Podčára - Souvislosti 2/99\nPodčára — Souvislosti 2/1999\nSyntéza „širokých“ dějin českého 19. století?\nZdejší historiografie je v posledních desetiletích vedena trendem k rozšiřování úhlu pohledu na minulost. Využívají se přitom fakta spojená se všedním a svátečním životem lidí různých společenských vrstev (německy poučení historikové většinou užívají pojmu „každodennost“, francouzsky orientovaní hovoří o dlouhých periodách „privátního života“ – termíny sice nejsou identické, ale v mnoha směrech se překrývají). Navazuje se i na dávnou tradici české kulturní historie reprezentovanou díly Č. Zíbrta a Z. Wintera na straně jedné a J. Pekaře na druhé. Poté, co někteří badatelé zbloudili v sice dlouhých, však slepých uličkách výčtů předmětů obklopujících lidi minulých věků, se do popředí zájmu dostává metodika na pomezí historické antropologie, zkoumající ukotvení člověka v životních cyklech, ve vazbách na rodinu, dům, obec, stavovská, zájmová či profesní společenství a sledující reakce na náhlé i dlouhodobé změny prostředí a zvyků. Poměrně úspěšně se tyto přístupy aplikují pro dějiny pozdního středověku a raného novověku (za všechny připomeňme práce J. Macka, J. Petráně, L. Petráňové, J. Pánka aj.), tedy v rámci období, z něhož se dochovalo dostatečné množství pramenů nejrůznější povahy; není jich však tolik, aby v nich zkušený badatel utonul. V 18., 19. a 20. století narůstá pramenná základna geometrickou řadou, a tak se badatelé, usilující o syntetické vidění, ocitají v těžkém dilematu: buď strávit život v tisících archivních kartonů, z poznámek si doma založit archiv další a umřít, anebo se spolehnout na dostupnější část pramenů již vydaných, řádný archivní průzkum omezit na nejnutnější „sporné“ body a soustředit se na vlastní syntetizující úchop.\nProč ten úvod? Výborné pražské nakladatelství Libri se nedávno pustilo do dalšího ambiciózního projektu, totiž do ediční řady Dějiny českých zemí, v němž se snaží o propojení tzv. vysokých a nízkých dějin, veřejného dění, správy i životního stylu různých období. Byly vydány první dva svazky a poněkud překvapivě se týkají dlouhého 19. století. Marcela C. Efmertová zpracovala České země v letech 1848-1918 a Jitka Lněničková České země v době předbřeznové 1792-1848. Tato recenze si bude všímat druhé z knih.\nAutorka, která je známa především studiemi o historii techniky a dějinách sklářství, v předmluvě poctivě přiznala (což nutno kvitovat s povděkem) meze svého badatelského přístupu, totiž jistou závislost na sekundárních zdrojích: literatuře a tištěných pramenech. Primární archivní průzkum byl využit především v kapitolách k hospodářským a technickým dějinám, částečně též pro partie o každodenním životě. Autorce šlo, dle jejích vlastních slov, o „představení rámců života člověka této doby“, o uchopení „mnohovrstevnatého a mnohotvárného“ společenského tělesa a vystižení životních podmínek lidí v jeho rámci. Vytvořit představu o této mnohostrannosti se jí vskutku podařilo, šíře faktů i volba citací vmontovaných do toku textu vyznívá přesvědčivě. Hůře se vedlo při snaze o pevnější uchopení jednotlivých jevů, jejich včlenění do celkové koncepce díla.\nPrvní a základní koncepční problém vyplývá z toho, že dílo zůstalo kdesi na půli cesty mezi učebnicí a syntézou. Do učebnicovosti jí schází jasnější uspořádání, pedagogický postup od známého k neznámému a přehlednost, do syntetičnosti silná rámcová myšlenka. Některé informace jako by sem spadly jen pro dokreslení neproblematizovaného schématu – např. s. 11–13 a 62–73, kde je konstatován vliv francouzské revoluce s důrazem na její kladné přijetí; informace o obavách, které francouzský rozvrat vyvolal, jsou však upozaděny. Tento přístup by se dal pochopit v případě, že by kniha chtěla cíleně vyložit dějinný koncept z příbuzného hlediska, ani to se však neděje (náznak by se dal nalézt v jakémsi snad croceovském zdůraznění politického liberalismu – hovoří se o něm samostatně již na s. 10, zatímco ostatní „ismy“ dostanou prostor až o další dvanáct stránek dále). Čekáme pak na objasnění funkce nových společensko-politických teorií (či jejich metamorfóz) v zrcadle klasicistního a biedermeierovského životního stylu, musíme se k nim však prokousávat v jiných souvislostech, a když už se k nim dobereme, tak pouze na okraj.\nPozorný čtenář jistě nalezne nemálo sporných bodů – na tom není v zásadě nic zlého. Zádrhel spočívá v tom, že nejsou – snad po učebnicovém vzoru – formulovány jako problémy, nýbrž jako danosti. Např. antisemitismus byl zúžen na „nenávist davů“ (s. 248), byl vytvořen nepřesný a době neodpovídající protiklad mezi „prorakouskostí“ a „národní orientací“ (s. 274), pragocentricky byly redukovány romantické vlastenecké kroužky na jedno jungmannovské centrum (pouhé konstatování existence dalších bez bližší specifikace, s. 136), J. K. Tyl je tu jednostranně charakterizován jako „miláček národa“ (s. 156) atd. Vzhledem k nedostatečnému probádání (a to je problém celé historické obce, nejen autorky) byl dosti zúžen prostor pro šlechtu, duchovenstvo i německojazyčné obyvatelstvo (v posledním případě autorce nutno přiznat poctivou snahu – připomněla kromě jiného zájem části českých Němců o češtinu a české dějiny, Bolzanova kázání, německé národní slavnosti na Sv. Kopečku u Olomouce, knollovské Všeněmce, židovskou izolovanost překračující časopis Ost und West i rychlý vzrůst česko-německého napětí v r. 1848).\nTen, kdo se odhodlá k sepsání syntézy širokých dějin, musí mít předem jasno v tom, co hodlá pro jedince i společnost dané doby zdůraznit jako základní formativní prvky, a z nich by měl postupně vyvozovat skutečnosti související více, méně a okrajově. Najít aktivní inspirační jádra (kupř. společenské vzory) a percepční periferie (např. odraz těchto vzorů v provinčním „zrcadle“), jinými slovy: vtisknout své koncepci řád. Na to autorka bohužel nestačila. Její standardní postup výkladu se odehrává v tomto sledu: nakousnout zajímavý problém, doklad uvést jakoby v závorce a rychle pryč. Tak rychle, aby se uteklo možnému protiargumentu. Hlubší zastavení, srovnání (byť i sondážního charakteru) většinou chybí. Muselo by se totiž s kůží na trh a to – chápu – nemusí být příjemné.\nNa otázku položenou v názvu proto musíme odpovědět: ještě ne. Knížka však obsahuje velké množství informací, širší veřejnosti méně známých. Dozví se z ní, jak se v daném období stavěly silnice a železnice, doručovala pošta, jak fungovaly cechy a obchodní komory, co všecko bylo dovoleno celníkům na hranici, jak vypadal prodavač pastiček na myši, deštníků a mléka, jak se usedlíci vztahovali k migrantům a emigrantům, proč i poměrní chuďasové museli mít služky, jak se měšťané nobilitovali, proč se vykání leckde vykládalo jako urážka, kdo bral jak vysoký plat a co si za něj mohl koupit, kdy se mezi měšťany chodilo na návštěvy, jak se stavěli státní úředníci k církvi atd. atd. Zájemců o tyto všednodenní životní okolnosti našich předků jistě nebude málo. Za povšimnutí též stojí seznam užité literatury v závěru knihy. Přestože by se samozřejmě dal doplnit o další tituly (tak tomu ostatně bývá vždy, nehledě na to, že seznam byl koncipován jako „výběr“) a našly by se tu drobné překlepy, dokáže dát zájemci poměrně dobrý impuls k dalšímu podrobnějšímu studiu. I v tom je velký klad knihy, a proto také stojí za pozornost.\nJitka Lněničková České země v době předbřeznové 1792-1848. Praha, Libri 1999.\nČeská literatura snadno a rychle\nUčebnice a příručky k dějinám české a světové literatury jdou dnes již do desítek. Při jejich volbě je proto třeba být velmi opatrný a obezřetný, protože vedle velmi kvalitních titulů od našich předních odborníků (v poslední době například J. Lehár, A. Stich, J. Janáčková, J. Holý, Česká literatura od počátků k dnešku. Praha, LN 1998) se na učebnicovém trhu setkáme i s podprůměrnými slepeninami, které studenta lákají na vějičku snadného složení maturitní zkoušky a jejichž jediným účelem snad nemůže být nic jiného než na tomto výnosném, protože nepoučeném odbytišti vydělat a urvat, co se dá.\nJednou takovou knihou, před níž je nutno mít se na pozoru, je Stručný přehled české a světové literatury pro středoškoláky od Jaroslava Pecha (NS Svoboda 1999). Soudě podle krátké předmluvy, nemá autor přehnané ambice a spokojí se s málem. Jeho snahou je „příručka časově aktuální (…), která by jej nezahltila lavinou údajů, ale poskytla mu postačující orientaci ve jménech, dílech a datech tak, aby mohl úspěšně složit maturitní zkoušku“. Místo analýzy nechť nám poslouží několik citátu, jež odhalí základní nedostatky této „učebnice“.\nV charakteristice období pobělohorského jako by Pech nepostřehl, že se již před mnoha lety otočilo kolo dějin a že je mnohé jinak nejen v literatuře současné, ale i v interpretaci naší minulosti. Jinak by nemohl napsat, že „barokní kultura byla navíc pod kontrolou jezuitského řádu, který nechvalně proslul svým fanatismem při pronásledování jinověrců prakticky všude, kam vstoupil. A tak zbývá lidová slovesnost a tvorba pololidová.“ Tedy žádný Michna, žádný Bridel, žádný Balbín. Nic – jak praví následná časová tabulka: „období úpadku (temno)“.\nCo si asi student pomyslí o Jaroslavu Durychovi, když si o něm přečte následující Pechovu charakteristiku: „Spolu s Janem Čepem nejvýraznější osobnost katolicky zaměřených spisovatelů. Vystudoval medicínu, které dal přednost před kariérou kněze. Byl přesvědčeným odpůrcem Židů a sympatizoval s fašismem. Jeho kritika se zaměřovala proti levicovým autorům, ale nesmlouvavě napadal i Karla Čapka. Proto také po roce 1948 nebylo jeho dílo vydáváno. Když si odmyslíme jeho politický extremismus a náboženský fanatismus, nemůžeme jeho samotnému dílu upřít značnou kvalitu.“ Nebo Jakub Deml: „Také tento autor se řadí ke katolické literární skupině. Byl knězem a blízkým přítelem básníků Březiny a Holana. Inklinoval k literárním experimentům, jeho dílo předznamenalo budoucí směry poetismus a surrealismus. Jeho poezie vlastně převažuje nad prozaickými pracemi.“ Nebo Jiří Orten: „Z generace mladých básníků na sebe poutal pozornost Jiří Orten, vl. jménem J. Ohrenstein (1919–1941), který doplatil na svůj židovský původ. V roce 1939 byl z rasových důvodů vyloučen ze studií herectví a o dva roky později jej přejelo německé auto [asi rovněž proto, že byl židovského původu… – M. V.].“\nStejně prostoru jako Šaldovi věnoval Pech i české literární kritice 20. století – 13 řádků! Posledních pět se nese v tomto duchu: „V normalizačním období museli skrytě publikovat Václav Černý (Co kritika [sic!] a k čemu je na světě) a Bedřich Fučík (Čtrnáctero zastavení). V současné době se objevují jména Petr A. Bílek, Josef Chuchma a někteří další, kteří teprve kandidují na titul literárního kritika.“\nMohl bych citovat dále a byl by to výčet úmorný a úhorný. Kam že to odkazoval Josef Florian knihy zbytečné a nicotné?\nJaroslav Pech, Stručný přehled české a světové literatury pro středoškoláky. Praha, NS Svoboda 1999.\nČasopis: Perspektivy (1998/1–12)\nMěsíčník s konzervativně-liberální orientací vycházející od r. 1991 jako vkládaná příloha Katolického týdeníku (KT), vydavatel: dříve Zvon, nyní Katolický týdeník s.r.o. Odpovědný redaktor Jaroslav Šubrt, názorové jádro redakce: Oto Mádr, Petr Příhoda, Václav Frei; kmenoví autoři: Jaroslav Blažke, Miloš Doležal, Václav Frei, Zdeněk Jančařík, Tomáš Machula, Jaroslav Med, Petr Příhoda. Podle průzkumu (formou rozsáhlé ankety KT ke konci roku 1998) čte Perspektivy pravidelně asi 3000 čtenářů.\nZáběr časopisu; modus vivendi\nNázev měsíčníku lze dát do souvislosti s tím, jak se redakce snaží sledovat dění v české katolické církvi: nejen jako někdo, kdo dokumentuje, nýbrž i jako ten, kdo se táže po výhledech a jedná prospektivně. Klíčovým tématem Perspektiv je vztah křesťanství ke kultuře a naopak. Široké a stabilní autorské zázemí zajišťuje nadprůměrně dobrou společensko-politickou publicistiku. Autoři i jejich čtenáři se pevně identifikují s církví, včetně jejích institucí; že se to nevylučuje s možností oslovit i čtenářskou obec širší, je přitom evidentní. Styčné plochy s jinými časopisy? Společenským a politickým záběrem (a autorským okruhem) – revue Proglas a Nová Přítomnost. Neodvracejícím se pohledem dovnitř církve(a periodicitou) – měsíčníky Getsemany a Mezinárodní (dříve: katolický) report. Další respektovaní (a vyhledávaní) partneři či protivníci – sobotní příloha Lidových novin Orientace a měsíčník AD (dříve Anno Domini).\nPerspektivy zůstávají skryty publiku, které o KT zájem nejeví nebo o něm prostě neví, ale o kulturní a intelektuální dění uvnitř českého katolického společenství se zajímají. Na druhé straně ačkoli mají vysoký náklad, absolutní většina čtenářů KT je nečte pravidelně.\nLoňský ročník Perspektiv nalezneme v číslech 4, 8, 13, 17, 22, 26, 30, 35, 39, 43, 48, 50 KT. Malý rozsah umožňuje nahlédnout na rubriky a opakující se témata po jednotlivých stranách. Kritikou se zastavuji hlavně u autorů považovaných za kmenové.\nStranu I pokrývá obyčejně celostránkový esej nebo traktát, přednáška nebo také kázání (zpravidla přeloženo z polských nebo německých periodik; čeští autoři: ekonom L. Mlčoch – Morální rozměr české transformace a teolog C. V. Pospíšil – Posvátná totalita).\nStranu II zaplňuje rubrika Křesťan a svět (pojem svět tu redaktoři chápou ve smyslu\ni geografickém, i novozákonním). Loni se tu soustavně komentovalo dění na Slovensku\na v Rakousku, související s tamější politickou situací a pozicí katolické církve. Výmluvnějším se proti kolegům z LN (Orientace) a z Respektu ukázal Zdeněk Jančařík (č. 12) v případě vyhřezlých sporů mezi rakouskými biskupy: jeho podání bylo ve stejný okamžik věcnější, ale\ni otevřenější. Na stejné straně čteme Glosář, kam opinion-maker Perspektiv Petr Příhoda (pod značkou ř) dodává obvykle tři glosy ad: skandály v politice; aféry v církvi; co se (příliš nevšímáno) tiskne v novinách a říká v TV. Upoutává stálý akcent na dodržení základních pravidel ve vztazích novinářů a politiků a v mnohdy rozviklaném vztahu novinářů k vlastní práci. Slabinou této rubriky je malý rozsah, spíše než glosování bychom uvítali dva analytičtější články-komentáře obvyklého rozsahu, tak jak je Příhoda píše pro RFE, MF Dnes a LN. Co děláme, chceme-li pořádně vyprat prádlo? Že bychom ho jen namočili a pak hned ždímali? Glosář není vhodnou rubrikou pro měsíčník, ale pro týdeník. Jak lze potom na glosu reagovat? S měsíčním intervalem? Kdo si to má pamatovat a kdo také sledovat?\nV loňském ročníku se na různých místech, nejčastěji ale na straně III, objevilo celkem osm rozhovorů – se známějšími (M. Fendrych, J. Med, M. Bič) i z anonymity vytaženými osobami (představená klarisek, mluvčí organizace Opus Dei).\nProstřední dvojstrana IV–V je nejvíce zaměřena dovnitř do církevního společenství. Obsahuje někdy aktuálně analytické nebo věroučné, jindy jen jakési návodné a referující příspěvky z oblasti pastorace a pastorální teologie. Prim hraje nedávno ohlášený synod české katolické církve: k němu se váže speciální, po celý rok vycházející anketa Co očekávám od plenárního sněmu. Tato dvojstrana přináší také traktáty (esejistiku) psané domácími autory, volající často po polemice a dialogu: J. Fuchs – Nová evangelizace; C. V. Pospíšil – Bylo nutné, aby Kristus zemřel?; P Příhoda – O době, jíž říkáme „moderní“ (I, II, III); L. Mlčoch – Jaký kapitalismus pro postsocialistické země?\nStrana V je často prostorem pro historické reminiscence: z předešlých ročníků jsme zaznamenali debatu o vztahu českých katolíků ke K. Čapkovi, loni se redaktoři věnovali výročí Února a v době svatořečení byla představena osobnost filozofky Edity Steinové.\nRubriku Kultura – umění – recenze (s. VI–VII; přetéká někdy až na s. VIII) lze chápat jako oborově široký informační (recenzní a anotační) servis pro katolickou inteligenci. (Zvláštní místo na těchto stránkách má od samých počátků Perspektiv tištěný seriál Jana Royta Malý průvodce po křesťanské ikonografii.) Dva či více příspěvků tu v roce 1998 měli: Jaroslav Blažke, M. Doležal, I. Harák, M. Janata, T. Machula, O. Nytrová, K. Tetivová, M. Šimáček. Tito i další referenti jsou známi z Distance, Filosofického časopisu, Kritické přílohy RR, Literárních novin, Proglasu, Teologických textů a dalších periodik. Někteří volí v různých periodikách stejný tón svého hodnocení (např. M. Janata v Literárních novinách), jiní píší v rozdílnějších polohách (M. Doležal spíše lyrické imprese pro Perspektivy, a ostré kritiky pro Kritickou přílohu RR). Od čísla 12/1998 začal v Perspektivách vycházet sloupek Jaroslava Meda Kniha, kterou byste neměli přehlédnout. Je to příklad toho, jak výhodně a přitom nerozmělnitelně uplatnit k publicistickým účelům oborovou autoritu. U recenzí a anotací však bohužel převažuje servisní charakter. Tento fakt je nemožné komentovat jinak než zklamaným mlčením.\nStrana VIII shrnuje početné ohlasy a polemiky.\nRubem „oficiálního“ postavení Perspektiv je pro jejich redakci poslání (zdá se že dobrovolně přijaté) být katolickému publiku orgánem hlásajícím vyvážené, neextrémní názory v reflexi života místní církve. K tomuto ideálu se přibližují s nepřehlédnutelnými obtížemi. Někdy pouze uměle, to znamená předstíravě – učesáváním anebo napomínáním, které jako napomínání vypadat nemá. Vztah redaktorů Perspektiv k církevní autoritě je zralý. Zralost tu také znamená nezaslepenost: většinu tzv. ožehavějších vnitrocírkevních sporů Perspektivy sledují i v několika číslech. Ovšem, k svému oficiálnímu postavení si navíc přibírají břímě být katolickému publiku někým, kdo se k problémům a otazníkům nejen vyjadřuje, ale kdo usiluje také o „soudcovské místo“ ohledně volby tématu, jeho vhodnosti atd. (doporučuji sledovat buď četné „redakční poznámky“ k ohlasům, nebo i jakási zdůvodnění, proč je ten který článek tištěn). Nazvat pozici Perspektiv jako „první mezi rovnými“ (premiant mezi katolickými časopisy) by k nim obecně bylo nespravedlivé, i když je možné nalézt konkrétní doklady o tom, že by na ni rády aspirovaly.\nSilně magnetizující je pojem středu: na to jeden skoro neuvěřitelný příklad. Petr Příhoda v roli redaktora Nové Přítomnosti nastínil nekatolické veřejnosti stručný katalog katolických periodik a „své“ Perspektivy bezelstně umístil do kýženého středu, mezi „pravicové“ Světlo a „levicové“ Getsemany. Střed jako něco lichotícího – skribent tedy sám sobě přináší lichotku!\nČastým námětem nejzaměstnanějšího autora Perspektiv je to, jak funguje vnitrocírkevní komunikace mezi stranami zastávajícími protichůdné názory. Tady je však nutné zdůraznit, že Příhoda se ani k jedné straně nikdy nehlásí (asi k tomu má své důvody). Proč je chce tedy kultivovat (když je lépe stát mimo ně)? V odstavci Komunikační faul (in Menší rodinná rozepře, Perspektivy č. 11, s. VIII) zopakuje podněty vnitrocírkevních polemik (děkan KTF UK, časopis AD, farář Provazník, podávání eucharistie na ruku) a označí je mj. za „domácí půtky“ mající „kocourkovskou povahu“; současně však tyto půtky „nějak obrážejí turbulence světové církve“. Progresista a tradicionalista jsou podle něho zřejmě skutečnou entitou, ale současně je oběma karikaturně (stylem „tenhle je pro a ten zas proti“) nasazena pověstná psí hlava. Vidím v tom rozpor. Lze nějakým způsobem (byť diskutabilním) brát vyhraněného člověka podle Příhody vážně? Pokud ano, je to možné bez těch okamžitých obav o jeho schopnost diskutovat jako partner, anebo bez podceňujícího soudu, že „dva typy argumentace, byť naprosto legitimní, jsou přijímány kysele, a to jednou i druhou stranou: argumentace disciplinární a věroučná“ (tamtéž). Má podobně hbité obavy o své kvality, potřebné pro vedení diskuse, i sám Příhoda? Rozporná stanoviska ohledně toho, jak věříme, o jakou životní kulturu usilujeme, jak cítíme s církví, jaký vztah máme k světu a co (už vysloveným) slovem „svět“ kdy míníme, není v žádném případě možné ověřovat si a měřit skrze okamžité (nebo přejímané) postoje k hic et nunc zaznamenávaným jevům. Snaha vyvolat plodnou rozpravu, a přitom ji přidušovat šalebnou hrou na arbitra: soudím, že taková je v této oblasti situace měsíčníku Perspektivy.\nJe dobré, když se svého čtenáře snaží vědomostně kultivovat, a nikdo by se neměl stavět ani proti implantování uměřeného stylu v přemýšlení a konání pro církev, jak to dosud dělají. Uměřenost neuměřená však může někdy dráždit, a tudíž není pouhým logickým nesmyslem.\nUčení o eucharistii v díle M. Jana Husa\nPod uvedeným názvem vydalo loňského roku nakladatelství Vyšehrad mou drobnou knížku obsahující tři navzájem související studie. První je věnována životu Husova univerzitního učitele Stanislava ze Znojma, ve druhé jsem se pokusil o rekonstrukci Husovy eucharistické nauky, třetí je systematicky (nikoli historicky) pojatá studie o pojmu transsubstanciace. Této mé knížce věnoval kritickou pozornost Martin Nodl v prvním letošním čísle Souvislostí (1/1999, s. 270–274). Nodlova recenze obsahuje některé připomínky věcné, vedle toho však i výtky osobního rázu, pro které jsem se rozhodl na ni reagovat.\nNodl počíná svůj posudek upozorněním, že má knížka „chce být radikálním průlomem do husovské diskuse“. K tomu musím poznamenat, že jsem takový poněkud velikášský záměr neměl. Eucharistická nauka nezaujímá v celku Husova myšlenkového odkazu ústřední postavení a rekonstrukce jeho nauky v tomto bodu nemůže ani nijak závažně ovlivnit nynější katolické pokusy o Husovu rehabilitaci. Pro poznání celku Husova díla a vývoje eucharistické nauky v pozdním středověku ovšem zpracování námětu určitý dílčí význam má. Nějakým „průlomem“ ovšem z povahy věci ani zde být nemůže.\nV první části své recenze Nodl probírá kapitolu pojednávající o Stanislavovi ze Znojma. Přičiňuje k ní tři kritické poznámky.\nPředně mi vytýká, že charakterizuji Stanislavovu nauku obsaženou v jeho velkém traktátu De universalibus jako umírněně realistickou. Nodl sám tuto nauku nezkoumal (a leccos nasvědčuje tomu, že Stanislavův traktát neměl ani nikdy v rukou). Věří, že Stanislav učil nikoli mírnému, ale extrémnímu realismu, a to proto, že prý „nikoli náhodou byl jeho velký traktát De universalibus badateli původně připsán Viklefovi“. Zde musím upozornit, že Stanislavův zmíněný traktát De universalibus byl r. 1902 připsán editorem H Dziewickim (a to pouze jím) Viklefovi vskutku jen náhodným omylem. Skutečný Viklefův traktát De universalibus Dziewicki totiž nečetl a neznal, a právě jen díky tomu a náhodné shodě názvu mohlo dojít k záměně. Stanislav ve svém traktátu vykládá a hájí nauku, podle níž se tzv. natura v jednotlivinách zmnožuje, co je charakteristický znak realismu mírného. Podle Viklefova stejnojmenného traktátu zůstává však tato natura v různých individuích jedna. To je skutečný ultrarealismus. Na rozdíl mezi Stanislavem a Viklefem jsem poukázal již ve své Nodlem citované kandidátské disertaci z r. 1972. Tehdy byl Viklefův traktát dostupný ovšem jen v rukopisech. Dnes, kdy existuje kritická edice, lze si rozdíl mezi oběma mysliteli v tomto bodu ověřit daleko pohodlněji.\nNodl považuje zadruhé za „velmi sporné“, co jsem napsal o souvislosti se známým univerzitním sporem z r. 1403 o 45 viklefských článcích. Napsal jsem, že Stanislavovy v té době vzniklé spisy ukazují, že mu v tomto sporu jistě nešlo o to nauku oněch 45 článků obhajovat. – Co říci k Nodlově pochybnosti o tomto mém tvrezní? Že Stanislav nechtěl obhajovat všechny Viklefovy články, uznává pod dojmem mé argumentace Nodl sám. Píše: „Pokud Sousedík naráží na Viklefovo eucharistické učení, má svým způsobem pravdu.“ V recenzované práci jsem však ukázal, že se Stanislav distancoval i od viklefovských článků vyjadřujících Viklefův negativní názor na římskou kurii a na postavení papeže v církvi. Ve své Nodlem citované kandidátské disertaci jsem dále podal důkaz, že Stanislav ve svém traktátu De vero et falso vzniklém před r. 1404 kritizoval i viklefský necesitarismus, jehož podstatu shrnuje 27. z odsouzených článků. Tyto doklady ukazují, že Stanislav nemohl v r. 1403 vystupovat jako nějaký rozhodný obhájce heterodoxního jádra viklefismu. Za „velmi sporné“ to považuje Nodl pouze proto, že v literatuře starší provenience četl něco jiného. Starší autoři však neznali obsah Stanislavových traktátů De vero et falso, De felicitate, De gratia et peccato, které byly vydány teprve poměrně nedávno a na jejichž edici jsem se ostatně i sám podílel. Tyto traktáty staví Stanislavovu filosoficko-theologickou činnost do poněkud jiného světla, než v jakém ji viděli starší autoři. Nebrat to na vědomí a reprodukovat jen vytrvale domněnky starších badatelů, jak to činí Nodl, není podle mého mínění správné.\nTřetí a poslední Nodlova námitka se týká diferenciace uvnitř české reformní skupiny na univerzitě, k níž dochází v letech po Stanislavově odklonu od remanenční nauky. Napsal jsem, že „radikálnímu křídlu stojí reforma nad církví (respektive nad tím, jak ona sama sobě rozumí) a může vést i proti ní“. Podle Nodla však Hus ve skutečnosti „až do r. 1415 usiloval pouze o reformu uvnitř církve – samozřejmě v eklesiologickém pojetí…, které Hus pod vlivem Viklefa tápavě formuloval“. K té věci mohu říci jen tolik, že ten, kdo zná základní myšlenky Viklefovy eklesiologie, nebude asi vidět mezi mou a Nodlovou formulací žádný podstatný rozdíl.\nPodívejme se nyní na Nodlovy připomínky k druhé kapitole mé knížky nazvané „Učil Hus remanenci?“. Moje zde projevené mínění je, že se Hus připojil v otázce remanence k původnímu neutrálnímu stanovisku svého učitele Stanislava ze Znojma, jemuž však na rozdíl od svého učitele zůstal natrvalo věren. Dokladem pro to mi je 1) způsob, jak Hus reagoval na některá obvinění vznesená proti němu v Kostnici, a 2) jeho dlouholeté a zřejmě programové mlčení k problému remanence doplňované kazatelskými narážkami. Nodl, jenž pro ostrá slova nechodí daleko, označuje argumenty první skupiny za „velmi nekritické“, druhé za „paradoxní“. Blíže toto své stanovisko Nodl zdůvodňuje pouze tehdy, když se zabývá mou interpretací Husova kázání na Zelený čtvrtek r. 1410. Zde Hus mimo jiné své posluchače nabádal, aby věřili o eucharistii všemu, co Kristus požaduje, a ponechali stranou moderní nauky, které jdou za ustanovení Kristovo. Ve svém dosti podrobném výkladu jsem ukázal, že Hus na tomto místě „moderními naukami“ myslí církevně pojatou transsubstanciaci. Podle Nodla jsem se ve skutečnosti prý „nechal unést svou představivostí“. „Abychom mohli postupovat jako Sousedík,“ píše Nodl, „museli bychom znát Husovo pojetí pojmu „doctrinis modernis“, analytické studie k tomu bohužel chybí.“ (s. 272)\nNodlova připomínka vypadá na první pohled sympaticky, působí dojmem požadavku vysoké vědecké náročnosti. Přihlédněme však k věci blíže! Předně tomu není tak, že by k výrazu slova „modernus“, jak se užívalo ve středověku, nebylo žádných studií. Studie zde jsou (srov. W. Freund, „Modernus“ und andere Zeitbegriffe des Mittelalters, Köln-Graz, 1957), Nodl však asi o jejich existenci neví. Pokud jde o používání termínu „modernus“ speciálně v českých zemích, je tu k dispozici lístkovnice slovníku středověké latiny v českých zemích vydávaného Akademií věd ČR. Kdyby se byl Nodl seznámil se zde shromážděným materiálem, věděl by, že se adjektiva „modernus“ v našem prostředí užívalo především v běžném smyslu (odpovídá zhruba českému „novodobý“, „současný“ apod.), vedle toho však – podobně jako jinde v Evropě – k označení nových (nebo za nové považovaných) myšlenkových směrů, hlavně nominalismu (srov. běžně známé termíny „via moderna“, „logica modernorum“ apod.). U našich realistů (Stanislava a Husa) jsou slovem „moderni“ několikrát označeni jejich filosofičtí nebo theologičtí odpůrci (tak např. Stanislav mluví ve svém velkém traktátu De universalibus o svých oponentech jako o „moderni theologici et logici“, podobně užívá i Hus tohoto termínu v Sermones de sanctis aj.). Protože pražští remanentisté považovali svou vlastní nauku za starokřesťanskou a církevně chápanou transsubstanciaci za novodobý výmysl, nemohl Hus ve svém kázání na Zelený čtvrtek r. 1410 myslet „moderními naukami“ nic jiného než právě jeho odpůrci zastávanou transsubstanciaci. Nechci zde podrobně opakovat myšlenkový postup, jímž to ve své práci zdůvodňuji, protože jej Nodl nezpochybňuje. Jeho připomínka se týká pouze smyslu výrazu „doctrinae modernae“. Jiných dokladů, že jsem postupoval „velmi nekriticky“ a „paradoxně“, recenzent neuvádí.\nPoslední Nodlova výtka k této druhé části spočívá v tom, že užívám údajně vágních termínů „katolická nauka“ a „oficiální církevní stanovisko“. Je pravda, že jsem smysl těchto termínů ve své knížce blíže neobjasnil: považuji totiž jejich význam za všeobecně známý. „Katolickou“ rozumím ve své práci nauku, která odpovídá na otázky týkající se eucharistie způsobem logicky kompatibilním s naukou vyhlášenou koncilem kostnickým. Tento koncil považuje za svůj církev katolická: nauka tohoto koncilu byla ve středověku a je dodnes oficiální naukou této církve. Koncily bývají, jak známo, svolávány mimo jiné proto, aby vyřešily nejasnosti vzniklé ve věcech „víry a mravů“. Bylo tomu tak i s koncilem kostnickým. Jeho dekrety „oficiálně“ ukázaly, že např. Viklef neučil o oltářní svátosti katolicky, kdežto třeba Jan Duns Scotus ano. A s tím není ve sporu, že oba tito myslitelé v době, kdy koncil zasedal, již nežili.\nJe ovšem jasné, že výraz „oficiální církevní stanovisko“, vytrhne-li se z kontextu, může dnes znamenat pro příslušníky různých křesťanských církví různé věci. Že by však některý čtenář byl tak prostomyslný a promítal anachronicky do knihy jednající o Husovi a kostnickém koncilu takto teprve za časovými hranicemi středověku diferencovaný význam termínu, s tím jsem – doufám právem – opravdu nepočítal.\nNodlovi dává nicméně mnou užitá terminologie podnět k výtce, že je můj interpretační přístup „účelový a snad konfesně zabarvený“ (s. 273). Co tím Nodl myslí, objasňuje blíže v dalším. Zmíněná „účelovost“ mě prý totiž vede k výkladům, které jsou „na úkor historické reality“. Konkrétní doklady pro to Nodl nepřináší z mé práce žádné, omezuje se na povšechné tvrzení.\nNetajil jsem se nikdy svým náboženským přesvědčením, rád bych však upozornil, že se jím cítím zavázán k naprosté poctivosti, a to nejen ve věcech majetkových, ale i při zjišťování historických faktů. Potlačovat účelově nějakou stránku historické reality považuji za nepoctivost stejně jako třeba krádež nebo defraudaci. Protože nejsem neomylný, nemohu samozřejmě vyloučit, že jsem při své práci mohl nedopatřením pominout něco, nač může druhý záslužně upozornit. I kdyby se tak stalo – ale Nodl, jak znovu zdůrazňuji, pro to nepřinesl ani jeden konkrétní doklad! –, odkud bere recenzent jistotu, že se tak stalo „účelově“, tj. za účelem potlačení historické reality? Je vůbec racionální takovou věc týkající se svědomí autorovi v recenzi předhazovat?\nKe třetí, filosofické kapitole mé práce se Nodl vyjadřuje jen nepřímo, když mi vytýká, že má knížka neobsahuje „zevrubný výklad středověkého pojetí eucharistie“ (s. 272). Tato výtka není na místě. Nodl asi nepostřehl, že má práce má ráz badatelský, že je jejím cílem čtenáře seznámit s novými, dosud neznámými skutečnostmi. O středověkém pojetí eucharistie se může čtenář, který po tom touží, poučit „zevrubně“ v každé dobré theologické encyklopedii. Těch je však v našich veřejných knihovnách dost.\nHusův vztah k remanenční nauce byl, jak známo, počátkem našeho století předmětem obsáhlého sporu mezi Václavem Novotným a Janem Sedlákem. Tento spor byl a zůstává po určité stránce dodnes zajímavý, neboť se v něm střetly dvě vyhraněné vědecké osobnosti zastávající každá odlišnou koncepci námětu. Pokud jde o Nodla, s žádnou koncepční myšlenkou nepřichází. Jeho posudek náleží k typu recenzí, jejichž autoři se s námětem seznamují teprve z posuzované práce. Samozřejmě netvrdím, že jsou recenze toho typu bezcenné, naopak! Záleží na tom, jako jsou udělány. Bohužel Nodl nepřináší víc než tříšť myšlenkově nesouvislých, dílčích výpadů, z nichž některé prozrazují nedostatky v samotných faktografických východiscích recenzentových. Sjednocujícím prvkem, jímž asi chtěl Nodl povznést svůj posudek na úroveň koncepční důležitosti, jsou jen jeho narážky na mou údajnou náboženskou předpojatost. Jenže tam, kde chtěl říci něco důležitého, se Martin Nodl nepovznesl nad pouhou – pomluvu.\nZnovu k „Učení o eucharistii v díle M. Jana Husa“\nNa začátek budiž řečeno dvojí. Předně, v žádném případě mi nešlo o vytvoření nové koncepce v otázce Husova pojetí eucharistie – nic takového jsem ostatně netvrdil a Stanislav Sousedík mi tuto skutečnost podsouvá. Spíše jsem se snažil upozornit na polemičnost Sousedíkovy studie, znovu, jako v recenzi, podotýkám, přínosné. Za druhé: opravdu nechápu, proč v Čechách jsou všechny polemiky a recenze přenášeny do osobní roviny a vnímány jako personální. Nemohla by se česká věda už jednou od tohoto nemístného převracení hodnot oprostit? Asi to ještě bude trvat celá desetiletí, než si čeští badatelé zvyknou na to, že již skončila doba před rokem 1989, kdy řada „recenzí“ a „polemik“ měla skutečně osobní a sekernický podtext. Snad je takovýto přístup v pojetí českých vědců až geneticky zakódován. Chci tedy zdůraznit, že v případě Sousedíkovy studie mi připadá důležitý způsob jeho odborné argumentace, který mi opravdu v některých případech připadá sporný – ale pouze v interpretační rovině a v kritice vypovídací schopnosti pramenů. Nic osobního v tom není a ani být nemůže. Je mi upřímně líto, že to tak autor chápe, a jestliže má pocit, že jsem mu některými formulacemi zavdal k takovémuto pocitu podnět, tak se mu za to omlouvám – nic takového jsem však ve své recenzi neučinil vědomě.\nAutorovo konfesní přesvědčení je jeho osobní věci a bylo by pošetilé soudit, že ho za něj napadám (nic takového v mé polemice není a doufám, že si Sousedík ani nic takového nemyslí). Nikde jsem rovněž nemluvil o „náboženské předpojatosti“, nýbrž o konfesní vyhraněnosti a konfesní zabarvenosti, což jsou významově zcela jiné pojmy a nevím, proč mi autor vnucuje své představy – konfesní vyhraněnost a zabarvenost po mém soudu není žádná pomluva. Zcela záměrně jsem v recenzi napsal, že Sousedíkovu konfesní interpretaci dějin nepovažuji za nic negativního. Znovu podotýkám, že konfesního přístupu se žádný autor nemůže zbavit, a dodávám k tomu, že to je v pořádku. V případě Sousedíka se jeho konfesní orientace odráží ve volbě témat a v preferování či naopak opomíjení určitých proudů – dokladem tohoto autorova přístupu je např. jeho pojetí „dějin české filozofie“ v období 15.–17. století (k tomu viz V. Urbánek v LF 121/1998, s. 147–152). Nechápu tedy, proč mi Sousedík podsouvá něco, co jsem nenapsal a co z mé recenze ani nevyplývá. Pokud již autor cituje mou recenzi, pak píši, že jeho přístup je „poněkud účelový“ a nikoliv pouze „účelový“ – v tomto rozlišení cítím velký rozdíl. Rovněž jsem nenapsal, že v Sousedíkově případě je konfesní přístup na úkor historické reality – autor pouze vytrhl z kontextu věty, jež spolu vůbec nesouvisejí; proč tak činí, netuším. Podobně nekorektní je, když mi autor vkládá do úst, že tvrdím, že svou studii napsal za účelem potlačení historické reality – nic podobné v mé recenzi prostě není! Stačilo číst recenzi jako odbornou polemiku bez hledání skrytých osobních tónů – nic více.\nSousedíkova studie o Husově remanenčním pojetí byla reakcí na interpretace P. de Vooghta, ve své době radikální – protože Sousedík de Vooghtovo pojetí více méně odmítl, lze po mém soudu považovat i jeho studii za stejně radikální průlom do husovské diskuse. Vše je však spíše hra se slovíčky než skutečný problém.\nSkutečný problém naopak představuje Stanislavův vztah k Viklefovi. Sousedík totiž Stanislavovy spisy (De vero et falso, De felicitate, De gratia et peccato), na něž se nyní odvolává, nebere ve své studii, kterou jsem recenzoval, téměř v potaz. Ve své recenzi jsem se však vyjadřoval výhradně k jeho tvrzení, že Stanislav neobhajoval v roce 1403 nauku oněch 45 Viklefových článků a že se od nich dle Sousedíka distancoval – pokud toto tvrzení dokazují nově vydané Stanislavovy texty, na něž se nyní autor odvolává, tak měl tyto důkazy snést ve své studii. Celý problém by však měl autor analytickou formou prozkoumat a publikovat – jedině pak lze jeho názor přijmout, nebo s ním polemizovat. K samotné otázce jen několik drobností – 45 článků nepředstavuje Viklefovu nauku, nýbrž výroky, které z jeho textů účelově vybrala a odsoudila londýnská synoda a v roce 1403 Mistr Jan Hübner. Které konkrétní články Stanislav hájil během univerzitního shromáždění, nevíme, avšak z pramenů, které máme k dispozici, jasně vysvítá, že Stanislav Viklefa skutečně hájil a že to tak především vnímali i jeho současníci, což by mělo být pro posouzení rozhodující. Ke Stanislavovu extrémnímu realismu jedinou poznámku: nadále existují představy, že Stanislav hájil a zastával extrémní realismus – naposledy V. Herold, Zum Prager philosophischen Wyclifismus, in: Hä resie und vorzeitige Reformation im Spä tmittelalter, hrsg. von F. Šmahel, Mü nchen, s. 140, jenž mluví o „ultrarealismu“.\nDíky mé recenzi Sousedík alespoň rámcově vyložil sémantický význam slova „modernus“ v reformním teologickém prostředí. Pro samotného Husa však bude nutné provést mnohem širší rozbor, založený jak na textech latinských, tak i českých – na okraj bych chtěl říci, že jako odborný pracovník Ústavu pro klasická studia AV ČR, kde působí i pracoviště slovníku středověké latiny v českých zemích, jsem měl možnost se seznámit s lístkovým katalogem slovníku. Aby ovšem nedošlo ke zmatení pojmů – v recenzi jsem pouze napsal: „Abychom mohli postupovat jako Sousedík, museli bychom znát Husovo pojetí pojmu doctrinis modernis – analytické studie k tomu bohužel chybí.“ V Sousedíkově studii však jde pouze o parciální problém. Pro evropské prostředí samozřejmě existuje mnohem více literatury než pouze práce Waltera Freunda (v xerokopii, kterou mám k dispozici, není v názvu této práce slovo modernus uvedeno v uvozovkách), kterou znám, nikoliv jak mi S. Sousedík mentorsky podsouvá – nejdůležitější nejnovější studie pro pozdní středověk, o nějž tu jde, obsahuje sborník Antiqui und moderni. Traditionsbewußtsein und Fortschrittsbewußtsein im späten Mittelalter (Berlin-New York 1974, 9. svazek řady Miscellanea Mediaevalia).\nV otázce účelovosti Sousedíkova výkladu pramenů, na jejichž základě lze problematiku Husova učení o eucharistii řešit, jsem se již jednou podrobně vyjádřil (s. 272–273) – nemíním zde tedy opakovat již napsané. Nechápu však, proč se Sousedík k této části mé kritiky nevyjádřil. To je ovšem věc jeho přístupu ke kritice, který je bohužel dnes dosti rozšířený: kritizovaný, v mém případě spíše „polemizovaný“ autor se vyjadřuje k podružnostem a meritum kritiky – v našem případě výklad pramenů o Husově učení o eucharistii – nechává zcela stranou. Pokud bychom však k Husovi přistupovali týmž způsobem jako Sousedík, pak bychom z toho, co Hus nevyložil, aby nemusel dát výslovně za pravdu neutrálnímu postoji, mohli docházet k jakémukoliv konstatování – tato metoda mi však nepřipadá z interpretačního hlediska nosná. Podobně považuji z interpretačního hlediska za nic neříkající, když autor tvrdí, že „bližší z obou odporujících si nauk byla jeho srdci [tzn. Husovu] nesporně remanence“.\nAbsenci výkladu pojetí eucharistie nadále považuji za jistý nedostatek Sousedíkovy práce, neboť by zcela zásadně mohl osvětlit Stanislavovo a Husovo eucharistické učení. Argumentace kostnickým koncilem je více méně argumentací post quem a má pouze význam pro dobové okolnosti Husova odsouzení, nikoliv pro to, zda Hus učil „katolicky“ (sám tento pojem má svůj velice široký a dějinně proměnlivý sémantický význam) v době před koncilem. V recenzi jsem se pouze snažil ukázat (s. 273), že Sousedík nedostatečně vyargumentoval a definoval pojmy, s nimiž pracuje, a to ty, jejichž výklad není nijak jednoznačný – autor pak v odpovědi vztáhl své „katolicky“ pouze ke kostnickému koncilu, což ovšem reprezentuje přiklonění se k pouze jedinému možnému výkladu. Odkazovat čtenáře na encyklopedické znalosti, jak to Sousedík činí, považuji za nedostatečné – proto sám raději odkáži na některé základní práce: D. Girgenson, Peter von Pulkau und die Wiedereinführung des Laienkelches (Göttingen 1964); G. Macy, The Theologies of the Eucharist in the Early Scholastic Period (Oxford 1984); H. B. Meyer, Eucharistie (Regensburg 1989); A. Angenendt, Geschichte der Religiosität im Mittelalter (Darmstadt 1997, především s. 488–515). Považuji totiž za přínosné, jestliže se bádání pokusí prostřednictvím analýz vystihnout dějinný vývoj určitých jevů, jež poté našly uplatnění v prostředí české reformace; příkladem takovéhoto přístupu je pro mne nedávno vydaná studie Jiřího Kejře Husovo odvolání od soudu papežova k soudu Kristovu (Ústí nad Labem 1999), v níž autor studuje středověkou genezi apelace ke Kristu, příštímu koncilu a papeži.\nOsobně bych se mohl urazit, když mne Sousedík napadá, že neznám některé studie – postupovat stejnou cestou by bylo možné i v jeho případě, avšak takovýto způsob komunikace nepovažuji za smysluplný, pokud se vskutku nejedná o fundamenty (znovu pouze na okraj budiž uvedeno, že právě Sousedíkovo nevyrovnávání se s základní literaturou kritizoval v již zmíněné recenzi V. Urbánek). V recenzi v revue Souvislosti jsem ani neměl možnost odkazovat na mnohé studie, jež se problematiky týkají. Oponentovu výtku spíše považuji za jeden z nejjednodušších a „průhledných“ způsobů, jak napadat kritiky. Jinak ovšem samozřejmě nemohu zastírat, že ve srovnání se Stanislavem Sousedíkem jsem na poli středověké teologie „famulus quadratus“. I přesto se ovšem nadále na základě poznámek, jež jsou obsaženy v mé recenzi, domnívám, že problém Husova učení o eucharistii je složitější, než jak ho pojímá S. Sousedík. Nic víc, nic míň. Autor svou odpovědí meritum sporu ohledně kritické reflexe pramenů bohužel nijak nově neobjasnil – jsme tedy stále na začátku.\nDTP GLOSY II.


Investice | 14.05.2018 15:30:03\nPrvní den nového týdne očekáváme projevy několika představitelů Evropské centrální banky, Bank of England i Federálního rezervního systému, přestože se neočekává přednesení mimořádných a nečekaných změn v plánovaném směřování monetární politiky, své posluchače si tyto projevy jistě najdou. Japonsko nám tento den představí hodnoty roční změny svého indexu „Machine Tools Orders“, který sleduje pohyb v zakázkách japonských výrobců a odráží stav japonského hospodářství. Česká republika tento den zveřejní své hodnoty březnové platební bilance, přičemž se očekává saldo ve výši 5,55 miliard korun.\nNa úterý je naplánována další konference Eurogroup, tedy setkání ministrů financí eurozóny, zástupců ECB a dalších představitelů institucí EU. Německo přestaví své předběžné hodnoty HDP za první čtvrtletí roku v očekávané výši 2,4 %, což je pokles o půl procentního bodu oproti minulému období. Francie zveřejní svůj index spotřebitelských cen za měsíc duben (pravděpodobně 0,1 %). Velká Británie v úterý představí hodnoty průměrných mezd a dále také například report o aktuálním stavu inflace. Hodnoty čtvrtletního HDP budou představeny také za celou eurozónu, zde se předběžně očekává stejný výsledek jako v minulém období. Co se týče USA, dozvíme se hodnoty maloobchodních prodejů nebo každotýdenní aktualizaci stavu zásob ropy. Japonsko nám představí svůj předběžný deflátor HDP.\nUprostřed pracovního týdne se bude konat další z konferencí Evropské unie, tentokráte EcoFin, což je setkání 27 ministrů financí členských zemí EU. Německo představí index spotřebitelských cen, který by neměl naznat změny oproti minulému období (roční i měsíční vyjádření). Index spotřebitelských cen zveřejní také eurozóna jako celek a z jednotlivých zemí například Itálie. Ta, mimo jiné, uveřejní i hodnoty průmyslových prodejů a objednávek. Japonsko nám představí hodnoty průmyslové produkce, kde by mělo dojít k významnému nárůstu za měsíc březen, oproti únorovým 1,2 %, na dvojciferných 13,3 %. V USA ve středu dojde k uvolnění aktuálních dat ohledně nových stavebních povolení za duben (drobný pokles) nebo počet nově zkolaudovaných domů, zde se očekává za měsíc duben nárůst oproti březnovým hodnotám. USA dále zveřejní své hodnoty průmyslové produkce (0,5 %) nebo index využití průmyslových kapacit, kde patrně dojde k drobnému navýšení o 0,4 % na 78,4 % za měsíc duben.\nVe čtvrtek Itálie představí svoji obchodní bilanci v globálním vyjádření i bilanci s Evropskou unií a Francie zveřejní aktuální hodnoty nezaměstnanosti (patrně 8,9 %). Spojené státy americké tento den zaktualizují statistiku „Initial i Continuing Jobless Claims“, tedy nově registrované a stávající žadatele o podporu v nezaměstnanosti. Dále USA tento den přednesou hodnotu týdenní změny skladových zásob zemního plynu. Japonsko nám představí několik variací indexu spotřebitelských cen, přičemž by se s ním spojené hodnoty měly pohybovat v intervalu 0,5 – 1,4 %.\nPoslední den pracovního týdne bude na makroekonomické události skromný, přesto například zjistíme hodnoty běžného účtu platební bilance a obchodní bilance eurozóny. Německo a Česká republika představí své hodnoty indexu cen výrobců a v severní Americe nám Kanada zveřejní hodnoty maloobchodních prodejů za měsíc březen, oproti únoru patrně dojde k poklesu do záporných hodnot na -0,1 %. Kanadský index spotřebitelských cen, zveřejněný tento den, očekáváme na hodnotě 0,3 % za měsíc březen. Na další, zejména americké makroekonomické události a statistiky si budeme muset počkat do příštího týdne.\nDiskuze a názory uživatelů na téma: Makroekonomické události tohoto týdne (14. – 18. 5. 2018)\n12.06.2018Makroekonomické události tohoto týdne (11. 6. – 15. 6. 2018) STOX.CZ (Grant Capital)\n04.06.2018Makroekonomické události tohoto týdne (4. 6. – 8. 6. 2018) STOX.CZ (Grant Capital)\n28.05.2018Makroekonomické události tohoto týdne (28. 5. – 1. 6. 2018) STOX.CZ (Grant Capital)\nOznačení stránky: čez nové ceny\npondělí 21.1.2019 19:39:16


Kateřina Kudějová na ZŠ Habrmanova\nOlympijský den na závěr školního roku\nNa olympijskou návštěvu se děti ze základní školy v České Třebové pečlivě přichystaly. Ukázaly vodní slalomářce Kateřině Kudějové třeba shyby nebo toče na hrazdě. „Taky jsem shybovala, aby viděly, že i já shyby umím,“ říká se smíchem česká kajakářka. „Dřív jsem jich udělala klidně patnáct, ale to bych teď nedala.“ Mistryně světa ve vodním slalomu pak dětem rozdala olympijské diplomy. Místní základka si její přítomnost vysloužila za projekt GYM PERGOLA - což je miniposilovna, kde děti mohou cvičit v hodinách tělesné výchovy, o přestávkách, ale i o poledních pauzách.\nA tak se tu řídí mottem: Jak trávit přestávky ve škole? Pohybem, určitě ne s mobilem. Žáci mohou mezi hodinami cvičit na hrazdě, dělat leh-sedy, výskoky na bedýnky nebo jen skákat přes švihadlo. „Moc se mi u nich líbilo. Myslím si, že pan učitel udělal s dětmi velké věci a ony se hodně naučily,“ vypráví Kateřina Kudějová.\nDiplomy si převzaly tři třídy. „Bylo tam kolem devadesáti dětí,“ vypočítává česká reprezentantka. „K tomu jsme zvládli i autogramiádu.“ Odborná komise navíc nominovala projekt miniposilovny na BeActive Awards v oblasti vzdělání – ocenění Evropskou komisí v rámci Evropského týdne sportu. ZŠ Česká Třebová, Habrmanova se o něj jako český zástupce v říjnu utká s ostatními zeměmi Evropy. Odkaz na celou fotogalerii ke stažení zde:\nodkaz ze stránek Sazka Olympijský víceboj:


Andělský pivovar IPA 14° - Pivníci.cz\nAndělský pivovar (Praha, Česká republika)\nBludice, 15. května 2019, točené, Andělský pivovar (Praha, Česká republika):\nVůně sladová, s tóny mandarinek, tropického ovoce (mango, ananas, marakuja).\nStřední jemný říz, střední plnost. V chuti sladové, s vyšší hořkostí a citrusovými (mandarinky, grepy) chmelovými tóny a tóny tropického ovoce (ananas, mango). Doznívání je sladové, s tóny tropického ovoce (ananas, mango) a citrusů (mandarinky, lehce grepy).\nChutná a pěkně chmelená IPA. Výborně se popíjí.\nMarley, 15. ledna 2019, točené, Andělský pivovar (Praha, Česká republika):\nVůně sladová, tropického ovoce, trochu zemitá a citrusová.\nChuť ovocná, sladová, lehce kořenitá, trochu obilná. Střední až nižší říz, střední plnost těla. Hořkost je vyšší a lehce ostřejší, doznívání delší, sladové, tropického ovoce, citrusové (mandarinky, grepy), lehce kořenité, trochu bylinné.\nHezky ovocná, trochu zvláštně kořenitá, ale dobře pitelná.\nMarley | 1. února 2019\n… fajn pivo. Třetím pivem je světlá čtrnáctka IPA, hořká, s tóny tropického ovoce a citrusů. Příjemný kousek, ze všech …


Dětská otolaryngologie: Poznámky k topografické anatomii orbity\nNos Nádory orbity Poznámky k topografické anatomii orbity\nOrbita je kostěný útvar obsahující oční bulbus, okohybné svaly a oční adnexa. Základní kostěný skelet orbity je tvořen ze sedmi kostí: os frontale, os ethmoidale, os lacrimale, os zygomaticum, os palatinum, os sphenoidale a maxilla. Vchod do orbity je široký v průměru 41 mm, výška vchodu asi 34 mm a hloubka orbity je asi 42 mm. Mediální stěna orbity je anatomicky nejtenčí hlavně v místech lamina papyracea (lamina orbitalis ossis ethmoidalis), kde sousedí s ethmoidálním labyrintem. Laterální stěna orbity je ze všech orbitálních stěn nejsilnější. V okolí orbity se nachází čtyři paranazální dutiny: kraniálně frontální dutina, posteromediálně sfenoidální dutina, mediálně etmoidální labyrint a kaudálně maxilární dutina. Za fyziologických okolností přestavují canalis opticus, fisurae orbitales, a foramina ethmoidalia přirozené otvory ve stěnách orbity. Optický kanálek dlouhý asi 9 mm je uložen v malém křídle klínové kosti a má oválný průřez asi 5x4,5 mm. Na skiagramech se považuje hodnota průměru větší jak 6 mm za patologické rozšíření. (Např. při gliomu optiku). Periorbita je periostální membrána kryjící kostěné stěny orbity a dorzálně přechází v optickém kanálku v důru optického nervu. Ventrálně přechází v septum orbitale. V orbitě se nacházejí 4 přímé, 2 šikmé okohybné svaly a m. levator palpebrae superioris.\nOptický nerv je možno rozdělit do 4 úseků:\nčást intrakraniální v délce 10 mm\nčást intrakanalikulární v délce asi 5-6 mm.\nčást intraorbitální v délce asi 25 mm\nčást intraokulární v délce asi 1,5 mm\nN. opticus je ontogenetricky traktem bílé hmoty mozkové v počtu asi 1 milionu nervových vláken. Slzná žláza (glandula lacrimalis) je uložena ve fossa glandulae lacrimalis při zevním obvodu stropu očnice. Orbita je zásobena hlavně z a. opthamica, která je větví vnitřní krkavice. Mezi periferní nervová vlákna patří v orbitě motorické nervy, senzitivní nervy, sympatická a parasympatická nervová vlákna. Mezi motorická vlákna patří n. oculomorotius (III), n. trochlearis (IV) a n. abducens (VI).


Dlouhodobý cíl se daří | POŽÁRY.cz - ohnisko žhavých zpráv | hasiči aktuálně\nDlouhodobý cíl se daří\nJedním z dlouhodobých cílů SH ČMS ÚHŠ Jánské Koupele a SH ČMS Krajských sdružení hasičů je zajišťovat prostředky na vzdělávání z fondů EU. To je možné za předpokladu, že tyto organizace připraví velmi kvalitní projekty, jež následně v tvrdé konkurenci ostatních uspějí.\nV letošním roce se to prozatím podařilo třem projektům navazujícím na dnes již legendární projety MOST, které ÚHŠ Jánské Koupele a Centrum hasičského hnutí Přibyslav realizovali v létech 2006 – 2008 v rámci Operačního programu Rozvoj lidských zdrojů.\nTentokrát uspěly projekty v rámci Operačního programu Vzdělávání pro konkurenceschopnost v kraji Královéhradeckém – Projekt Navazující vzdělávací moduly pro záchranáře reg. číslo CZ.1.07/3.2.10/01.0015, Jihomoravském – Projekt Specializační kurzy lektorů ochrany obyvatelstva reg. číslo CZ.1.07/3.2.04/01.0015 a v kraji Vysočina – Projekt Navazující vzdělávací moduly pro záchranáře – CZ.1.07/3.2.09/01.0030. Celková dotace v rámci těchto tří projektů činí 10.700.462,33 Kč a je určená na vzdělávání v následujících oblastech:\n· první pomoc,\n· záchrana za pomoci lanových technik,\n· práce na vodě za použití motorových i nemotorových člunů,\n· využití výpočetní techniky v praxi záchranářů.\nJednotlivé kurzy jsou určeny pro celkem 267 frekventantů – lektorů – velitelů, zástupců velitelů a velitelů družstev JSDHO a budou se odehrávat v SH ČMS ÚHŠ Bílé Poličany, Přibyslavi a na vybraném místě Jihomoravského kraje od září roku 2010 do září roku 2011.\nV rámci Královéhradeckého kraje jsou připraveny ÚHŠ Jánské Koupele ve spolupráci s KSH Královéhradeckého kraje tyto moduly a kurzy:\n– Základy lanové techniky při záchranných pracích, které si kladou za cíl naučit frekventanty základy záchrany osob z hloubky či výšky. Využití těchto znalostí se předpokládá při nejrůznějších typech záchranných prací. Další činností jsou spojené se záchranou na vodě a z vody rovněž za použití záchranných pomůcek a lanové techniky. Znalosti a dovednosti najdou uplatnění při záchranných pracích při povodních, při asistenci aktivit na vodním toku a při dalších událostech souvisejících s prací na vodě a ve vodě.\n– Další modul a kurz se týká problematiky činností při hromadných akcí. Cílem je připravit frekventanty na různé typy aktivit a jejich zvládnutí v rámci krizových situací týkajících se značného množství lidí.\n– Další dva moduly jsou zaměřeny na stále žádanější vzdělávání v oblasti První pomoci. Samotné názvy vystihují obsah modulů a kurzů:\no První pomoc účastníkům masových shromáždění\no První pomoc při požárech\nV rámci kraje Vysočina jsou připraveny Centrem hasičského hnutí Přibyslav ve spolupráci s ÚHŠ Jánské Koupele moduly zaměřené specificky na první pomoc. V rámci 4 víkendů se frekventanti naučí komplexní problematiku poskytování první pomoci a získají jako lektoři schopnost informace dále předávat. Budou mít možnost získat odbornost Zdravotník zotavovacích akcí.\nNovum jsou aktivity připravované v Jihomoravském kraji. Zde KSH Jihomoravského kraje ve spolupráci s ÚHŠ Jánské Koupele připravilo praktické kurzy zaměřené na řízení motorových i nemotorových člunů a využití výpočetní techniky v organizaci a řízení záchranných prací.\nPodrobné informace o jednotlivých kurzech, kontakty a další informace naleznete na webových stránkách věnovaných jednotlivým projektům – rozcestník projektů naleznete na adrese http://www.projekt-most.cz. Na těchto webových stránkách bude rovněž probíhat registrace na kurzy.\nV tuto chvíli byly zprovozněny webové stránky Projektu Navazující vzdělávací moduly reg. číslo CZ.1.07/3.2.10/01.0015 realizovaného v Královéhradeckém kraji, ostatní webové stránky budou zprovozněny v nejbližších dnech.\nZávěrem bychom rádi podotkli, že tak jako u předchozích projektů MOST jsou kurzy zdarma, čili platí pravidlo: „Kdo dřív přijde, ten dřív mele".


Vydáno dne 19. 05. 2007 (2283 přečtení)\nIva Bittová ztvárňuje hlavní roli asi pětačtyřicetileté Julie, potácející se životem bez zjevného cíle, bez citového zázemí a bez rodiny, která by ji uznávala. Julie je prototypem ženy, která neusiluje o vytváření čehokoliv, co by ji v životě spoutávalo. Odmítá se podřizovat jakémukoliv diktátu. Přežívá ve svém svobodném vnitřním světě, ale svět skutečný ji míjí. K dosažení svobody obětuje příliš mnoho a nakonec sama zjišťuje, že zcela šťastná není. Něco stále chybí.\nO materiální zajištění rodiny se stará Juliin manžel (Karel Roden), úspěšný manažer a dobrý otec, jehož největší životní prohrou je přiznání, že Julii podváděl se svojí sekretářkou. Ono srdceryvné přiznání k nevěře však není až tak katastrofální pro vztah. Největší katastrofou je totiž sama Julie, citově strádající, uzavřená, nemající žádné pevné opory. Žije si ve svém svobodném, ale citově prázdném vnitřním světě, k přežití v realitě jí pomáhá překládání knih.\nJuliinu životní beznaděj podtrhuje rozhodnutí, že si opatří pianino, na které od svého dětství nehrála. Proč právě klavír? Tuší, že hudba ji dokáže naplnit novými emocemi. Citové pouto mezi ní a klavírem se však mění v citové pouto mezi Julií a mladým prodavačem hudebních nástrojů, ke kterému utíká, když se cítí nejhůř. Jen on totiž dokáže citlivě vnímat její emocionální prázdnotu a dokáže ji utěšit, naplnit novými pocity a zahrnout něhou. On totiž ze své zkušenosti ví, jak samota a prázdnota bolí.\nKaždá mince má líc i rub. Juliina nespoutanost, nezávislost a svoboda s sebou přináší samoty a prázdnoty hodně. Julie se odmítá podřídit rodinnému životu a odměnou je jí to, že její sedmnáctiletá dcera ji nebere jako svoji matku. Jediným pevným bodem v jejím životě je otec a parta kamarádů. To Julii bolí, ale na změnu je již pozdě.\nZpracování filmu je celkově dobré. Charaktery postav jsou líčeny zajímavě a divácky srozumitelně, herecké výkony jsou přesvědčivé. Humorné situace nesklouzávají ke klišé, i když v některých případech jsou mu blízko (např. scéna s důchodkyní, nechající odtáhnout Julii auto). I přesto, že film není mainstreamovým počinem, osloví široké spektrum diváků, a potěší především ženskou část publika.\nCelý článek | Autor: administrator | Počet komentářů: 1257 | Přidat komentář |


20 nejlepších světových jazyků - a od nich si vypůjčila slova angličtina - Článek\n20 nejlepších světových jazyků - a anglická slova si od nich půjčila\nAngličtina je známá jako straka jazyk, který sbírá slova téměř ze všech ostatních jazyků a kultur, se kterými přichází do styku, od Abenaki po Zulu. A ačkoli některé jazyky pochopitelně rozšířily anglickou slovní zásobu více než jiné, moderní anglické slovníky obsahují více geografického tavícího kotle než kdykoli předtím.\nZde je uvedeno - v pořadí podle počtu rodilých mluvčích - 20 nejlepších světových jazyků (podle Ethnologue, globálního katalogu 7 000 jazyků, které se aktuálně používají po celém světě). Vedle každého záznamu v seznamu jsou jen některá slova, která si od něj angličtina vypůjčila.\n1. ČÍNA: 1197 milionů rodilých mluvčích (MANDARIN: 848 milionů)\nLingvisticky řečeno, čínština je „makrojazykem“, který zahrnuje desítky různých forem a dialektů, které dohromady mají jen 1,2 miliardy rodilých mluvčích. Zdaleka nejrozšířenější odrůdou čínštiny je však mandarínština, která má pouze 848 milionů řečníků - neboli zhruba 70 procent celé čínské populace. PodleOxfordský anglický slovník, Čínská slova byla zaznamenána v angličtině od poloviny 16. století, s nejčasnějšími příklady včetně podobnýchTai chi(1736),ženšen(1634),jinaže(1671),kumquat(1699) aFeng Shui(1797). Jeden z prvních ze všech jeliči(1588).\n2. ŠPANĚLSKO: 399 milionů\nJedna čtvrtina z 399 milionů španělsky mluvících lidí na světě žije v Mexiku, ačkoli mezi další důležité země Hispanophone patří Kolumbie (41 milionů), Argentina (38,8 milionů) a Venezuela (26,3 milionu); ve Spojených státech je téměř tolik rodilých mluvčích španělštiny (34,2 milionu), kolik je ve Španělsku (38,4 milionů). V angličtině jsou španělské výpůjčky charakterizovány výrazy ze zbraní a armády (válčení,flotila,námořnictvo,mačeta), jména zvířat (činčila,aligátor,šváb,leguán) a výrazy z jídla a pití (brambor,banán,sardel,vanilka).\n3. ANGLICKY: 335 milionů\nPodle Ethnologue je 335 milionů rodilých mluvčích v angličtině 225 milionů ve Spojených státech, 55 milionů ve Velké Británii, 19 milionů v Kanadě, 15 milionů v Austrálii a na Novém Zélandu jen 4 miliony. Angličtina je však jedním z nejrozšířenějších jazyků na světě: osoby hovořící mateřským jazykem jsou zaznamenány ve 101 různých zemích a teritoriích po celém světě, z nichž je 94 považováno za oficiální jazyk. Navíc, pokud počet lidí, kteří používají angličtinu jako druhý jazyk nebolingua francapokud by byly zahrnuty, globální součet mluvčích angličtiny by snadno vzrostl na více než jednu miliardu.\nnejlepší způsob, jak požádat o navýšení\n4. NE: 260 milionů\n260 milionů rodilých mluvčích hindštiny na světě se vyskytuje hlavně v Indii a Nepálu, zatímco podle odhadů o 120 milionů více lidí v Indii používá hindštinu jako druhý jazyk. Stejně jako u všech indických jazyků bylo během Britů Raj v 19. a na počátku 20. století přijato mnoho hindských výpůjček nalezených v angličtině, ale dávno předtímrupie(1612),učitel(1613),pilau(1609),pukka(1619),myna(1620) akolos(1638) se již začaly objevovat v anglických textech.\n5. ARABIC: 242 milionů\nStejně jako čínština, arabština je technicky další makrojazyk, jehož 242 milionů rodilých mluvčích - rozmístěných v 60 různých zemích po celém světě - používá řadu různých forem a odrůd. První arabské výpůjčky v angličtině pocházejí ze 14. století, ačkoli mnohé z prvních příkladů jsou poměrně vzácná a zastaralá slova jakoalkanet(typ barviva, 1343) ahardun(ještěrka egyptská agama, 1398). Mezi známější arabské příspěvky do angličtiny patříhašiš(1598),šejk(1577) akebab(1698).\n6. PORTUGALSKO: 203 milionů\nPopulace Portugalska je necelých 11 milionů, ale globální populace lusofon je enormně posílena 187 miliony rodilých mluvčích Brazílie. Etymologicky je portugalské a španělské výpůjčky často obtížné odlišit kvůli podobnostem mezi těmito dvěma jazyky, ale podleSTÁŘÍ„Za podobné je odpovědná portugalštinamarmeláda(1480),pagoda(1582),komando(1791),plivátko(1779) aPiraňa(1710).\n7. BENGALI: 189 milionů\nPo hindštině je bengálština druhým nejrozšířenějším jazykem Indie s více než 82 miliony rodilých mluvčích. Ale největší domorodá bengálská populace na světě se nachází v Bangladéši, kde jej jako svůj první jazyk používá 106 milionů lidí. Počet bengálských slov přijatých do angličtiny je však relativně malý, pouze v 47 případechjuta(1746),almirah(volně stojící skříň, 1788) aJampan(typ sedanové židle, 1828) - zaznamenaný vSTÁŘÍ.\n8. RUSKÝ: 166 milionů\nSto třicet sedm milionů z 166 milionů ruských rodilých mluvčích žije v Ruské federaci, s menší populací na Ukrajině (8,3 milionu), Bělorusku (6,6 milionu), Uzbekistánu (4 miliony) a Kazachstánu (3,8 milionu). Nejčasnější ruské výpůjčky se mezi nimi začaly objevovat v angličtině v 16. stoletícarnebocar(1555),rubl(1557) abeluga(1591).\n9. JAPONSKO: 128 milionů\n128 milionů lidí v Japonsku tvoří celou populaci rodilého mluvčího jazyka, což je dost na to, aby se stal devátým nejrozšířenějším jazykem na světě. Japonská slova se v anglických textech objevují od 16. století, včetně některých z prvních výpůjčekkatanaawacadash(oba typy samurajských mečů, 1613),miso(1615),šógun(1615) asaké(1687).\n10. LAHNDA: 88,7 milionu\nLahnda je souhrnný název pro skupinu příbuzných pandžábských jazyků a dialektů používaných převážně v Pákistánu. Punjabi slova přijatá do angličtiny jsou vzácná, ale přesto obsahujíbhangra(místní tradiční taneční forma a hudební styl, 1965) agurdwara(chrám Sikh, 1909).\n11. JAVANESE: 84,3 milionu\nJáva je nejlidnatějším ostrovem na Zemi, domovem téměř dvou třetin celé populace Indonésie. Více než polovina z jejích 139 milionů obyvatel mluví místním jávským jazykem, což je dost na to, aby si získalo místo hned vedle světové top 10 zde. Slovabatika(1880),Gamelan(1816) aláva(vulkanický mudflow, 1929) jsou všechny jávského původu.\n12. NEMECKO: 78,1 milionu\nSedmdesát milionů ze 78 milionů rodilých mluvčích němčiny na světě žije v Německu, zbývajících 8 milionů se nachází v Rakousku, Švýcarsku, Belgii a Lucembursku. Jelikož je angličtina sama o sobě klasifikována jako germánský jazyk, historicky tyto dva jazyky sdílejí blízký vztah a nakonec by se dalo říci, že mnoho z nejstarších anglických slov má německé kořeny. Mezi novější přímé německé výpůjčky však patříkysané zelí(1633),pumpernickel(1738),dvojník(1851) apárek(1894).\njak zjistit, zda jste oboustranný\n13. KOREAN: 77,2 milionu\nKorejské výpůjčky v angličtině jsou relativně vzácné, žádný z nich nezaznamenáváSTÁŘÍpřed 19. stoletím. Mezi nejznámější patříkimči(1898) ataekwondo(1967), zatímco vzácnější příklady zahrnujíkono(tradiční korejská desková hra, 1895) akisaeng(korejský ekvivalent japonské gejši, 1895).\n14. FRANCOUZSKO: 75,9 milionu\n75 milionů rodilých francouzských mluvčích na světě je rozděleno mezi 51 zemí a teritorií, z toho 7,3 milionu v Kanadě, 4 miliony v Belgii a 6 milionů v Demokratické republice Kongo (domov druhé největší francouzsky mluvící populace na světě) . Z velké části díky Normanskému výboji se předpokládá, že zhruba tři z každých 10 anglických slov mají francouzské kořeny a od té doby trend pokračuje: angličtina přijala více výpůjček přímo z francouzštiny -absint,šodó,recepční,delfín,odesílání,Strana,chamtivý,holandský,slepá ulička—Než z jakéhokoli jiného živého jazyka.\n15. A 16. TELUGU: 74 MILIONŮ A MARATHI: 71,8 MILIONU\nTelugu a maráthština jsou třetím a čtvrtým nejpoužívanějším jazykem Indie s pouhými 74 a méně než 72 miliony rodilých mluvčích. Ani jeden z nich však není zodpovědný za mnoho anglických výpůjček, a drtivá většina těch, kteří si našli cestu do jazyka, bývá poměrně vzácná a neznámá, jakodesai(finanční úřad nebo drobný zloděj z Marathi, 1698),polévka(indická ubytovna z Marathi, 1891) apodu(oblast džungle vyčištěná pro zemědělství, od Telugu 1938). Zdaleka nejznámější jebandicoot, o kterém se v Telugu předpokládá, že doslova znamená „prasečí krysa“.\n17. TURECKO: 70,9 milionu\nŠedesát šest milionů ze 70 milionů tureckých mluvčích na světě je v Turecku, menší populace se vyskytuje v Řecku, Bulharsku, Rumunsku, na Kypru a v Kazachstánu. Turecká slova v angličtině sahají až do 16. století, shledí(1562),tulipán(1578) akaftan(1591) patří mezi nejdříve přijíždějící.\n18. TAMIL: 68,8 milionu\nTamil je pátým nejčastěji mluveným jazykem Indie a je jedním z oficiálních jazyků Srí Lanky a Singapuru.Katamarán(1697),vyvrhel(1613),poppadum(1820) apačuli (1843) jsou všechna tamilská slova, jak jsoukari(1598).\n19. VIETNAMESE: 67,8 milionu\nTheSTÁŘÍzaznamenává pouze 14 vietnamských výpůjček v angličtině, z nichž nejdříve je název vietnamské měny,bouřka(1824). Mezi hrstkou dalších jepho(tradiční vietnamská polévka, 1935),ao dai(dámská tunika s vysokým výstřihem, 1961) a obojíhaoamince(1968), názvy pro desetinu a stotinu rokubouřka,resp.\n20. URDU: 64 milionů\nUrdu je šestým indickým jazykem, který se dostal mezi 20 nejlepších v celosvětovém měřítku, přičemž jeho celosvětový souhrn zahrnuje 51 milionů rodilých mluvčích Indie, dalších 10 milionů v Pákistánu a menší populace v Nepálu a na Mauriciu. Urdština byla do angličtiny přijata od patnáctého století, včetně překvapivě raných příkladůmagnát(1577),cummerbund(1613) abungalov(1676). Nejdříve ze všeho však jeshrab—Stará angloindická přezdívka pro alkoholický nápoj, jejíž první záznam v angličtině pochází z roku 1477.\nco mi věříš?


Sephora tento víkend rozdává obličejové masky zdarma - Kůže - 2021\nSephora rozdává tento víkend bezplatné plachty, bez nutnosti nákupu\nMilujeme věci zdarma. Milujete věci zdarma! Kdo nemiluje věci zdarma? Nějaké další věci, které milujeme? Obličejové masky, Sephora, a během velmi pomalého víkendu se ošetřujeme na 48hodinovém hýčkání. A s trochou pomoci z nebes a bohyní v Sephorě se nám podařilo dosáhnout toho všeho za dva dny za T-mínus. Zde je to, co potřebujete vědět.\nNejdříve se nejprve připravte, protože tento víkend (aka 27. až 29. července) budou všechny obchody Sephora rozdávat dva ceněné předměty z kolekce jmenovců značky - její zvlhčující masku na tvář z tváře ($ 6) a Perfecting & Brightening Pearl Mask ($ 6) -Neobsahuje úlovek nebo nutný nákup. Zasněný, že? Záře navozující obchod, který do značné míry vyžaduje konečný víkend, aby se obnovil, uvolnil a zjevně obnovil pravděpodobně zchátralá pleť (nebo jsme to jen my?).\nKolekce Sephora Hydratační maska na tvář s růžovou tváří $ 6Shop Kolekce Sephora Perfecting & Brightening Pearl Face Mask $ 6Shop\nJistě, ty mohl jen se zapojte do svého dárku zdarma pro kůži bez závěsu. Nebo byste mohli strategicky hledat uličky pro naše další oblíbené předměty pro péči o sebe, všechny přicházejí za 25 USD a méně. Pohodlná a lákavá vyhlídka pro jistotu. Abychom vám pomohli začít, a tak vám nakonec zbytečně neplytvalo polovinu drahocenného vyhledávání sobotních nabídek, udělali jsme pro vás práci a podáváme devět dalších způsobů, jak se nechat tento víkend rozmazlovat za méně než týdenní rozpočet na kávu. Od pedikérských náčiní po nástroje na bělení zubů až po elixíry s kokosovým olejem, které šetří prameny, pokračujte v procházení devíti položek a spárujte se svým víkendem biftingu Netflix a objednáváním spolužáků.\nGlo Science Everyday Glo Teeth Whitening Maintenance Pen $ 15Shop Deborah Lippmann Gel Lab Pro lak na nehty $ 14Shop Madam C.J. Walker Beauty Culture Scent & Shine Coconut Oil $ 20Shop Wander Beauty Baggage Gold Gold Masky $ 25Shop IGK Girls Club Color Spray $ 20Shop Perricone MD H2 Elemental Energy Zpevňující pěnová maska $ 25Shop Boscia Luminizing Pink Charcoal Mask $ 22Shop Kolekce Sephora Rough Patch Pemza Stone Pedi Tool $ 6Shop Nails Inc. Žízeň ruce Super hydratační maska na ruce $ 6Shop\nCopyright 2021 \_ Sephora rozdává tento víkend bezplatné plachty, bez nutnosti nákupu...


Aktuální nabídka půdní prostory na prodej Ledvice denně zásobovaná stovkami realitních kanceláří. Vyberte si půdní prostory na prodej Ledvice než Vás někdo předběhne.\nKategorie půdní prostory na prodej Ledvice se neobjevuje v nabídce tak často. Hledáte-li pro sebe, rodinu či přátele půdní prostory na prodej Ledvice neváhejte ani chvilku a pokud Vás některá z nemovitostí osloví je dobré kontaktovat prodejce či makléře. Většinou je půdní prostory na prodej Ledvice právě druhem nemovitosti, který je obvykle hledaný a díky menší četnosti v nabídce je hojně poptávaný.\nLevné půdní prostory na prodej Ledvice\nPrávě hledáte své nové bydlení či jiný druh nemovitosti v kategorii půdní prostory na prodej Ledvice, pokud v této kategorii nemůžete nalézt vhodnou nemovitosti zkuste i kategorii následující půdní prostory Ledvice, a to půdní prostory na prodej Ledvice, pronájem půdního prostoru Ledvice, dražby půdních prostorů Ledvice.\nPokud nalezené nemovitosti v kategorii půdní prostory k prodeji Ledvice nesplňují Vaše představy, rozšiřte své hledání na nemovitosti v následujících kategoriích půdní prostory Ledvice, půdní prostory na prodej Ledvice, pronájem půdního prostoru Ledvice, dražby půdních prostorů Ledvice.\nNehledáte půdní prostory na prodej Ledvice ?\nPokud jste v této kategorii půdní prostory na prodej Ledvice omylem a hledáte jiný typ nemovitosti zkuste si vybrat z následujících :\nDalší lokality v okolí půdní prostory na prodej Ledvice\nPro ještě lepší výsledek ve Vašem hledání v kategorii půdní prostory na prodej Ledvice, si můžete upřesnit lokalitu pro Váš současný výběr půdní prostory na prodej Ledvice. Určitě lépe naleznete půdní prostory na prodej Ledvice, který hledáte.


Článek NikonClub | Fotografujeme přírodu s Petrem Šimonem\nDatum: 15. Listopad 2012, 13:25:08\nPetr bydlí nedaleko Prahy a tak cesta za ním není nijak komplikovaná, on sám pochází ze severo-východu Čech, ale jak už jsem naznačil, bydlí ve středočeském kraji 30km od hlavního města.\nPetře, jak si se k fotografování vlastně dostal a jak dlouho fotíš? Co byl tvůj první fotoaparát a jaké byly tvé první zkušenosti s tímto krásným koníčkem? Pamatuješ si na svoji první fotografii?\nAhoj Marceli, rád bych také pozdravil všechny členy NikonClubu. No, fotím opravdu dlouho. Pokud bych to chtěl nafouknout, tak mohu říci, že jsem začínal s focením v minulém století. Nebo také zajímavě zní, že fotím více jak čtvrt století. A nebo jen suše, fotím od roku 1986. První fotografie jsem pořizoval dvouokou zdrcadlovkou Ljubitěl. Fotografie se točily kolem rodiny a nejbližšího okolí mého bydliště. Hodně času jsem trávil po nocích v provizorní fotokomoře v koupelně, kde jsem se věnoval vyvolávání černobílých snímků. Bohužel díky stěhování jsem o své prvotiny přišel a těžko si vzpomenu na první snímek.\nProzraď čtenářům NikonClubu jak dlouho fotíš se značkou Nikon, co bylo tvým prvním Nikonem a proč padla volba právě na Nikon?\nTak to si pamatuji dobře, není to zase tak dávno. Prvním foťák od Nikonu jsem si pořídíl v roce 2004 a byla to jednooká zrcadlovka Nikon D70. Rozhodoval jsem se mezi Canonem 300D a Nikonem D70. Nikon se mi více líbil zpracováním. Něco jako láska na první pohled.\nVím, že máš vztah k přírodě, je to jediný důvod, který Tě přivedl k fotografování přírody a zvířat?\nKde začít? Zvířata jsem začal fotit s fotopuškou od Zenitu a tak jsem okusil poprvé pocity fotolovce. Jelikož jsem se v té době hodně věnoval studiu, kamarádům, zábavě a oslňování děvčat, šlo focení zvířátek stranou. Po letech jsem se k tomu vrátil s digitální technikou a tak říkajíc na plno! Tobě nemusím říkat nebo tě přesvědčovat, že v každém chlapovi je kus lovce. No a když k tomu přičtu můj vřelý vztah k přírodě, zejména ptákům, tak ten důvod proč fotím nejvíce faunu je jasný.\nJaké je tvoje nejoblíbenější zvíře? A proč právě ono?\nAsi náš ledňáček říční. Ale je jich asi více, jen se chci rychle vykroutit z otázky, tak říkám co mě první napadlo a s ledňáčky jsem strávil hodně času.\nStuduješ před tím, než se vydáš fotografovat nějaké zvíře, jeho návyky, způsob života a i to za jakých okolností může být člověku nebezpečné?\nSamozřejmě. Nejen, že je to velmi zajímavé, ale je to i jeden z předpokladů k získání dobrých záběrů. Co se týká bezpečnosti, o tom to je také hodně. Nejde jen o bezpečnost fotografa, ale i bezpečnost focených druhů. Mám na mysli třeba focení v období hnízdění. Pokud člověk o přírodě moc neví, napáchá pro pár snímků více škody než užitku.\nMáš nějaký životní sen co bys chtěl dosáhnout a realizovat ve fotografické karieře?\nAsi ano. Určitě. Chtěl bych jednou vydat knihu, která by se lidem líbila a vyšla by v několikatisícovém nákladu. Ten pocit, že moje snímky si prohlíží tisíce lidí je fajn. Kniha na rozdíl od webu přežije autora. Něco jako takové memento.\nCo byl tvůj nejtěžší snímek a proč? Jak vznikl?\nNejtěžší z hlediska času, byla asi série snímků lovícího ledňáčka říčního. Nejdál jsem asi fotil v Brazílii, taky ledňáčka, respektive rybaříka obojkového. No v podstatě si nevzpomenu na lehké snímky.\nNa který ze svých snímků jseš nejvíce hrdý?\nJe těžké vypíchnout jeden snímek a řící, tak na tento snímek jsem hrdý. Jsem hrdý na naše vojáky v zahraničních misíchJ Takže bych spíš řekl, že je pár snímků, za které se nemusím stydět i ve srovnání se špičkou. Mezi ně patří snímky, které mám na svém webu v galerii TOP.\nKolik věnuješ času a energie na přípravu před fotovýpravou?\nMraky! Někdy mě to připadá, že je to více o přípravě než o focení. Každopádně čím lépe je expedice připravená, tím více si to člověk užije a zároveň se zvyšuje pravděpodobnost, že se povede nějaký „TOP“ snímek. Těžko na cvičišti, lehko na bojišti, platí nejen pro fotografy wildlife.\nJaké máš zkušenosti s dopravou resp. transportem fototechniky letadlem a vůbec do exotických zemí? Nemáš strach o drahou výbavu? Měl si někdy problém a strach, že o techniku přijdeš?\nStrach mám, že se mi při focení něco stane. Technika je jen technika. Dělám, ale všechno proto, aby byla v bezpečí. Jak při transportu, tak při vlastním focení. První problém nastává na letišti, jelikož váhový limit 12kg pro palubní zavazadlo je šibeniční. Takže mám obyčejně plné kapsy telekonvertorů, základních objektivů, blesků a jiných drobnějších částí fotovýbavy. Další úskalí je i riziko krádeže. Takže jednoduše, batoh stále s sebou, a to tak, že všude a bez vyjímek. Kvalitní fotobatoh je také velmi důležitý. O drobné ťukance, bláto, písek, déšť a jiné dobroty není nouze.\nJaké máš zkušenosti s odolností techniky Nikon v extrémních podmínkách a co považuješ za největší extrém, kdys musel techniku exponovat tomuto prostředí?\nZkušenosti mám jen ty nejlepší! Mlžný horský prales Kostariky, nekončící deště Ekvádoru či písčitý prach Tanzánie, brazilská vedra nebo česká mrazivá zima, vše bez problémů. Nicméně nejsem extrémista a techniku si chráním.\nJaký fotoaparát považuješ za nejlepší cos kdy měl a proč?\nNikon D4, protože je opravdu ten nejlepší co jsem kdy držel v ruce. Rychlost, odolnost, nízký šum při vysokých hodnotách ISO a vysoký dynamický rozsah. Rozlišení je také naprosto dostačující.\nProzradíš jaký objektiv je u tebe nejčastěji používaný?\nNikkor AF-S 400/2,8. Používám ho v kombinaci s telekonvertory TC14 TC17 TC20. Má vynikající kresbu a je velmi rychlý.\nV roce 2011 si obdržel cenu BBC a byl si pozván do Londýna na ceremoniál, řekneš nám o co přesně šlo a za jaký snímek?\nNatural History Museum a BBC Wildlife Magazine vyhlašuje od roku 1964 prestižní fotografickou soutěž, které se každoročně účastní několik tisíc fotografů přírody. Ve 47. ročníku se o umístění v několika kategoriích ucházelo 41 000 tisíc fotografií. Soutěže se mohou zúčastnit jak amatéři, tak i profesionálové. Komise složená z fotografických odborníků vybírá vítěze v jednotlivých kategoriích a také hlavní cenu. Něco mě letos dovedlo k závěru, že bych se měl také zúčastnit. No něco, když o tom přemýšlím, byl to snímek dudka s ještěrkou, který se několika lidem líbil natolik, že mi poradili, abych ho zkusil přihlásit do soutěže. Chtěl jsem také vědět, jak obstojí mé snímky s profesionály celého světa. Říkal jsem si, že když budu mít štěstí, mohl by dudek proklouznout do užšího výběru. Dudek neuspěl, ale nakonec se do finále dostal snímek „Flying gem in the rain“. Co víc nakonec jsem měl to štěstí, že se z finále dostal mezi vítězné snímky v kategorii Behaviour: Birds.\nČtenáře by asi i zajímalo jak ten snímek vznikl, prozradíš nám to?\nSnímek vznikl v oblasti Mindo v Ekvádoru. Kolibříky jsme lákali na krmítka s cukrovou vodou a fotili a fotili…17 dnů bylo naprosto nezapomenutelným zážitkem.\nNa závěr bych se rád zeptal, kam se chystáš za novými snímky a zda chystáš nějakou výstavu či knihu.\nChystám více akcí, ale jako většina lidí v dnešní době mám řadu limitů. Mám to štěstí, že mám rodinu a dva syny, kterým se snažím věnovat a co nejvíce je podpořit v jejich přípravě na život. K focení je zatím nevedu, ale určitě na to také dojde.\nPetrovy webové stránky najdete zde : www.photosimon.cz\nZa NikonClub s Petrem pohovořil Marcel Špeta.\nGratulujem k úspechom, krásne\njan.zitniak dne 10.12.2012, 19:00:23\nGratulujem k úspechom, krásne fotky!\npalard dne 15.11.2012, 15:41:16\nJo, jo - Petr je prostě fakt\nMichal Kupsa dne 15.11.2012, 15:51:40\nJo, jo - Petr je prostě fakt dobrej. Chystáme ale i další rozhovory s fotkama ....


Napínací potahy - decoDoma - Béžová/Smetanová, Oříšková, 2křeslo s dřev. rukojeťmi, 3křeslo s dřev. rukojeťmi, ASTRATO, FIORELA\nNapínací potahy Béžová/Smetanová, Oříšková, 2křeslo s dřev. rukojeťmi, 3křeslo s dřev. rukojeťmi, ASTRATO, FIORELA\nZobrazeny výsledky pro: Barva potahu: Béžová/SmetanováBarva potahu: OříškováTyp sedačky: 2křeslo s dřev. rukojeťmiTyp sedačky: 3křeslo s dřev. rukojeťmiKolekce: ASTRATOKolekce: FIORELA


Pentax K20D (info) - Digineff\nPentax K20D (info)\nby Ondřej Neff on 27. 1. 2008\nNa sklonku minulého roku jsme přinesli zprávu o fámách týkajících se nového Pentaxu. Teď už je to potvrzená skutečnost, dvacítka je na světě a její parametry jsou velmi zajímavé. Zde jsou první informace.\nJe to jendooká zrcadlovka střední třídy se 14,6 milióny efektivních bodů na snímači 23.4 x 15.6 mm typu CMOS s crop factorem 1,5x (tedy DX formát). Obrázky dělá až 4672 x 3104 pixelů v RAW (PEF nebo DNG) a samozřejmě v JPEG, přičemž lze volit RAW plus malé jepegy! Bajonet je typu KAF2, ale je kompatibilní, byť s omezením, i s původními K – skly. Ostření má 11 bodů, z toho 9 křížových (senzor SAFOX VIII). Expoziční režimy zahrnují i automat (což je legrační ústupek amatérům) a také prioritu citlivosti. Ta je v rozmezí 100 až 3200 ISO, v npuzi 6400. Závěrka pracuje od 30 sec do 1/4000, synchronizační čas až 1/180 sec. Nastavení bílé má osm předvoleb plus manuál (napřímo nebo z fotky). Lze si vyladit pět scénických režimů v barvě plus jeden černobílý s možností nastavit adekvátní barevné filtry. K disposici je osm “digitálních filtrů” včetně HDR – tohle asi bude hodně zajímavá oblast k prozkoušení a na to se těším. Hledáček je prismatický, jsou v něm údaje o cloně, času atd., ale ne o nastaveném ISO. LCD má 2,7 palce (230 tisíc pixelů) s možností nastavit barevnost menu. Přístroj má live view – to je zřejmě už charakteristický rys DSLR nejnovější generace (náhled obrázku na LCD, tedy focení “jako s kompaktem”, karta se obrací, dřív jsme měli “jako zrcadlovky”!) . Směrné číslo pro vestavěný vyskakovací blesk je 13 při 100 ISO, to je docela slušný výkon. Slabší je sériové focení (3 fps). Lithium-Ion akumulátor typu D-LI50 (7.4 V, 1620 mAh) přístroj napájí, zápis je na SD / SDHC. Rozměry jsou 141.5 x 101 x 70 mm, váha s baterkou a kartou 800 g.\nPentax K10D byl mimořádně zdařilý a nelze pochybovat, že dvacítka jde v jeho šlépějích. Je vybavena zcela novým snímačem, který umožnil přímý náhled (fotografování přes displej). Je skoro patnáctimegový, takže lze čekat brilantní ostrý obraz. Snímač je stabilizovaný – výrobce slibuje až 4 stupně delší časy, to berme s rezervou. S velkým zájmem očekávám prověření funkce Expanded Dynamic Range – tedy rozšíření dynamického rozsahu. S obdobnými funkcemi jiných výrobců jsou zkušenosti dobré, není důvod pochybovat o kvalitě pentaxího řešení. Přístroj je odolný proti prachu a vlhkosti a měl by vydržet 100 tisíc expozic. Přístroj mohou uvítat i lidé, kteří nepatří do rodiny fanoušků Pentaxu, vedle Canonu a Nikonu posledního z významných klasických výrobců fotoaparátů: je z čeho vybírat! Zároveň dodejme, že souběžně uvádí Pentax ještě levnější verzi K200D.


Další významný pákistánský politik zavražděn. Byl ubodán v Londýně | Hospodářské noviny (iHNed.cz)\n17. 9. 2010 08:51 / 1 minuta čtení\nPákistán Londýn Tálibán\nV Londýně byl ve čtvrtek zavražděn pákistánský politik Imran Farúk, který stál v čele strany Národní hnutí muhadžírů (MQM). Informovala o tom agentura Reuters. Politik byl ubodán před svým domem, zatím však nejsou známy další detaily.\nFarúk byl zakládajícím členem strany MQM, která je vlivná zejména v provincii Sindh a jejím hlavním městě Karáčí s 18 miliony obyvatel. O azyl požádal Farúk ve Velké Británii před 11 lety, v té době byl již sedm let na útěku před pákistánskou policií, která jej hledala pro podezření z účasti na zločinech včetně vraždy. Farúk obvinění popíral.\nBritská policie potvrdila smrt padesátiletého muže na následky četných bodnutí a zranění na hlavě. Nikdo zatím nebyl zadržen.\nMinulý měsíc byl v Karáčí zavražděn jiný člen strany MQM Ráza Haidar. V následných nepokojích zemřely desítky lidí a stovky jich byly zraněny.\nPákistánská vláda obvinila z Haidarovy vraždy radikální hnutí Taliban a zakázanou militantní skupinu Sipahe sahaba Pákistán (Pákistánští strážci přátel Prorokových, SSP). S podezřením z násilností byly zadrženy desítky osob.\nOSN: Pákistán nedokázal ochránit premiérku Bhuttovou, navíc mařil vyšetřování\nZpráva o okolnostech zavraždění Bénazír Bhuttové konstatuje, že úředníci pochybili nejen v otázkách bezpečnostních opatření, ale i při následném...


Jak na věc: rezidence u golfu hostivar prodej\npánské hodinky festina sp ..\nvánoční cukroví z bílků a ..\nkde se kupuje sleva na jí ..\naktuální cena výkupu zlat ..\nvzor odvolání proti rozho ..\nprsní implantát mentor cp ..\nge moneta bank internetba ..\nPři vstupu do budovy vítá příchozí schodiště ze tří různorodých materiálů – skla, kovu a dřeva. Dle vyjádření architektů absence sloupů v konstrukci schodiště navozuje dojem, že skleněná zábradlí levitují, a tak vytvářejí zdání lehkosti“. Minimalisticky zařízený interiér v kontrastující černé a bílé barvě působí díky citlivosti k detailům příjemně, útulně a čistě. V přízemí se nachází prostorný obývací pokoj s oboustranným krbem, jídelní kout a kuchyně. Velká francouzská okna skýtají úžasný výhled na jezero Cabin a okolní přírodu. Hlavním společenským prostorem domu je jeho přízemní a střední část, v horních místnostech jsou umístěny soukromé pokoje. Patřičnou celistvost dodávají domu vhodně zvolené doplňky – obrazy, keramika a sklo.


Jablonec na svém ledě uspěl a Medvědy porazil těsně 3:2 - Děčín\nJablonec na svém ledě uspěl a Medvědy porazil těsně 3:2\nDatum příspěvku 09/02/2014\nV rámci 31. kola druhé hokejové ligy zajížděli Medvědi do Jablonce nad Nisou, kde se utkali s místními Vlky. Ti byli vzhledem k postavení v tabulce favoritem tohoto duelu, a to také potvrdili. Ve třetí třetině strhli vyrovnaný stav utkání na svou stranu a výsledek 3:2 udrželi až do konce utkání.\nZápas začal lépe pro Vlky, kteří se už na začátku třetí minuty ujali vedení zásluhou LUKÁŠE TONDERA, který poprvé rozvlnil hostující síť – 1:0. Děčín následně ubránil krátké dvojnásobné oslabení a ani v klasické přesilové hře neinkasoval. Hra byla vyrovnaná a oba celky se snažily o skórování. Oba gólmani však byli proti a své týmy drželi. Medvědi se vyrovnání dočkali v poslední dvouminutovce prvního dějství, když hráli čtyři minuty přesilovou hru. Tu dokázal v čase 17:30 využít člen první formace Děčína MICHAL OLIVERIUS, a před první sirénou tak srovnal stav utkání na 1:1.\nV úvodu třetiny druhé putoval na trestnou lavici jeden z domácích hráčů a Medvědům se naskytla velká výhoda strhnout vedení na svou stranu, a to v početní výhodě pět na čtyři. Jenomže paradoxně v ní inkasovali. Ve vlastním oslabení totiž ujel Brokeš s Mulačem a právě JAKUB MULAČ přesnou přihrávku od svého kolegy dokázal přetavit ve vedoucí branku – 2:1. Ve 31. minutě se vyznamenal jablonecký ochránce svatyně, jenž si nejprve poradil s únikem Ziky a hned poté chytil i dorážku Tvrzníka. Jenomže ve 38. minutě už musel lovit puk ze své sítě podruhé. A byl u toho MARTIN TVRZNÍK, který dal velmi důležitou branku „do šatny“ a bylo znovu vyrovnáno – 2:2.\nÚkol do třetí třetiny zněl jasně, a sice pokusit se domácí Vlky zatlačit a jít poprvé v utkání do vedení. To se ale nestalo a plány Děčína zmařil ve 46. minutě LUKÁŠ TONDR, který svým druhým gólovým příspěvkem v sobotním klání vrátil znovu vedení zpět na hokejky Vlků – 3:2. Později se ukázalo, že jeho branka byla nakonec i vítězná. V 55. minutě mohli Děčínští opět srovnat v přesilové hře, ale svůj tlak před brankou Jablonce třetí brankou neskončil. Brankář Vlků všechny jejich střely totiž zneškodnil. Ke srovnání stavu skóre nevedla ani závěrečná powerplay, a tak Medvědi odjeli z Jablonce bez jediného bodu.\nHC Vlci Jablonec – HC Děčín 3:2 (1:1;1:1;1:0)\nBranky a nahrávky: 3. Tondr (Šulc), 23. Mulač (Brokeš), 46. Tondr (Nevyhoštěný, Bříška) – 18. Oliverius, 38. Tvrzník (Oliverius)\nZ Jablonce opět bez bodů, Medvědi s Vlky utrpěli debakl\nChomutovská lajna rozhýbala Děčín. Ten díky ní bral…\n← Shoz nestabilních objektů v Edmundově soutěsce → Nájemce parkoviště v Boleticích n.L. vzejde z dohadovacího řízení


Klicperovo divadlo letos vsadilo na šťastnou sedmičku - Hradecký deník\nKlicperovo divadlo letos vsadilo na šťastnou sedmičku\nHradec Králové - V září pozve Klicperovo divadlo po letní přestávce své diváky opět do hlediště. A na jevišti se postupně odehraje sedm premiér.\nI letos královéhradecké Klicperovo divadlo potěší milovníky kultury. Nová divadelní sezona jim nabídne jak osvědčenou klasiku, tak dramatické počiny současného data.\nHradečtí herci letos nastudovali sedm premiér, z toho tři uvedou ještě letos.\nPři příležitosti vzniku Československé republiky, tedy 28. října, je na hlavní scéně východočeského divadla připravena premiéra hry Osm žen v režii Petra Štindla. Hra, která vznikla na motivy francouzského dramatika Roberta Thomase, potěší především milovníky detektivního žánru. V jedné prazvláštní noci se osudy všech postav náhle protnou. Marcel je zabit a začíná nelítostné pátrání po vrahovi.\nO den dříve, 27. října, se milovníkům soudobých divadelních her představí premiérově ve Studiu Beseda Spybox režisérky Adély Laštovkové Stodolové. Autorem hry je dramatik Jakub Tvrdík.\nPředvánoční dárek v podobě další premiéry si divadlo připravilo na 16. prosinec. Uvede komedii Williama Shakespeara Sen noci svatojánské, kterou zpracoval a osobitě zrežíroval bývalý umělecký šéf divadla David Drábek. „Slavná poetická i ztřeštěná svatební komedie plná magických lektvarů, zmatených párů, aktivních amatérských divadelníků, šibalských nadpozemských bytostí, žárlivých milenců ze světa lidí i víl a vůbec všech těch zamotaných příběhů jedné horké letní noci,“ snad naláká i dnešní diváky.\nKlasika i soudobé hry, tragédie i komedie\nV příštím roce čekají na diváky Klicperova divadla premiéry divadelních her Temná voda v režii Michala Háby, Bratři Karamazovi, za kterými stojí SKUTR, Klášterní ulice pod taktovkou Davida Drábka či Radúz a Mahulena v režii Terezy Karpianus.