadních tlumičů\nKarlučo za Mon May 04, 2015 5:05 pm\n213620 Km - výměna lanovodů ruční brzdy.\nKarlučo za Fri May 15, 2015 6:16 pm\n213814 Km- výměna motorového oleje,olejového filtru, výměna axialnich táhel řízení.\nKarlučo za Sun May 31, 2015 6:07 pm\n214200 Km - výměna vzduchového filtru. Zjištěna prořízlá zadní pneu.Na omlácený auto jsem si jakš takš zvykl, ale tohle je k***a moc.Tohle už není možný fakt! Samej závistivej h***l.\ndaveL za Sun May 31, 2015 7:44 pm\nJak to tak pocitam tak kdybys rencka pred 10tis km postavil nekam do kopriv tak uz jsi mohl mit nasetrino na jineho\npetr novy za Wed Jun 03, 2015 4:06 am\nKarlučo napsal: 214200 Km - výměna vzduchového filtru. Zjištěna prořízlá zadní pneu.Na omlácený auto jsem si jakš takš zvykl, ale tohle je k***a moc.Tohle už není možný fakt! Samej závistivej h***l.\nale snad bydlíš někde na vesnici, či co ..mi neříkej, dyť se tam znáte jeden druhého, že tam je nějaké to hovádko co dělá tyhle bylbosti na autech ?\nmaky za Wed Jun 03, 2015 5:34 am\nJoo hoši v každé skupině lidí se najde aspoň jeden blbec kterej myslí po slovansku!!!, / když má soused kozu, udělám vše pro to, né aby měl dvě, ale aby mu chcípla!!/ Soucítím s tebou a nejhorší pocit co znám je chodit okolo lidí kteří škoděj a ještš se za zády posmívají jak tě to mrzí !!! na to je jediné vyhubit Krtka!!!!\nKarlučo za Thu Jul 23, 2015 5:44 am\n215 532 Km- výměna čelního skla.\nKarlučo za Wed Jul 29, 2015 8:11 am\n215911 Km - Oprava převodu stěračů.Výměna ložisek.\nKarlučo za Wed Aug 26, 2015 6:08 pm\n216730 Km- Výměna předních a zadního stěrace.\nKarlučo za Sun Dec 27, 2015 7:25 pm\nDnes překonána magická hranice 220000 Km a porad to jede jak z praku.\nKarlučo za Sun May 01, 2016 4:03 pm\n223100 Km- výměna pravého čepu ramene (v lednu trefen patnik) + geometrie.\nKarlučo za Mon May 23, 2016 5:55 am\nZhruba dva týdny pociťuji zvýšenou spotřebu (letní pneu a teplejší počasí by ji melo snížit). Minuly týden zaznamenan silný zápach nafty v autě při jízdě, při zastavení a vypnutí motoru vše v pohodě. V sobotu jsem vlezl pod auto a cely spodek motoru byl od nafty. Prohlidl jsem kompletní vedeni nafty až po cerpadlo a nikde nic neteklo. Jediná možnost vsttikovace a vedeni k nim. Takže jsem oddelal trubku sání ( spona samozřejmě spadla dolu pod motor), oddelal kryt a nastartoval. No a jeden vstřikovač tekl jak Dunaj, respektive přepadové plastové koleno. Samotný vstrikovac je tak dobře natočen, že zajišťovací pero prepadu nejde vytáhnout cele, takže práce naprd. Nakonec se podařilo a zjištěn vymačkaný O kroužek na kolenu odpadu. Nějaký jsem doma našel tak jsem ho tam dal, ale dlouho to nevydrží. Na netu jsem hledal ND a asi se nedodává. Takže trnu az se to vyondí pořádně.\nKarlučo za Sat Sep 03, 2016 6:30 pm\n226xxx km- výměna zadních destiček. A jedna taková perlička. Si takhle zastavim u obchodu, nakoupim, chci odjet a ono nic. Teda jako startér se jen prevaloval a najednou prestal.Otevřel jsem kapotu abych se podíval na upevnění baterky. Ta byla OK. Další nastartování bylo OK, opravdu divný. Ale to nebylo vše. Vyjedu a jakmile se začali kola otáčet tak hroznej skripavej zvuk od přední nápravy. Zastavim a nic, rozjezdu se a zase. Zkouším bez zařazené rychlosti i s a pořád stejný. No a nakonec to byl kamínek mezi kotoučem a krycím plechem vpředu. Fakt nechapu jak se tam mohl dostat.\nKarlučo za Wed Sep 21, 2016 7:04 pm\n226401 km - výměna startéru. Na původním díky uhlikovemu prachu uhořely uhlíky a drážky na rotoru.\nDomiq07 za Wed Oct 12, 2016 6:46 pm\nto vsetko si uz menil? pre paaana jaana... uff... mas skutocnee KM?? lebo sa mi to moc nezda, ze toto vsetko treba menit pri tolo km..\nKarlučo za Thu Jan 12, 2017 6:33 pm\nZatím se měnily jen spotřební věci, takže na ty Km je to dobrý. Tento rok mám v plánu výměnu všech silentbloku přední nápravy. A to teprve bude pálka.\nKarlučo za Wed Feb 22, 2017 7:14 pm\nTak dnes objednáno\n1×\tSada kloubů, hnací hřídel MEYLE 16-14 498 0027\n2×\tZaveseni, telo napravy DELPHI TD888W\n2×\tZaveseni, telo napravy MEYLE 16-14 710 0007\n1×\tZaveseni motoru MEYLE 16-14 030 0026\n1×\tZaveseni motoru MEYLE 16-14 030 0031\n2×\tDrzak, Pricny stabilizator SASIC 2304016\n2×\tTyc/vzpera, stabilisator FEBI BILSTEIN PROKIT 32699\n1×\tRidici paka, zaveseni kol DELPHI TC1368\n1×\tRidici paka, zaveseni kol DELPHI TC1367\n1×\tFiltr, vzduch v interiéru MANN-FILTER CU 2430\n1×\tOlejový filtr MANN-FILTER W 79\n1×\tVzduchový filtr VALEO 585030\na už podruhé jsem zapomněl objednat palivový filtr. To je tak, když si člověk vzpomene až po odeslání.


Nejspíše mykoza rukou | uLékaře.cz\nuLékaře.cz Poradna lékaře Nejspíše mykoza rukou\nInfekce Jan 4.2.2013\nDobrý den, jmenuji se Honza, je mi 25 let, jsem student. Pracuji na DPP jakožto masér. Můj problém je takovýto: začalo to daloby se říci malým problémem na prsteníčku mé levé ruky (začervenání, lehké odlupování kůže), nevěnoval jsem tomu velkou pozornost. Pokračovalo to zvětšením místa poškození na prstu. Následně byl nakažen i nehet, který začal bělet, žloutnout. Věděl jsem, že začíná být problém, že může jít o nějakou formu mykozy. Začal jsem tedy na postižené místo nanášet krémy, volně přístupné v lékárně (canespor, clotrimazol). situace se nelepšila, ba naopak, začaly se objevovat prasklinky, malinko tekla krev. U lékaře jsem nebyl. Stále jsem používal tyto masti. V dalších týdnech se mi "vyrážka" začala objevovat i na druhém prstě na ruce. Pokračoval jsem v natírání. Nyní je stav takový že "vyrážku" mám na prsteníčku (po celém prstu, kůže zčervenalá, už nekrvácí, jen se odlupuje, nehet pořád infikován), na prostředníku (na špičce, to samé, prst načervenalý, odlupování kůže, ale na nehtu začínají být vroubky - bojím se že bude brzy napaden také), na palci ze spodní části a dokonce se mi to dostalo i na prostředníček pravé ruky (zatím pouze špička). 2 týdny nazpět jsem začal používat roztok exoderil (bez nějakého viditelného zlepšení). V posledních 5 dnech jsem začal používat Candimis (oreganovy olej na to, jak ve formě vnitřní, tak i kapu na postižené místa a vmasírovávám). Nevím co teď, co použít, aby situace se lepšila. Mimo to, jsem začal přestal jíst sladké, jelikož jsem jej v minulosti dosti konzumoval a dočetl jsem se, že pokud je to mykoza, že má ráda sladké a množí se po něm. Prosím o radu.\npři Vámi popisovaném problému sice může jít nejspíše o mykózu, ale v úvahu připadají i jiné stavy - bakteriální infekce nebo infekce herpes virem, také ale například neobvyklý průběh alergické reakce. Pokud potíže trvají dlouho a běžné léky na mykózu nepřinesly zlepšení, nezbývá než doporučit Vám návštěvu dermatologa, další zkusmá samoléčba by mohla stav dále zhoršit. Dermatolog ověří, zda jde o mykózu a určí cílenější léčbu (v některých případech je nutné pro dosažení dostatečného účinku léky na mykózu užívat celkově, nejen místně...). O důsledcích, které věc má pro Vaší zdravotní způsobilost k práci maséra asi netřeba hovořit a i z tohoto hlediska by bylo dobré nezkoušet již nic "naslepo". A ohledně úpravy diety - omezení nadbytečného příjmu cukrů je přínosné, spíše ale z jiných hledisek, než kvůli případné kožní mykóze - na tu to, dovoluji si tvrdit, podstatný vliv nemá.\nNeváhejte tedy a navštivte kožního lékaře.\nDoufám, že vyšetření přinese užitek a doporučená léčba brzkou úlevu!


Samsung A5 vs LG G3 - Android Fórum - pro chytré mobilní telefony a tablety\nAréna telefonů ⇒ Samsung A5 vs LG G3\nSamsung A5 vs LG G3\nPříspěvek od Placka » sob 16. črc 2016 8:58:06\nZdravím a rychlá otázka:\nMám možnost koupit jak nový Samsung A5 (2016) za 6000 nebo úplně nový LG G3 za 4800. Jsou to dost rozdílné telefony (plast vs sklo, 5,5" vs 5,2", HD vs QHD, velikost, Snapdragon 615 vs 801...). Rád bych znal i váš názor - který by jste volili a proč?\nTaky by mě zajímalo, jestli někdo nemáte zkušenosti, který fotí lépe...G3 je vlajková loď, ale dva roky stará...A5 prý fotí na úrovni Galaxy S6...\nRe: Samsung A5 vs LG G3\nPříspěvek od Mirda86 » sob 16. črc 2016 9:02:37\nJo A5 foti dobre a ma i skvelou vydrz.Navic display "jen" FHD tak imho lepsi.Citelnost na slunci je u G3 nic moc.\nAle A5tka nema Snap615 ale nejakej Exynos kterej neni zas nejaka pecka.Coz neni ani ta 615tka.Ze nema notifikacni diodu asi vis.\nPokud Lg tak leda 3/32GB.Pokud mluvis o 2/16 tak bych rovnou sel do toho Samace radsi.\nPříspěvek od dokusan » sob 16. črc 2016 10:14:46\nMám podobné dilema . Raději bych 5,5'', ale ta A5 má výbornej foťák a je pěkně zpracovaná. A za tu cenu je teď super . Já se rozhoduji mezi ní a LG V10, Huawei Mate S a Huawei P9. Ale ta A5 mivten vyyer komplikuje.\nPříspěvek od Placka » sob 16. črc 2016 10:32:25\nG3 by měla být v 32GB verzi, ta se myslím dělala jenom s 3 GB RAM, ne? Nebo se dělalo i 32/2?\nS A5 jsem se spletl, není tam 615, ale Exynos 7580, stejnej jako v S5 neo...prý je rychlejší než 615...\nNaposledy upravil(a) Placka dne sob 16. črc 2016 10:38:33, celkem upraveno 1 x.\nPříspěvek od Mirda86 » sob 16. črc 2016 10:36:41\nDela se 2/16 a 3/32\nTime: 0.275s | Queries: 32 | Peak Memory Usage: 10.51 MiB


Mezinárodní chodec: Úspěšní novoborští v rakouském Seefeldu\n01.10.2006 Úspěšní novoborští v rakouském Seefeldu\nObčanské sdružení Mezinárodní chodec se sídlem v Novém Boru zorganizovalo ve dnech 15.-17.9. pro své členy účast na 7. ročníku třídenního rakouského pochodu EINHORNMARSCH okolím rakouského Seefeldu.\nToto tyrolské olympijské alpské městečko nacházející se 20 km od Innsbrucku je známé především svými sjezdovými tratěmi a terény pro běh na lyžích, ale také jako tradiční místo soustředění českých fotbalistů. Třetí zářijový víkend se stalo dějištěm známého rakouského pochodu zařazeného do mezinárodní chodecké ligy „IML WALKING ASSOCIATION“, jejíchž akcí se naše novoborské sdružení pravidelně zúčastňuje.\nÚčastníci pochodu absolvovali v nádherné alpské přírodě ve třech dnech 60–126 pěších km. Mezi nejdelší trasy patřily: Leutaschmarathon, Panoramamarathon a Scharnitzmarathon. Názvy kratších tras zněly: Drei Seen Wanderung, Wanderung Inntalblick, či Wanderung Giessenbach. Poněvadž tyto akce jsou vždy velkou společenskou událostí, naše výprava nesměla chybět na oficielním slavnostním zahájení, společenském Tyrolském večeru a slavnostním zakončení korunovaném předáváním medailí a pohárů nejúspěšnějším. Všechny tři dny přálo pochodujícím krásné počasí babího léta. Česká výprava využila jako jediná svého autobusu ke zřízení občerstvovací stanice na jednotlivých trasách. Možná právě tato taktika vedla ke konečnému úspěšnému hodnocení naší skupiny. V cíli pochodu převzali 2 členové skupiny Věra Zbružová a Josef Ondroušek titul EUROPEAN WALKER (Evropský chodec) a 2 členové Věra Zbružová a Josef Duben zlatou medaili INTERNATIONAL WALKER (Mezinárodní chodec). Předseda sdružení převzal za 3. místo v hodnocení skupin pohár věnovaný starostou Seefeldu. V konkurenci 1.884 pochodníků z 21 převážně evropských zemí, ale také z Japonska, Izraele, Kanady, USA a Austrálie lze výše uvedená ocenění hodnotit jako vysoké uznání české výkonnostní turistiky. V hodnocení skupin se před novoborskou výpravu dostaly pouze německý a norský pochodnický klub.\nNutno podotknout, že novoborské výpravy mají v rámci ligy IML vždy velký ohlas mezi pořadateli i zúčastněnými. V Seefeldu jsme absolvovali všech sedm dosud pořádaných ročníků pochodu EINHORNMARSCH. Výprava Mezinárodního chodce na tuto akci letošního roku čítala celkem 37 osob (včetně jednoho hosta z Polska) a skládala se z civilních účastníků i příslušníků české armády. V civilní části výpravy byl nejstarším členem 81-letý Karel Švaříček z Janovic nad Úhlavou, nejmladším patnáctiletýTomáš Stehlík z Českých Budějovic. Vojenská část výpravy byla zastoupena vojáky, kteří se vrátili z mise české armády v Iráku. Nový Bor reprezentovali Jakub Jelínek, Jiří Jelínek, Dana Našincová a Jiří Našinec.\nV doplňkovém programu část novoborské výpravy navštívila vrchol nejvyšší německé hory Zugspitze (2.964 m), část absolvovala průchod alpskou soutěskou Partnachklamm nedaleko bavorského Garmisch-Partenkirchenu. Celkově lze hodnotit výpravu českých pochodníků na této akci za velmi zdařilou.\nJiří Jelínek,předseda sružení Mezinárodní chodec\notištěno v Novoborském měsíčníku (říjen 2006, str. 18)\n« Pohár z Izraele do Nového Boru Holandský pochod NIJMEGSE VIERDAAGSE »


UNGER Kleště na sběr odpadků - manipulační ruka 250 cm NiftyNabber Pro | Online drogerie a kosmetika - Drogerie-24.cz\nObjednejte zboží nyní na e-shopu Vybaveniprouklid.cz a můžete očekávat o rychlé odeslání zboží, které je skladem. UNGER Kleště na sběr odpadků - manipulační ruka 250 cm NiftyNabber Pro tak můžete mít doma již do 2 dnů.\nPopis: UNGER Kleště na sběr odpadků - manipulační ruka 250 cm NiftyNabber Pro Unger\nUNGER Kleště na sběr odpadků - manipulační ruka 250 cm NiftyNabber Pro - kvalitní provedení Unger. Kovové tělo a čelisti potažené gumou. Ergonomická plastová rukojeť s ouškem na zavěšení. Kleště jsou velmi lehké. Cena je uvedena za jeden kus.\nK produktu jsou i recenze UNGER Kleště na sběr odpadků - manipulační ruka 250 cm NiftyNabber Pro a podrobný popis e-shopu, který produkt prodává a expeduje objednávky. Více podrobností a kde můžete zboží koupit zjistíte níže.\nZboží od této značky Unger jsou ověřeny a zákazníci jsou s výrobky spokojeni. Nemusíte hledat kde koupit UNGER Kleště na sběr odpadků - manipulační ruka 250 cm NiftyNabber Pro, můžete jej snadno objednat v e-shopu zde.\nHodně recenzí k UNGER Kleště na sběr odpadků - manipulační ruka 250 cm NiftyNabber Pro\nRecenze UNGER Kleště na sběr odpadků - manipulační ruka 250 cm NiftyNabber Pro\nPřijde opravdu tak,jak vidíte UNGER Kleště na sběr odpadků - manipulační ruka 250 cm NiftyNabber Pro na e-shopu.\nvelký výběr Smetáky a lopatky, dobré ceny drogeristického sortimentu a rychlé dodání!\nFajn zboží Smetáky a lopatky,výborná podpora\nPodrobnosti k UNGER Kleště na sběr odpadků - manipulační ruka 250 cm NiftyNabber Pro Unger\nznačení od výrobce 4017942600447 EAN.\nRecenze UNGER Kleště na sběr odpadků - manipulační ruka 250 cm NiftyNabber Pro heureka.cz - sortimen drogerie\nSpousty zkušeností s UNGER Kleště na sběr odpadků - manipulační ruka 250 cm NiftyNabber Pro naleznete i na diskusních fórech (např. emimino) či na webu heuréka.cz a zbozi.cz kde je mnoho recenzí Smetáky a lopatky. Můžete tento produkt srovnat i s jiným výrobkem ze sekce Smetáky a lopatky a vybrat si dle vlastností, který vám více pasuje.\nInformace o tomto drogeritickém produktu UNGER Kleště na sběr odpadků - manipulační ruka 250 cm NiftyNabber Pro i jeho specifikace se mohou upravit nebo jinak změnit bez upozornění. Náhledové fotografie mají informativní charakter, aby si návštěvník stránek lépe představil produkt, který plánuje koupit. Doporučená cena znamená - dodavatelem Unger doporučená cenovka pro běžný prodej. Aktuální cenu naleznete vždy na e-shopu Vybaveniprouklid.cz při objednání zboží v košíku.


Jiný | Leden 2022\nTato kokosovo-limetková smažená kreveta s ananasovou salsou je křupavá a sladká\nVítejte v Best Bites, sérii videí, jejímž cílem je uspokojit vaši nekonečnou touhu po obsahu jídla prostřednictvím rychlých a krásných videí pro domácího gurmána.\nTyto smažené kokosovo-limetkové krevety mají sladkou křupavost, která se dobře hodí k domácí ananasové salse. Každé sousto vám dá pocit, že jste na tropické dovolené! Udělejte si je k večeři a podávejte s rýží nebo je vyšlehejte jako předkrm na večírek. Skvěle se hodí i k margaritám – stačí říct.\n1 1/2 libry syrové jumbo krevety , deveined s ocasy na\n1/3 šálku kukuřičný škrob\n1/2 lžičky kajenský pepř\n2 šálky slazený strouhaný kokos\nRostlinný olej (pro hluboké smažení)\n1 1/2 šálku čili omáčka\n1 1/2 šálku na malé kostičky nakrájený ananas\njeden jalapeňo , na kostičky\n1/2 Limetka , odšťavněný\n1/4 šálku koriandr\nPoužijte malý, ostrý nůž, abyste si krevety rozklepali. Začněte řezáním v horní části vnitřní křivky, těsně pod ocasem. Každou z nich odřízněte více než v polovině směrem k vnější křivce (jako byste ji chtěli přeříznout na polovinu, ale neprořízněte ji celou). Otevřete každou krevetu a jemně zatlačte, aby se zploštila.\nV misce smíchejte kukuřičný škrob, sůl a kajenský pepř.\nNalijte kokos do samostatné misky.\nVe třetí misce ušlehejte bílky do pěny.\nPonořte jednu krevetu do směsi kukuřičného škrobu a setřeste přebytek. Dále ponořte krevety do bílků. Poté krevety z obou stran zatlačte do kokosu, aby byly úplně zakryté. Krevety dejte stranou na plech nebo velkou mísu. Opakujte se zbývajícími krevetami.\nNalijte rostlinný olej do velkého hrnce nebo hluboké pánve, aby byl olej hluboký asi dva palce. Zahřejte olej na 350 ° F.\nJakmile je olej hotový, smažte krevety po dávkách asi jednu minutu nebo dokud nebudou uvařené.\nKrevety přendejte na papírové ubrousky, aby odkapaly. Opakujte, dokud nejsou všechny krevety uvařené.\nNa salsu: V misce smíchejte chilli omáčku, ananas, jalapeňo, limetkovou šťávu a koriandr.\nKrevety podávejte se salsou.\nPokud se vám tento recept líbil, naučte se jak udělat krevetové tostadas se smetanovým guacamole .\nPopová Kultura Domácí Mazlíčci Zelená A Osoba Changemakers Wizzlern: Peníze S Marsai Martinem Austin Af Měsíc Dědictví Latinx Nabídky Wizzlern Eats Futuristé\nMůj nejlepší přítel chce zkazit chlapům výlet se svou novou přítelkyní\nŽena sdílí, jak se vypořádala s strašidelnou jízdou na Lyftu\nZde jsou některé z našich oblíbených karanténních „nákupů proti stresu“\nNakupování & Osoba\nTaneční video kadeřnictví: Uživatel TikTok zaznamenává neobvyklé setkání\ndívka zapálí vlasy\nmiki matsubara příčina smrti\nkonečný kontrolní seznam jarního úklidu\nžraločí nádrž v pytli\njak zjistit, kdo vás má rád na tinderu\nkašmírové kalhoty a top lounge set


Jablonecké muzeum představuje v Sofii současné české umělecké sklo – výběžek.eu\nJablonecké muzeum představuje v Sofii současné české umělecké sklo\nMuzeum skla a bižuterie v Jablonci nad Nisou se díky spolupráci s Českým centrem a velvyslanectvím v Sofii prezentuje v bulharském hlavním městě. Do prestižní Národní galerie přivezlo reprezentativní kolekci současného českého ateliérového skla.\nVýstava nazvaná NO LIMITS je věnována podstatě mnohotvárného českého tvůrčího přístupu ke sklu. Ukazuje ho na dílech otců-zakladatelů, pedagogů středních škol, vysokých škol a lektorů, kteří přednášejí a předvádějí své sklářské umění v zahraničí. Otci-zakladateli českého ateliérového skla bývají nazývání Stanislav Libenský, který tvořil ve dvojici s Jaroslavou Brychtovou, René Roubíček a Vladimír Kopecký. Díky nim a jejich pedagogickému přístupu se šíří věhlas českého skla jak doma, tak ve světě. Zdárně na ně však navazuje nová úspěšná generace sklářských výtvarníků-pedagogů a lektorů, mezi něž patří Ilja Bílek, Stanislava Grebeníčková, František Janák, Vladimir Klein, Martin Janecký, Rony Plesl nebo Lada Semecká.\n„Naším cílem je ukázat Českou republiku jako sklu zaslíbený prostor uprostřed Evropy, umělecky otevřený a stále se vyvíjející. Jako zemi, kde působí tři generace sklářských výtvarníků-pedagogů často světového věhlasu. Pro studium sklářského řemesla a umění prostě není lepší volby,“ dodává hlavní kurátor jabloneckého muzea i výstavy Petr Nový. Výstavu představující díla 20 výtvarníků působících na českých vysokých i středních školách a 5 v zahraničí žádaných lektorů doprovází obrazový katalog obsahující medailony umělců a fotografie vystavených děl.\nV bulharské metropoli se výstava NO LIMITS zdrží dokonce května. U nás se na její reprízu můžete těšit příští rok, kdy se v rámci Mezinárodního trienále skla a bižuterie JABLONEC 2017 představí v kostele sv. Anny v Jablonci nad Nisou. Mezitím ještě na podzim 2016 zamíří do Museo de Arte Contemporáneo en Vidrio de Alcorcón ve Španělsku.\nSIGNUM: Stanislav Libenský a Jaroslava Brychtová (foto A. Kosina)\nJablonec nad Nisou sklo


Zpočátku jsem si myslel, že půjde o řadový film o bitkách, který potkáváme na každém rohu, ale tenhle film je něco víc. Já si nemohu pomoct, ale beru tenhle film, jako jeden z nejlepších, které jsem kdy viděl. Nechyběly mi zde emoce, které jsem často v takových filmech postrádal, dokonce vás to zde nutí přemýšlet, zda Tommy nereaguje přehnaně vůči svému otci, jelikož tam není ukázané, co se přesně stalo když byl Tommy a Brendan ještě děti. Nutí vás to měníit během celého filmu názory na postavy, které zde vidíte. Fandil jsem Tommymu, ale v posledních několika minutách jsem změnil svůj názor a fandil Brendanovi. Zkrátka emocionální stránka filmu bych řekl, že je výborná. Co se týče bojů v kleci, tak možna trošku snižuje mou radost, že Tommy vlastně celý turnaj "překnokautoval" a tudíž v jeho části nešlo o nějaké napětí a ani o žádné hezké na oko triky, ale spíše o ránu zuřivosti, která ho vždy jen posunula o stupínek výše. Kdežto Brendan neměl svůj postup vůbec lehký a to hlavně ne v souboji s Kobou, který by ho porazil nebýt Brendanově obří touze vyhrát a velkému důvodu, který Brendana naburcoval. Nejvíc by mě však zajímalo, jak to pak bylo mezi Tommym, Brendanem a jejich otcem, jelikož ke konci to vypadalo, že se usmíří, ale pak už se objevily jen závěrečné titulky, což mě také dost zamrzelo. Kvůli tomuto filmu si jednoznačně dám pozor na režiséra, protože pokud má takových filmů více a nebo další chystá, tak to bude jedinně dobře. Tenhle film vřele doporučuji, pokud máte rádi dobré boje a velkou dávku emocí, které naprosto vybuchly ve scéně v kasínu. Tenhle film byl prostě velice silny!\nZřejmě jsem do téhle doby nevěděl, jak by měla vypadat asi má ideální partnerka. Jakmile jsem tento film viděl, tak jsem si neuvěřitelně oblíbil postavu Jamie, která ztvárnila Mila Kunis. Jamie je typická pohodářka, která mě dostala svoji povahou, kterou ani nedokáži popsat. Pokud jste si film pouštěli i v originálnim znění, tak i její hlas vás dostane, tak jako mě. Každopádně ikdyž je Ashton Kutcher můj nejoblíbenější herec, tak musim uznat, že Kamarád taky rád je mnohem lepší než film Hlavně nezávazně. V tomhle filmu je totiž ukázaný humor z normálního běžného života a romantická koncovka, o které víte, že přijde, tak i přesto vás naprosto překvapí a ohromí. Na tomto filmu jsem prostě nemohl šetřit hvězdičkama a musel jsme jich dát 5. Pokud Justin nebo Mila budou hrát podobných filmů více, tak bych byl nadmíru spokojen.\nPrvní věc která mi proběhla hlavou? "Tak to je mazec!". Ze začátku si říkám, že to nebude něco extra, ale čim více jsem poznával hlavního hrdinu, tak se mi čím dál tim víc líbilo jeho chování a hlavně jeho způsob komunikování s lidma. Nikdy toho moc neřekl a nevypadal na osobu, která se může nějak naštvat, ale zdání klame a my v jednu chvíli vidíme uplně klidného člověka, kterého nic nerozhází a během dvou vteřin už bodá do chlapa kus železa nebo rozbíjí prsty kladívkem z opravny aut. Děj se rozjíždí pomalu, zpočátku to vypadá na drama, které nebude mít nic společného s thrillerem, ale ve chvíli kdy se nepovede jedna loupež se vše nastartuje a dá do pohybu věci, které by jste od filmu v žádném případě nečekali. A v neposlední řadě mě dokonale potěšil soundtrack. Autoři dali na "V maličkostech je krása", a proto jsou zde snad jen tři písničky, které jsou však dokonale zasazeny do filmu, že nepotřebujeme, aby se ve filmu tolik mluvilo, protože ty písničky to zvládnout za herce. Na film jsme se moc netěšil, řekl jsme si, že to bude beztak nějaká blbost, ale po dokoukání jsem si musel dát facku, protože teď Drive řadim do mých nejoblíbenějších filmů. Opravdu doporučuji!


Vyrůstají balenou zahradu, která od roku 1972 nedostala vodu\nPokud někdo pochybuje o soběstačnosti síly přírody k růstu, rozkvětu a rozmnožování, může studovat rozmanitost fauny a flóry, která se prosperuje po celém světě, nebo může prostě hledět uvnitř jednoduché skleněné láhve.\nAngličan David Latimer se rozhodl zkusit rozkvět malou zahradu uvnitř skleněné láhve v roce 1960. Od té doby jeho malá přenosná zahrada pokračuje zeleně a intenzivně naživu, řádně utěsněná uvnitř láhve. Nicméně, nejpůsobivější detail, který nějakým způsobem zhoršuje tento příběh, je to, co Latimer říká naposledy napájel rostlinu v roce 1972, před 45 lety.\nStarý muž říká, že tato myšlenka prostě přišla jako způsob, jak tuto obrovskou láhev učinit užitečnou, a proto se rozhodl provést experiment. Po 57 letech je vaše zahrada stále zdravá a zcela soběstačná, rostla sama o sobě bez problémů. Byla to Velikonoční neděle v roce 1960, kdy člověk uspořádal směs kompostu a půdy uvnitř láhve – ke které předtím vylial kyselinu sírovou – a velmi pečlivě zasadil ohnisko Tradescantia.\nBěhem prvních 12 let života zůstala rostlina uvnitř uzavřené lahve neporušená. V roce 1972 se Latimer rozhodl poprvé vyjmout uzávěr láhve a přidat vodu do malého rozvíjejícího se ekosystému, Jediným vnějším dopadem ve všech těchto letech bylo jen sluneční světlo – což umožňuje rostlinám fotosyntetizovat, růst, uvolňovat kyslík a zesílit vlhkost v prostředí.\nPředpokládá se, že tato vlhkost působí uvnitř lahve jako druh deště. Bakterie tráví padací listy, uvolňují velmi potřebný oxid uhličitý a voila – cyklus je uzavřen. Tato láhev funguje jako měřítka verze toho, co se děje na celé planetě, ale s jedním obrovským rozdílem: lidské rušení. Proto je srovnání nevyhnutelné: pokud se lidská bytost nezasahuje, příroda prostě prospívá se svou silou a krásou, a to i na nejnepříznivějších místech.\nPD: Nevím, vypadá to falešně.\nSledujte video: Satu si rozbaluje dárek


Týden v komiksu 30. 4. – 4. 5. 2007 | Ábíčko.cz\n14. května 2007 • 11:37 Autor: Tyto zprávy připravuje server www.komiks.cz.\nPrávě vyšlo: Velkolepý Spider-Man 1 - Drtící Kingpin, osmé číslo fanzinu Sorrel, Anča a Pepík opět v akci, Persepolis 2, Oidipus Rex a Superman - Pro zítřek 2.\nVLAS A BRADA ZNOVU PUTUJÍ\nPodle informací, které jsme získali z nakladatelství Meander, nakonec vydal František Skála jr. svůj kultovní komiks Velké putování Vlase a Brady vlastním nákladem. A dočkáme se někdy pokračování?\nPRÁVĚ VYŠLO: VELKOLEPÝ SPIDER-MAN 1 – DRTÍCÍ KINGPIN\nSenzace! Bez jakéhokoliv ohlášení vydává Egmont sešit Velkolepý Spider-Man 1 - Drtící Kingpin scénáristy Ferga Handleye a kreslíře Simona Williamse. Po Amazing Spider-Manovi z Unicornu či crwácko-calibrácké sérii z let 1999-2001 tak tady máme další pavoučí řadu. Tentokráte se jedná o britskou sérii Spectacular Spider-Man vytvořenou na motivy populárního TV kresleného seriálu z 90. let, vycházející v originále formou dětského magazínu, kde 11 stránkový komiks doplňuje plakát, hry atd. včetně bonusové plastikové hračky. V české verzi 36 barevných stran formátu A4.\nPRÁVĚ VYŠLO: SORREL Č. 8\nSorrel č. 8Foto: www.komiks.cz\nPo ohlášených křtech v Ústí nad Labem a v Praze vychází fanzin Sorrel č. 8, tentokráte na 80 stranách a na téma UFO a mimozemské civilizace. K sehnání je na adrese Dan Černý, Rabasova 39, Ústí nad Labem 400 11 za cenu 50 Kč. Titulní stranu a hlavní komiks má na svědomí Jan Tatarka, ale kromě toho se tu objevují osvědčení klasikové (Dan Černý, Dan Binko, Roman Veseta, Michal Opitz, Daniela Zemková) i neokoukané tváře (Pavliš Dudová, Kamil Tatar, Veronika Jelínková). Kromě celé řady kraťásků se potěší i 24 stránkový příběh Fanouše, tentokráte navíc s kolegyní Klytorou. Průvodce dělá sorrelovský konferenciér hospodský filozof Arnošt Kunc.\nPřehled všech Sorrelů naleznete zde.\nPRÁVĚ VYŠLO: ANČA A PEPÍK OPĚT V AKCI\nMeander vydává třetí knihu sebraných myších příběhů Anča a Pepík opět v akci. Na 164 barevných stranách formátu 170 x 245 mm se nacházejí tyto příběhy: Běh osla, Fantom Ušína, V balóně, V zajetí, Ovocnářka, Dáma v modrém, Kapr, Tajemství hor, Kafemlýnek, Den prasátek, Tři hračky, Deštník, Studnou do pohádky a Anča a Pepík na stopě. K tvůrčímu procesu při tvorbě komiksu nakladatel uvádí: V tomto svazku vychází vůbec první příběh, který vznikl ve spolupráci s Ivanou Lomovou, dnes již velmi respektovanou výtvarnicí. Obě sestry pracovaly tak, že Lucie kreslila postavičky a Ivana malovala pozadí - vynikající akvarely, jejichž výtvarnou hodnotu již čas dávno prověřil. Vymýšlením chytrých příběhů plných fantazie se pak bavily obě originální autorky.\nDosud vyšlo: Anča a Pepík, Anča a Pepík zasahují.\nKRUMLOVY STRUČNÉ DĚJINY COMICSU V ČERVNU\nJsou tu další nové informace ohledně knihy o historii komiksu od Milana Krumla, kterou připravuje Comics Centrum. Tak především, její definitivní název je Comics: Stručné dějiny, vyjít by měla někdy ve druhé polovině června a obálku vytvořil Bryan Talbot. K obsahu nakladatel dále uvádí: Na 320 stranách kniha přinese údaje o hlavních událostech, které svébytný svět komiksu ovlivňovaly a naopak. Na rozdíl od různých zahraničních publikací se autor pokusil zmapovat nejen anglo-americký, ale i evropský a asijský komiks. Přesto se nebude jednat o suchou publikaci pro několik školometských teoretiků, ale o čtivého průvodce po tajemných vodách nám utajované historie. Kniha navíc nabídne přes 160 obrázků, dokumentujících psaný text.\nPRÁVĚ VYŠLO: PERSEPOLIS 2\nPersepolis 2Foto: www.komiks.cz\nBB Art vydává dokončení komiksové knihy Persepolis 2. Autobiografický román íránské autorky Marjane Satrapi získal po celém světě spoustu ohlasů a cen (mj. nejlepší scénář v Angouleme 2002) a jeho dokončení u nás vychází na 180 černobílých stranách formátu 160 x 235 mm v překladu Richarda Podaného. K ději nakladatel uvádí: Autorka líčí svůj pobyt na francouzském gymnáziu ve Vídni, následný návrat do vlasti, poslední pokus sžít se s režimem, který nemůže mít pro samostatné osobnosti jejího typu, navíc ženského pohlaví, pražádné pochopení, a svůj definitivní odchod do Francie. Zatímco hlavním tématem první části byl život v totalitním režimu, ve druhé je jím tedy to, jak se člověk v takovém režimu vychovaný vyrovnává s náhle nabytou svobodou: tedy další téma, které mnozí Češi důvěrně znají.\nRecenzi Persepolis čtěte zde.\nPRÁVĚ VYŠLO: OIDIPUS REX\nOidipus RexFoto: www.komiks.cz\nAlba českých autorů utěšeně přibývají. Po Grusovi (Voleman) či Bažantovi (Pán času) je tu Karel Jerie a jeho Oidipus Rex. Pravda, díky nakladatelství Garamond tu máme sice dílko, které již před pár lety vyšlo (v časopise Pot č. 2 a 3), avšak jen částečně a neuceleně. A teď se navíc objevuje v upravené, kolorované a kompletní verzi, dokončené v roce 2006. K ději 72 stránkového příběhu formátu 215 x 305 mm nakladatel uvádí: Toto zpracování klasického řeckého mýtu vychází z tragédie řeckého dramatika Sofokla Král Oidipus. Sofokles vypráví starou báji o krutém životním údělu muže, který nevědomky zabil svého otce, oženil se s vlastní matkou a svými vinami si proměnil život v nepřetržitý řetěz utrpení.\nPRÁVĚ VYŠLO: SUPERMAN – PRO ZÍTŘEK 2\nBB Art vydává dokončení komiksu Superman – Pro zítřek. Druhá kniha ze dvou má 160 barevných stran formátu 170 x 265 mm. I tvůrci zůstávají stejní - scénář napsal Brian Azzarello, kresba je dílem Jima Lee a překlad zařídil Michael Bronec. K ději nakladatel uvádí: Muž z oceli se pomalu blíží k odhalení tajemství Zmizení a k setkání s bytostí, která za ním stojí. Ale kam až je Superman schopný zajít, jen aby dal věci znovu do pořádku? A dokáže ho Wonder Woman zastavit? Co všechno je schopný udělat „pro zítřek"? Objevuje se naděje... a Superman se nezastaví před ničím na své cestě za záchranou světa... a znovunalezení své lásky.\nČTĚTE NA KOMIKS.CZ OD 30. 4. DO 4. 5. 2007\nRecenze alba Lucky Luke 8 – Máma Daltonová\nProgram veletrhu Svět knihy\nPozvánka na Comics Salón 2007\nJedenáctý díl teorie Tintin a etnocentrismus


Konopné produkty, výrobky z konopí - CARUN.cz\nKonopné výrobky, produkty z konopí\nUniverzální konopná mast Carun\nPři různých poraněních či zánětech, bolestech kloubů, svalů, šlach a hojení nejrůznějších úrazů je ceněn především její zklidňující a hojivý účinek.\nKonopný pleťový krém\nObsahuje konopný olej a také extrakt, je bohatý na látky zvané cannabinoidy, které pokožku regenerují, vyživují a zajišťují jí správnou hydrataci.\nBio konopný sirup s rakytníkem\nRakytník obsahuje 10x více vitamínu C než pomeranč a užívali ho kosmonauté, aby si doplnili všechny potřebné vitamíny.\nVyznačuje se vysokým obsahem bílkovin, minerálů, prospěšných rostlinných sterolů, obsahuje všechny základní aminokyseliny a další velmi důležité látky pro lidský organismus.\nVegetariánské kapsle s obsahem přírodního kanabidiolu (CBD) a a denní dávkou vitamínů C, B2, B6 a D v mikropeletách.\nKonopné tělové mléko 200 ml\nKonopný olej 6% CBD 10 ml\nCBD olej 6% Carun je vyroben z rostlin Cannabis Sativa pěstovaných v panenské přírodě v chráněné krajinné oblasti bez použití pesticidů a herbicidů.\nKonopný sirup s rakytníkem BIO 300 ml\nCarun konopné semínko loupané je vyrobeno z kvalitních odrůd vypěstovaných naším farmářem v podhůří Krkonoš. Je loupáno velice šetrně, aby se uchovaly veškeré hodnotné živiny důležité pro lidský organizmus. Vyznačuje se ideálním poměrem (1:3) esenciálních mastných kyselin (EMK) omega-3 a omega-6, který je lidskému organizmu nejbližší a zajišťuje správnou...\nTělový a pleťový konopný olej BIO 100 ml\nTělový a pleťový konopný olej Carun obsahuje konopný, olivový a jojobový olej a také účinnou látku CBD (Cannabidiol). Vhodný pro péči o pleť a pokožku, kožní i bolestivá onemocnění, vlasy nebo masáže. Certifikovaný BIO produkt.\nCBD olej 3% Carun je vyroben z rostlin Cannabis Sativa pěstovaných v panenské přírodě v chráněné krajinné oblasti bez použití pesticidů a herbicidů.\nKonopná mast univerzální 100 ml\nKonopné mýdlo BIO 100 g\nKonopné mýdlo Carun s Rakytníkem, Aloe Vera a Kurkumou. 100% BIO kvalita.\nKonopný sirup BIO 300 ml\nBIO konopný sirup Carun je výborný pro udržení vitality organismu a je vhodný pro dospělé i děti. Neobsahuje cukr a je slazen přírodně jablečným bio koncentrátem.\nLístky konopí 40 g\nKonopné lístky - Cannabis Sativa. Jsou pěstovány naším farmářem v podhůří Krkonoš. RAW kvalita.\nKonopný pleťový krém BIO 50 ml\nCarun luxusní konopný bio pleťový krém. Dokonalá péče o zdravou a problematickou pokožku s účinnou látkou CBD (cannabidiol) a konopným, olivovým a jojobovým olejem.\nPestrá strava je základem každého prosperujícího lidského organismu. To platí i pro stoupence speciálních výživových směrů. Podívejme se na přínos konopných potravin pro vegetariánskou stravu.\nKonopí vs. bakterie rezistentní vůči antibiotikům\nJak bojovat proti jarní únavě\nZnáme ji důvěrně všichni. Přijde neočekáváná, nezvaná a v úplně nejnevhodnější dobu – řeč je o jarní únavě. Poradíme Vám, jak jí co nejúčinněji předcházet.