Wheels and Waves | JSM motoservis Jan Sklenář\nJan Sklenář15.8. 201902246x\nNávraty z dovolených obvykle dost těžce snáším. První den si vždycky projdu poměrně silnou melancholií a pocitem prázdnoty – vybalování, třídění, čištění, sušení, … a přitom se mi hlavou prohání průvan myšlenek a vzpomínek, které na mě jedna přes druhou vřískají ve snaze uniknout zapomnění. Nakonec ve mně ale vždycky díky těm vzpomínkám zavládne harmonie, takže vím, že je pouze otázkou času, kdy znovu pozvednu prapor optimismu.\nWheels & Waves je akce, která mi v mysli zvonila už dlouho. Ani ne tak kvůli té převládající retro vlně (o kolech a vlnách všeho druhu to celé je) ale hlavně proto, že custombike je něco, čím jsem osloven a zasažen až do nejhlubší skuliny mojí stárnoucí klukovské duše. Miluji celou tu atmosféru, která custom scénu obklopuje a zajímají a fascinují mě lidé, kteří motorky staví. Lidé, kteří do vlastnoručně zpracovaného materiálu promítají svůj osobní pohled na život a na svět, kteří netvoří žádnou mrtvou sochu, ale užívají svůj výtvor k jízdě. Ovšem nejenom samotný mítink, také cesta na a z něj, a místa, která ta cesta spojovala, jsou body, o kterých stojí za to …\n„Ty si s sebou nebereš kuklu? Do helmy?“\n„Prosimtě, dyť jedu do Španělska a jižní Francie, tam bude hic i bez kukly!“\nNo, byl jsem za ní rád. Letos je počasí vzhůru nohama, a zatímco my na jihu mrzli, překonávali horské průsmyky po čerstvě nasoleném asfaltu …\n… a za pár dní projeli víc dešťových mraků než jindy za celou sezónu, u Baltu svítilo sluníčko a bylo pětadvacet ve stínu. Ale stěžovat si na počasí je nesmysl. Místy bylo i sucho a teplo a jelo to parádně. A i proto jsme cestou v krajích, které sice nejsou od naší rodné hroudy, co by kamenem dohodil, ale zároveň ani ne tak daleko, aby se v nich kdokoli z nás nemohl docela snadno ocitnout, zažili hned několik motorkářských extází. Extází, které spojují kombinaci perfektního asfaltu, přehledných zatáček, okouzlující přírody a jedinečné atmosféry daného místa v jeden nezapomenutelný celek.\nNež ale prozradím, kde to bylo, musím udělat pár věcí:\nPodotknout, že jsme byli na první pohled docela nesourodá trojice, s Bobem na HD 1600 CrossBones, za kterým často lítaly hliníkové špony z o asfalt se šoupajících stupaček, protože to prostě mydlil, a s Jirkou, který (zvlášť na mokru) svou W650 na drapáku od Heidenau, za který já nejsem ochoten dát zlámanou grešli, doslova krotil. A stejně to mydlil.\nSklonit se před novými Bridgestone S21 Hypersport, které se na veškeré té vodě chovaly výborně, a které víc než důstojně snesly dálniční přesuny, bez kterých se často nedalo hnout z místa.\nPoděkovat zimě, že byla bohatá na sníh. Nepodmaněné hřmění vodopádů odvádějících vodu z mohutné vrstvy sněhových vloček systematicky rozpouštěných nemilosrdným jarem je pak stejně úchvatné jako monotónní hřmění jednoválce kdekoli jinde a kdykoli jindy. To miluju!\nUznat, že zkrátit si cestu vlakem nemusí být nutně ostuda. Zvlášť, když trasa přes Furkapass končí kvůli rekonstrukci vozovky zákazem vjezdu pár km před vrcholem. Něco jsme tušili už dřív, ale naděje a nadšení nás poněkud… zhulilo.\nExtáze č. 1\nŠvýcarsko-francouzské pomezí, Savoyské Alpy a průsmyky Col du Gd-St-Bernard a Col du Petit St. Bernard.\nBylo pod nimi tolik deště, že i auta jezdila krokem. Ale jak směrem k vrcholu docházela dešti šťáva, dařilo se osychajícím konektorům elektroinstalace stále úspěšněji vymanit ze svíravé náruče zkratu. Karburátorem proudil svěží horský vzduch, motor a převodovka chytily ten správný rytmus a srdnaté pneumatiky začaly liduprázdný chladný asfalt obklopený několikametrovou závějí tajícího sněhu okamžitě a neomylně požírat s hladovou chutí Bernardýna. Prostě boží!\nVarovat, že vydat se do Francie bez mezinárodně platné platební karty je přímá cesta do krajiny přesně pod oblastí zad. Nejenže je naprostá většina benzinek bez obsluhy, ale automaty kromě karet neberou většinou nic, ani bankovky, ani mince, a to ani u velkých stanic na dálnici. Parta Slováků v dodávce, někde v okolí Lyonu, vybavená pouze firemní platební kartou Shell, vypadala poměrně dost sklíčeně.\nPřipomenout, že vnímání a popis situací a prostoru, na jehož pozadí se situace odehrávají, je navýsost subjektivní záležitost v maximálně možné míře ovlivněná momentálním naladěním subjektu. Naladěním, které umí naprosto nepozorovaně a téměř okamžitě vytvořit z totálního bahna zlato a naopak. Připomínám ještě, že my jsme byli naladěni na zlato, že Německo a Bibione se nepočítá, a že kecy nemaj´cenu!\nNaznačit, že pravděpodobnost, že to co se líbí mě, se bude líbit i vám, je právě tak velká jako pravděpodobnost, že se vám to líbit nebude. Ale troufnu si tvrdit, že až se poblíž vesničky Fontrabiouse ocitnete na místě jako vystřiženém z reklamy na Colorado Springs, s výhledem na sluncem zalité bílé vrcholy hor, z nichž by jeden mohl klidně být legendární Pikes Peak, a po otočení hlavy spatříte směrovou ceduli na Les Angles, nebudete chvilku vědět, čí jste!\nKonstatovat, že celá Andorra, ač na oko úchvatná, je sice nesmysl, že nesmysl jsou i tři benzínové pumpy s litrem Naturalu za ± 1,- Euro v nadmořské výšce 2408m n.m., ale že cca 30ti kilometrový sjezd krpálem k Andorra la Vella, kde v zastoupení HD neměli tu správnou matici, je prostě impozantní.\nExtáze č. 2 – masakr, masakr, masakr…\nŠpanělské Pyreneje a silnice N-260 z vesničky Adrall do města Sort. Úžasná, úžasná, úžasná silnice vinoucí se překrásnou minimálně obydlenou krajinou téměř bez vesnic, prakticky žádný provoz, široký asfalt, přehledné zatáčky, neustále nahoru a dolu a výhledy, které vám jednoznačně seberou dech. Možná nás po průjezdu Andorrou mohlo napadnout, že dnešní vrchol máme právě za sebou, ale omyl! To tenhle úsek byl ta největší pyrenejská masáž a říct „Prostě boží!“, je prostě málo, málo, málo… Pyreneje mě skutečně okouzlily. Nevím proč, čekal jsem chudé španělské pohraničí, polorozpadlé vesnice a rozbitý asfalt, a místo toho viděl úchvatnou krajinu, moderní lyžařská střediska a malebná městečka. Tam se chci vrátit.\nPředeslat, že vím, že Atlantik je chladný i v parném létě. Ale tohle?\nZatleskat organizátorům W&W protože letku 5-ti stíhaček, která dala tomuto festivalu jakýsi celonárodní význam, jsem nečekal.\nZasmát se při vzpomínce, že ať už je vaše touha jíst jakkoli velká, není moudré požadovat thajské jídlo do krabičky u dveří s nápisem Thai Box.\nUklidnit, že i když Francouz říká „blé“, nám to chutná znamenitě!\nSouhlasit, že cestování o samotě přidá zážitkům další rozměr, a že rozvíjí potřebu komunikovat. S místními i s přespolními. V Biarritz jsme se rozdělili a já se vracel domů sám. Nejdřív jsem si připadal trošku opuštěně (taky jsem byl bez vařiče) a ze zvyku dobrých 200km kontroloval v zrcátku, jestli mám chlapy v zádech, ale přešlo mě to a já si znovu mohl užívat jízdu plnými doušky. Nakonec jsem se přistihnul, že z potřeby sdílet štěstí neváhám zdravit i traktoristy. A je mi to fuk.\nExtáte č.3 – tenhle zážitek bych se nebál označit jako multiorgasmický, byť jsem ho sdílel pouze s anonymním traktoristou.\nOblast nazývaná jako Parc de Volcans D´Auvergne jihozápadně od Clermond Ferrand. Chvilku přemýšlím jak tuhle krajinu popsat, a přestože MALEBNÁ už může znít otřepaně, nenapadá mě nic moc výstižnějšího. Daly by se tady nachodit desítky kilometrů pěšky, ale kvůli tomu jsem tu tentokrát nebyl. Připadal jsem si jako kluk, kterému v obchoďáku s hračkami dovolili vzít si všechno, co chce. S rozjařeným výrazem zbavený soudnosti bral jsem na zteč jeden průsmyk za druhým. Znovu a znovu bohatě obdarovávaný opojnou radostí z jízdy a neustále nenasytně prahnoucí po dalším přídělu serpentin, jsem ho v zápětí dostával víc než jsem si v tajných snech dovolil přát. Cítil jsem, jak se mi životem nadouvají žíly, křičel jsem štěstím, děkoval vesmíru, že mi tohle dal a snažil se zapamatovat si tenhle pocit na hodně dlouho. Navždycky!\nZapamatovat si konečně, že po Německu je nesmysl cestovat mimo dálnici. Hledal jsem někoho, kdo si v Německu pěkně zajezdil a přihlásil se mi jeden. Tedy né že by sám něco věděl, ale kamarád bratrance jeho strejdy prý o někom takovém slyšel vyprávět. Ale abych nežvanil příliš, byla tam hezká porce parádních kilometrů silniček v pohoří Schwarzwald východně od Mulhouse a Strasbourgu, které by se tam a zpátky nechaly jezdit docela dlouho.\nPotvrdit, že ať karburátor nebo stříkačka, nejdůležitější je víra. Protože když jí věříš, když víš, doveze tě bezpečně tam i zpátky.\nPřiznat, že jsem si na okamžik připadal jako borec, když jsem cestu zpátky, nějakých 1050km po okreskách a něco málo přes 1000km po dálnici k tomu, urazil za 3 dny. Pak jsem se ale doslechl, že vítězi cyklistického závodu Trans Am Bike Race, vedoucího ze západního pobřeží USA na východní, stačilo na zdolání 4190mil (celých 6746km) pouhých 16 dní. Průměr cca 422km/den! Cyklista! To mě fakt rozesmálo :-)))\nZastavit se a poděkovat Jirkovi a Bobovi za skvělou společnost.\nTak se mějte krásně a …\n… FULL KnédL FOREVER 😉\nNa BMW se nejezdí, ...\nUsmívám se. Opravdu mi to přijde jako hezká hláška, která mi navíc…


jak nebýt biorobotem | Cardiolab\nMinule jsme otevřeli trochu kontroverzní téma, a to, že sportování nemusí být vždy jen klíčem k perfektnímu zdraví. S kritikou a negativními reakcemi jsem tak trochu počítala a chápu je. Rozumím tomu, že ne každý s mým názorem souzní a že pohled z druhé strany může být nepříjemný a leckoho i rozhodí. Pozornému čtenáři však jistě neuniklo, že se nejednalo o žádné strašení sportem ani nabádání k sezení na gauči :) Takže pojďme dnes společně o kousek dále …..\nPokud jste předchozí článek nečetli, klikněte sem a jinak jdeme na to ....\nAsi před měsícem jsem na konferenci preventivní kardiologie usoudila, že kardiologie prevenci řeší - doslova a do písmene - s křížkem po funuse. Podle mého názoru jsou oficiální doporučení vágní, nedostatečná a prostor pro prevenci je minimální.\nŘešit prevenci tam, kde už je našitý pětinásobný bypass a implantovaný defibrilátor mi připadá kapku pozdě. Populace se obecně nehýbe (pouze 12% lidí má tolik pohybové aktivity, aby to přineslo nějaký efekt), přibývá cukrovky, metabolického syndromu, kloubních obtíží a na kardiovaskulární onemocnění umírá prakticky každý druhý - přes to, že lékařská péče je na špičkové úrovni. Prodloužil se věk, ale bohužel nikoli aktivní život a jeho kvalita.\nMezi vámi, co sportujete, to samozřejmě vypadá diametrálně jinak a to je samozřejmě perfektní. Sport, nebo-chcete-li pohyb, je nejefektivní prevence civilizačních onemocnění a nejlepší cesta ke zdravému srdci. Bez debat. Musí se ale na to jít správně..\nKlíčem je rovnováha ....\nSportem je možné se uzdravit, stejně jako je možné se jím zničit. Co je v přiměřené míře lék, může být i jedem, pokud se použije nevhodné dávkování, načasování nebo se nerespektují kontraindikace.\nTěmi kontraindikacemi nejsou myšleny limity hlavy (nechce se mi), ale mluvím o limitech těla (mám chřipku/nemám dobře léčený vysoký tlak). Vše, co do těla vkládáte, vám vrací zpět. Buňky našeho těla jsou inteligentní, dokážou podle potřeby vypínat a zapínat geny, opravovat se. Lidské tělo se dokáže poprat i s těžkou nemocí, úrazem. Je zázrak sám o sobě.\nLidské tělo není stroj a už vůbec ne perpetuum mobile. Jak trefně podotkl jeden z našich klientů a přátel, krátkodobou nerovnováhu zvládne, ale dlouhododobě se s ní bude vypořádávat těžko a je jen otázka času, kde něco "bouchne". Dlouhodobá nerovnováha a následná stopka může vypadat různě.\nPokud dostanete několik těžkých angín po sobě a musí vám vzít mandle, nebo máte roční odklad kvůli operaci kolene a pak místo běhu přesednete na rekreační cyklistiku, končí to ještě dobře. Pokud začnete užívat léky na vysoký tlak a hlídáte si léčbu a váhu, tak v zásadě také. Pokud ale dostanete umělou kyčel nebo jste po operaci srdeční chlopně a doživotně musíte užívat léky na ředění krve, je to už horší....\nMyslím si, že zátěžová laboratoř nemá sloužit pouze k nastavení vhodného programu pro co nevyšší výkon a také si myslím, že lékař není automechanik, který vymění vadné součástky. Naše tělo je jediné, které jsme na tento svět dostali. Měli bychom se podle toho k němu chovat, a pečovat o něj - s láskou.\nPopřemýšlejme chvíli o tom, jak správnou rovnováhu najít a jak by mělo sportování ideálně vypadat, aby pomohlo našemu tělu výrazně si prodloužit aktivní život a udržet si zdraví a kondici až do vysokého věku.\nViděla bych to nějak takhle .......\nTo je podle mého alfa a omega celého poselství tohoto článku, protože se odtud odvíjí všechno ostatní. Pokud dokážeme své tělo vnímat, brát ho jako svého nejlepšího přítele, nepřehlížíme signály, které nám dává. Pokud dokážeme své tělo vnímat, jsme v souladu se svými vizemi, neotročíme egu a nezapomínáme na své srdce a duši. Nic nedrhne, nejdeme proti sobě. Zkrátka se mějme rádi.\nJaké si to uděláme, takové to budeme mít. Záleží, jak moc máme stresující zaměstnání, jak jsme na tom se svými zdroji -ať už materiálními, tak časovými. Pokud je adrenalin ze závodu vítaným zpestřením při poklidném životě (například jste rentiér a máte svého Saturnina:), pak je to v pořádku. Pokud je sport relax a určitá forma meditace, je to perfektní.\nPokud ale naskočíte do smrtící spirály tlaku na výkon, je něco špatně. Trénink přes závit, stálá nespokojenost s výsledky, abstinence při vynucené pauze, a co je asi nejhorší - pokud se z absolvovaného závodu nedokážete radovat. Počítáte co by kdyby, žádný osobák není dost dobrý a místo endorfinů se dostavují pocity deprese či vyhoření.\nPři některém z těchto symptomů bych se asi trochu zamyslela a pouvažovala, zda je smysluplné se orientovat na výkon (alfa) či na zážitek (beta) a co mi to přináší v dlouhodobé perspektivě. Dlouhodobou persepktivou myslím třeba deset nebo dvacet let ....\nNení lepší užívat si cestu než si dávat další a další cíle ? Není lepší "být", než "mít" ???\nRozdíl mezi "být" a "mít" : cesta je cílem a pak je v zásadě jedno, jestli se vám maraton povedl za 3.45 nebo za 4.05. Bavilo vás to a užili jste si super běžecký svátek :))\nPokud se s něčím léčíme, nebo máme nějaké zdravotní problémy, nezavírejme před nimi oči, nestrkejme hlavu do písku ani před nimi neutíkejme.\nPřesto, že se potenciální limity netýkají samozřejme onemocnění srdce a cév, zůstaneme chvilku na "mé parketě". Jedním z příkladů, kdy je potřeba se mít na pozoru může být hypertenze (nebo-li vysoký krevní tlak). Nebolí, ale ani nezmizí, pokud si ho nebudeme měřit. Naopak při zátěži nastoupá do extrémních hodnot, které poškozují srdce a cévy raketovým tempem.\nBudeme-li hypertenzi dobře léčit, nemusí být ani rizikem, ani problémem. Mám v ordinaci plno běžců a triatletů v age-groups s léčeným vysokým krevním tlakem, ladíme léčbu na lékárnických vahách, pravidelně děláme 24hodinové monitorace, měříme tlak v zátěži a sledujeme nález na srdci. Trénink nastavíme podle aktuálního stavu a hodnot a sportovat se může normálně dál. Pokud se k problému sportovec postaví zodpovědně, nehrozí, že za deset let bude mít zničené chlopně a sníženou funkci srdce - o výkonnosti nemluvě. Je to jen jeden z příkladů, jak to může ( a nemusí) v našem těle fungovat a jak si sami můžeme (a nemusíme) vytvářet dlouhodobě příznivou zdravotní prognózu.\nSpiroergometrická diagnostika včetně EKG monitorace je "nice to have". Mezi "must have" pak pro všechny kardiaky patří pravidelné kardiologické kontroly včetně klasické zátěžové ergometrie a dalších vyšetření ......\n4. Jíme správně - kvalitní a nutričně hodnotné potraviny\nTo je samozřejmě obrovské téma a kapitola sama pro sebe. Sportovní výživa se bohužel automaticky nerovná výživa zdravá. Často je naopak poměrně riziková z hlediska vzniku diabetu a aterosklerózy, zpomaluje regeneraci, zhoršuje metabolickou efektivitu a může i poškozovat střevní mikrobiom - potažmo imunitní systém.\nPřesto, že jsem sama velký zastánce a propagátor nízkosacharidové stravy, je fakt, že lze dlouhodobě profitovat a být zdravý na jiných stravovacích protokolech - například na stravě vegetariánské, pokud je výživa dobře poskládaná.\nTo co je nejdůležitější : strava má být vyvážená, založená na základních potravinách a ty by měly být co nejkvalitnější. Žádné průmyslově zpracované "šmakulády". Důraz bychom měli dávat na kvalitní zdroje bílkovin a tuků a dostatek antioxidantů (zelenina).\nNaopak co považuji za zbytečné je většina doplňků stravy a různých typů sportovní výživy. Zhusta jde o předražené nesmysly, které jsou chemicky definované a nepřináší žádný užitek - naopak spíše škodí. Většinou jsou to produkty nacpané cukry (v nejrůznější podobě), zpracovanými zdroji bílkovin a chemicky modifikovanými tuky. S původními (základními) potravinami, ze kterých byly vyrobeny nemají vůbec nic společného.\nChápu, a rozumím tomu, že velká řada profesionálních sportovců funguje v rámci sponzoringu, ale i u nich se nedomnívám, že by byly nutné a už vůbec by neměly být "denním chlebem". U běžných hobíků to považuji za vyhozené peníze - lépe je investovat do skutečně kvalitních základních potravin. Není vůbec žádný důvod si před dvouhodinovou vyjížďkou dávat tyčinku s palatinosou, během výkonu natlačit dva gely a po sprše si vypít regener. Nejkvalitnějším zdrojem bílkovin jsou vajíčka, nejhodnotnější jednoduché cukry jsou v ovoci a tuky v avokádu.\nA podepíšu krví, že nejlepší regenerační nápoj po výkonu je kvalitní domácí vývar. (Na fotce je už snědený).\nUž mi to připadá dost dlouhé, takže body 5.-9. probereme zase příště.


Uprchlická krize bledne ve srovnání s migrací z východní Evropy do západní • RESPEKT\nUprchlická krize bledne ve srovnání s migrací z východní Evropy do západní\nOdchází především kreativní, mladí, vzdělaní, dochází tedy k masivnímu odlivu mozků.\n6. 8. 2018 10:35\nKdyž se dnes v Evropě mluví o migraci, tak je vesměs řeč o té z Afriky nebo Blízkého východu. “Její význam ale bledne při srovnání s vnitroevropskou migrací, k níž dochází od pádů Železné opony. Mírová migrace z východu na západ Evropy od roku 1989 kontinentem otřásla,” píše švýcarský deník Neue Zürcher Zeitung (NZZ) a nazývá tuto masovou migraci “vytěsněnou evropskou revolucí”.\nOdkazuje přitom na nově zveřejněnou studii Vienna Institute of Demography, podle níž se od roku 1989 z východní a středovýchodní Evropy na Západ přestěhovalo 12 až 15 milionů lidí. 700 tisíc Poláků například odešlo do Německa, 800 tisíc do Británie. Důvodem je pochopitelně ekonomická propast mezi Východem a Západem, která dodnes trvá. Mediánový hodinový příjem v Dánsku je přes 25 eur, v Bulharsku nižší než 2 eura.\nTento přesun má dramatické demografické důsledky. Počet obyvatel v naprosté většině západoevropských zemí od roku 1990 stoupá, například počet obyvatel Rakouska vzrostl o 15 procent, populace Švýcarska dokonce o čtvrtinu. Naopak na Balkáně a v bývalých sovětských satelitech obyvatelstvo rychle ubývá - Česko, Slovensko a Slovinsko jsou v regionu jediné výjimky. Počet obyvatel Rumunska se od roku 1990 snížil ze 23 na 19,5 milionů, populace Bulharska klesla o 19 procent z 8,7 na 7,1 milionů, Lotyšů ubylo dokonce o 27 procent. Hlavní příčinou je emigrace mladých lidí, až na druhém místě nízká porodnost.\n“Spory o uprchlíky ve východní Evropě odvracejí pozornost od hlavního problému - od stěhování mladých do západní Evropy,” píše Ivo Mijnssen v NZZ. “Státům východní a středovýchodní Evropy toto stěhování přináší velkou ztrátu. Zvláště bolestivé je proto, že odchází především kreativní, mladí, vzdělaní, dochází tedy k masivnímu odlivu mozků. Ve výsledku se proto také narodí méně dětí, protože jsou potencionální mladí rodiče v zahraničí. Venkovské oblasti vymírají nebo jsou beznadějně přestárlé, protože se zbylé obyvatelstvo (zvláště mladí, pozn. red.) koncentruje ve městech. Bulharsko od roku 1990 přišlo o 1,6 milionů obyvatel a v té samé době stoupla populace hlavního města Sofia o dvě stě tisíc na dnešních 1,3 milionu.”\nV některých postkomunistických státech, zvláště v jejich venkovských oblastech, tak zavládl vcelku pochopitelný strach z vymírání národa. Naopak v západní Evropě příchod ambiciózních a pracovitých lidí z Východu posílil obavy ze ztráty identity, z konkurence na pracovním trhu, z úbytku blahobytu. Politické dopady této nejistoty jsou viditelné. Na východě Evropy jsou v kurzu “silní muži”, kteří profitují z pesimismu zvláště venkovských voličů. Na Západě pak obavy z východoevropanů a odmítání migrace z postkomunistické Evropy zásadně přispěli k Brexitu a patří k dlouhodobým tématům euroskeptiků a nacionalistů, například rakouských Svobodných nebo italské Ligy Severu.\nLidé si musí zvyknout, že už nejsou jediné inteligentní bytosti na planetě\nAhoj, robote. (Matěj Hoffmann a dvojice robůtků Nao) • Autor: Matěj Stránský\n6. 8. 2018 09:35\nRoboti Umělá inteligence Výzkum\nRoboti jsou všude. Nebo jinak - nejsou všude, ale jsou už vcelku leckde a rozhodně jich bude víc a víc. Víc recepčních, dveřníků a průvodců, což jsou některé z funkcí, které dnes roboti plní. A aby tak mohli fungovat, musí s lidmi roboti interagovat, pokud možno lidsky. Co to ale dělá s lidmi? Dokáží se k robotům chovat jako k robotům, čili strojům z křemíku, jejichž inteligence a osobnost je jen zdáním, nebo je to složitější?\nJistě že to je složitější. Server Verge nás informuje o výzkumu německých badatelů, z něhož plyne, že když robot tvrdí, že má strach, a prosí nás, abychom ho nevypínali - je pro nás těžké je vypnout, a ušetříme jeho život. Z osmdesáti devíti dobrovolníků, kteří s robotem jménem Nao konverzovali, údajně proto, aby vývojáři mohli vylepšit Naův software, bylo vybráno 43, u nichž šlo o to skutečně podstatné. Na konci práce je Nao prosil, ba přímo žadonil a škemral, ať ho nevypínají. 13 ho vůbec nevyplo, i přes instrukce badatelů, zbytek ano, ale po dlouhém vnitřním boji. Zkrátka ho všichni považovali za výrazně víc, než jen stroj, třeba chytrý kávovar.\nNikdo přece nechce, aby ho emocionálně vydíral třeba sympatický bankomat.\nTato lidská vlastnost je už delší dobu známá, oficiálně od roku 1996. Psychologové Byron Reeves a Clifford Nass, že lidé mají tendenci vnímat ne-lidská média (v širokém slova smyslu) jako lidi. Takže se dohadují z rádiem, prosí počítač, aby fungoval, nebo ho utěšují, když mu naloží příliš složitý výpočetní úkol a on s ním zápasí.\nS chytrými stroji je to ještě zábavnější. Máme raději roboty, kteří mají stejné předsudky jako my, když jsou na nás milí, jsme na ně také milí, a když vystupují přísně - poslouchají nás. Zkrátka jako s lidmi. Psychologové to vysvětlují tak, že lidé byli dlouho jediné sociální a zdánlivě srovnatelně inteligentní bytosti na planetě, s nimiž musí spolupracovat. Teď už to tak není, a lidé si musí zvyknout. A zvyknout by si měli rychle, protože nikdo přece nechce, aby ho emocionálně vydíral třeba sympatický bankomat.\nSestup a pád lehké Coly a generace, která ji milovala\nFeierabend, sisu, polderen… Slova, která nelze přeložit do angličtiny (ani češtiny)\nNechceme, aby lidé byli kvůli výši nájmů vytlačováni z centra Berlína\nMinistrem kultury bude Zaorálek. Vidím samá pozitiva, říká šéf ČSSD\nBabiš nejspíš znovu dostal pokutu za střet zájmů\nČeské lesy usychají. Jak je zachránit?


2011 Prosinec : 1.FC Slovácko Ženy\nU11: Turnaj v Kostelci na Hané\nvložil: dn 29.Prosinec 2011\nMezi vánočními svátky jsme se jeli fotbalově vydovádět na halový turnaj do Kostelce na Hané. Osm zúčastněných týmů bylo rozděleno do dvou skupin, kde hrál každý s každým. Hráno systémem 4+1, jeden zápas trval 18 minut. Bohužel pro nás nedopadl turnaj dobře. Naše výkony nebyly dobré. Co se týče těch individuálních, některé hráčky působily, jako […]\nU19 WOMENS PEPSI CUP 2011 OBHAJOBA NEVYŠLA\nvložil: pv 18.Prosinec 2011\nV sobotu a neděli proběhl v Uherském Brodě již 4. ročník tohoto mezinárodního turnaje žen. Juniorkám se obhajoba loňského prvenství moc nepovedla. Tentokrát bylo na turnaji více kvalitních týmu a naše skupina byla hodně vyrovnaná. Vynikající byly oba týmy Žiliny, Myjava a bojovné polky ze Štětína. Cílem bylo postoupit ze skupiny a poprat se o co nejlepší […]\nU9: Turnaj ve Šternberku\nvložil: dn 12.Prosinec 2011\nNáš vstup do turnaje byl velmi vlažný. Vysoká prohra s favorizovaným Zlínem a následná další porážka s hratelným Uničovem. Ve druhém zápase nás mimo jiné zaujala jediná fotbalistka na turnaji (kromě nás). Deniska možná v budoucnu rozšíří naše řady. Po těchto zápasech naše výkony nabraly vzrůstající trend. V zápase proti pozdějšímu vítězi turnaje Šternberku se […]\nU 19 CHRISTMAS CUP 2011 – 5. místo\nvložil: pv 11.Prosinec 2011\nV sobotu 10. 12. 2011 se juniorky zůčastnily mezinárodního halového turnaje, který pořádal klub 1. FC Olomouc, ve sportovní hale na Šibeníku. Hrálo se ve dvou pětičlenných skupinách a dále podle umístění jednotlivých týmu. Turnaj byl výborně obsazený a vítězství vybojovaly juniorky Sparty Praha, které ve finále zdolaly holky z Hradce. Třetí místo obsadily domácí hráčky, […]\nU11: Přípravný miniturnaj v Ostrožské Nové Vsi\nvložil: dn 3.Prosinec 2011\nNaše nejmladší hráčky ročníků 2003 a 2004 se sjely do krásné haly v Ostrožské Nové Vsi, aby si zahrály proti fotbalistům z Tupes a Vlkoše. Dnes jsme nastoupili proti starším klukům. Vlkoš ani Tupesy nemají mladší přípravku. První zápas jsme zaslouženě prohráli vysoko 0:4, v zápasech dalších jsme sice také většinou tahali za kratší konec, […]


Internetové noviny CACT.CZ: prosinec 2018 - číslo 201\nProsinec 2018 - číslo 201\nListopad 2018 ve sbírce u Pavlíčků Bolívie a Argentina 2016 aneb Kozí bolívijský příběh – díl 16. Kaktusy před oknem (5) Agave v mojí sbírce (3) Sukulentní Vánoce Astrophytum capricorne (A. Dietrich) Britton et Rose z La Rinconada Cykas japonský – krása pro trpělivé Cabeza del Vijo - Starcova hlava Setiechinopsis mirabilis Okno do světa stapélií (1) Foto měsíce - prosinec 2018 Agave victoriae-reginae Sbírkový slovník: Coccinia Wight & Arnott Vánoční kaktusy Nový druh rodu Thelocactus V březnu 2019 do Mexika Botanický slovník (46) Prušánek a Prušáci (povídka od M. Naxery) Foto z Chrudimi Zprávičky Knihy Mrazuvzdorné kaktusy Severní Ameriky\nListopad 2018 u Pavlíčků\nV půlce listopadu už ráno jinovatka, kaktusy se stěhují na zimoviště. V garáži se drží teploty 10 až 12°C, tak v přepravkách nad sebou až ke stropu, člověk teprve při těchto úklidových pracích vidí, co vše bude třeba na jaře přesadit. A místa pořád málo, to je asi steskem většiny kaktusářů. V listopadu kupodivu kvetou ještě některé ariokarpusy, zastavme se u nyní u Ariocarpus kotschoubeyanus subsp. sladkowskyi. Oproti typové kočubejce…\nAgave v mojí sbírce (3)\nDnes máme na pořadu agáve, které nezaberou opravdu mnoho místa a které můžeme pěstovat i bez vytápění nebo v temperovaném skleníku (pokud to nejsou panašované, kristátní nebo růstově odlišné formy). Agave utahensis – rostliny, které na fotkách z přírody vypadají opravdu fantasticky. Myslím, že každý, kdo jednou uviděl tyto rostliny, tak se na chvíli zasnil, že takovou by chtěl mít ve sbírce. Rostliny jsou to velmi…\nAstrophytum capricorne (A. Dietrich) Britton et Rose z La Rinconada\nPřed 20 lety jsem dostal semenáč od známého pěstitele astrofyt Heinze Hoocka s úplně rezavými vločkami. Ty jsme dříve nazývali jménem Astrophytum capricorne var. mayor. Po 20 letech dosáhla rostlina výšky asi 12 cm a vločkování bylo stale světlejší, až téměř zbělalo. To jsou ty pravé rostliny A. capricorne, z prvních sběrů Poselgera, v roce 1851, u La Rinconada, nedaleko Saltillo ve státě Nuevo Leon. Heinz Hoock chtěl tyto rostliny vidět na nalezišti, před 33 lety je našel přímo za vesnicí La Rinconada, odkud pocházi i tato velmi stará dvojhlavá rostlina. Pro populaci od La Rinconada byl napsán první platný popis…\nOkno do světa stapélií (1)\nJestli se zajímáte o sukulenty delší než jen krátkou dobu, určitě jste narazili na bohatou, a co se týká tvarů a barev květů, i velmi rozmanitou skupinu rostlin z čeledi Apocynacae, tzv. stapélie. A právě tyto atraktivní sukulenty aridních oblastí Afriky, Blízkého i Středního Východu, Indie a dokonce i jižní Evropy vám v několika pokračováních stručně představím. Budu se držet dosud zažité nomenklatury, i když v roce 2017 došlo ke zveřejnění zásadní změny na základě rozborů DNA, podle kterých autoři Bruyns, Hanáček a Klak řadí nyní všechny stapélie do rodu Ceropegia členěného dále do sekcí částečně kopírujících bývalé rody. Takže například následující rod Ophionella…\nSbírkový slovník: Coccinia Wight & Arnott\nRod dostal jméno podle barvy plodů, latinsky coccineus znamená tmavě červený. Většina ze zhruba třicítky druhů roste v Africe, jeden druh pochází z teplých oblastí celého Starého Světa (Evropa, Asie, Afrika), odkud se rozšířil na americký kontinent. Encyklopedie uvádí, že dva druhy našly i své hospodářské využití: Coccinia grandis má jedlé výhony a plody, etiopská Coccinia abyssinica hlízy. Malá část rostlin tohoto rodu z čeledi Cucurbitaceae dokáže dobře hospodařit s vodou, její zásobárny si vytvořila většinou pod zemí a v období většího přísunu vyhání nadzemní nesukulentní části, které jsou buď ovíjivé, nebo popínavé. Variabilní listy mohou být jednoduché či vykrajované…\nNový druh rodu Thelocactus\nByl objeven a popsán nový druh rodu Thelocactus v Mexiku (Tepelmeme, severní Oaxaca), Thelocactus tepelmemensis. Originální vyobrazení, popis a doprovodné informace naleznete zde…\nKnihy Mrazuvzdorné kaktusy Severní Ameriky\nVážení čtenáři a přátelé mrazu- a zimovzdorných rostlin, na webu kaktusy-etc.cz je možné získat elektronickou verzi knihy Gabriela Vereše Mrazuvzdorné kaktusy Severní Ameriky z roku 2003, jejíž tištěná verze je již beznadějně vyprodaná. Je dostupná ve dvou formátech, a to listovacím .html (flipbook HTML5) a prostém .pdf. Flipbook je dále potom i ke stažení jako aplikace buď pro OS Windows, nebo pro macOS…\nBolívie a Argentina (16)\nPrvní vstával Martin a rozdělal oheň. Oli, vím, že to tak miluješ, tak jsem všechno připravil. Jirka vrčí, jelikož moc nespal, jezdily kamiony, blýskalo se, pršelo a já jsem chrápala. Oli, kromě toho, že miluje oheň, miluje i šutry. Dneska ráno našla zelenomodře zbarvený oblázek, karbonát mědi. Pojďte se podívat, jakými klouby jsou přichycena kola. Systém je podobný kyčelnímu kloubu člověka. Kolem dokola i na kola čučí taky lobívky. Valíme dolů z kopce a údolí nám otevírá barevnou horninovou galerii. Jedná se o glaukonit, hlubokomořský sediment. Tvoří zpravidla okrouhlá zrnka 0,1–2 mm v průměru.…\nLesy v našem okolí devastuje kůrovec. Na mnoha místech, kde jsme ještě na konci prázdnin dloubali krásné hříbky, jsou dnes jen děsivé pustiny. Je to depresivní pohled. A to jsme si bláhově mysleli, že nás na Vysočině se tohle vůbec netýká. Ani vánoční stromky prý letos nebudou, co bývaly, píší v novinách, jakoby se už dávno nedovážely kdoví odkud. Jestli to takhle půjde dál, budeme si my zelináři muset vystačit se stromečky vlastní provenience. Tady je pár tipů. Začneme kosmatcovitými (Aizoaceae), které se zdánlivě k tvarování vůbec nehodí. Stačí jim ale trochu pomoci a jde to. Oscularia deltoides je toho příkladem. Vztyčit převislou kytku je vcelku snadné, stačí jen s citem odlehčit její koruně. Totéž platí i pro rostliny rodu Faucaria. Ty navíc mají tlusté kořeny, jejichž povysazením „tlamičkovník“ získá pevný kmen. Jejich poupata připomínají…\nCabeza del Vijo - Starcova hlava\nTak odnepaměti nazývají domorodci cca 12 až 14 metrů vysoké štíhlé rostliny, jejichž ztepilé kmeny, o síle často přesahující 30 cm v průměru, jsou celé porostlé až 12 cm dlouhými bělostnými vlasy. Old Man Cactus – tak mu říkají Angličané. My češi pro něj máme laskavý název stařeček. Cactus senilis, v roce 1824 jej popsal Haworth, ale už v roce 1938 ustanovil Ludwig Pfeiffer pro cereusy vytvářející boční cephalium rod Cephalocereus, do něhož byl pro tuto vlastnost přeřazen. Vyskytuje se ve státě Hidalgo ve středním Mexiku. Nejznámější lokalitou je údolí Barranca de Metztitlán, známé jako údolí starců. Údolím protéká řeka Río Grande de Tulancingo, která několikrát…\nSnad každý ví, o čem je řeč. Před Vánocemi, ale i v jiném období roku se objevují v květinářstvích i na pultech obchodních řetězců ve velkém množství rostlinky obalené poupaty a květy různých barev. Moderní kultivary pocházejí z německých, holandských a dánských pěstíren, jejich množení a indukce poupat jsou technologicky přesně standardizovány. A tak je zkrácením světelné denní periody dokáží pěstitelé vyprovokovat ke kvetení kdykoliv během roku. Nejedná se však o botanické přírodní druhy, ale o kultivary vyšlechtěněné specialisty. Vznikly a vznikají křížením původních botanických druhů z Brazílie -Schlumbergera truncata, S. orssichiana…\nNa setkání v přírodě s touto mrňavou kytičkou jsem se hodně těšil. Dost se totiž vymyká ostatní místní kaktusové vegetaci, v Argentině nic podobného nenajdete. Rostliny jsou sice řazeny do obšírnějšího rodu Echinopsis, ale nějak dvakrát to nesedí. Dlouhý tenký bílý květ je spíše podobný peruánským pygmaeocereusům než echinopsisům s velkými širokými kalichy. A květ je navíc samosprašný, což je v okruhu těchto rostlin jev nevídaný. Výskyt se udává na poměrně rozsáhlém území (Catamarca, La Rioja, Mendoza, San Juan, San Luis, Santa Fé, Santiago del Estero), i když pouze lokálně a to na specificky vymezených místech v okolí místních salin ve vegetaci typu “monte” (suchomilné xerofytní rovinaté stepi) v nadmořských výškách od 0 do 1000 m…\nATLAS KAKTUSŮ 2018\nNový ročník právě vychází. Můžete si jej objednat u firmy Chrudimský kaktusář. Cena obvyklá, 200 Kč.\nVideo ze Zamykání sezóny 2018\nNa letošním Zamykání sezóny bylo natočeno krátké video, mapující chvilky od pátku až do neděle. Data pošleme každému, kdo projeví zájem, a to přes úschovnu, každé pondělí. Video je fajn i na promítnutí při klubové členské schůzi.\nAktualizovaná nabídka semen\nZhruba 8. ledna bude na www.cact.cz umístěna čerstvá verze nabídkového katalogu semen. Vyprodané druhy z nabídky zmizí, nové druhy přibydou…\nKaktusy před oknem (5)\nNáš miniseriál o kaktusech, pěstovaných před okny opsal kruh a uzavírá se. Začali jsme končící zimou a čekáním na květy, pokračovali dále třemi díly, jak kaktusy začínají kvést, jak kvetení vrcholí a jak dokvétají a nyní se dostáváme k tomu nejdelšímu, „všednímu“ období, kdy se dají pozorovat „pouze“ těla a trny kaktusů. Není to ale období neatraktivní, vždyť to, jak kaktusy vypadají, jak jsou pestře utvářeny, překvapují trny, někdy obrovskými a jindy jsou…\nFoto měsíce - prosinec\nKdyž na začátku prosince kvete takováhle směs K+S, tak to potěší i ty co naší zálibě příliš nefandí. Pozdravuje JGr |\nFerocactus lindsayi - fotku krásné rostliny s poupětem nám poslal pan doktor Hanzelka z Prahy. Svého času se do Česka dostala fůra semen z kytky na obrázku. Žije nad předhradou v prudkém srázu u pressa Infernillo (peklíčko), Michoacan, Mx. Je u nás tedy mnoho rostlin z tohoto naleziště, jedna kvete například u Michala Rece…\nCykas japonský – krása pro trpělivé\nJeště před dvaceti lety se u nás jednalo o mimořádně cennou rostlinu, kterou si dovolili pěstovat jen znalci a opravdoví „fajnšmekři“. Podobně, jako kdysi vzácné orchideje rodu Phalaenopsis, dokázali však zahradníci napěstovat i cykas japonský v miliónových množstvích, a tak se z něj stala běžná pokojová květina okrasná listem a stonkem, kterou si dnes může obstarat úplně každý pěstitel se zájmem o exotické rosliny. Druh Cycas revoluta – tak zní jeho latinské pojmenování, se česky jmenuje cykas japonský, což jasně naznačuje, odkud pochází. Konkrétně se jedná o oblast nejjižnějšího Japonska, z ostrova Kjúšú…\nV březnu 2019 do Mexika\nZvu Vás na společnou cestu do Mexika. Projedeme střední část Mexika a uvidíme to nejkrásnější, co se v této zemi vidět dá. Cesta nebude fyzicky příliš náročná, vhodná i pro starší lidi. Poznáme většinu druhů mexických kaktusů, uvidíme řadu krásných míst. Vygůgluji lokality, které by ještě mohly být zajímavé něčím novým. Můžete se podílet na tvorbě itineráře cesty, říct si co konkrétně chcete vidět. Březen je měsíc kdy pokvete spousta kaktusů. Expedice vyjde na 52000 korun: letenka; auto a vše s dopravou spojené; benzín, dálniční poplatky, opravy; sedm nocí v hotelu, (ostatní ve stanu); pomoc s jazykovou bariérou; třikrát večeře na ohni; ukážu Vám ta nejlepší místa…\nPrušánek a Prušáci (povídka od M. Naxery)\nPřed branou, o tři metry vyšší, než pionýrská závora a o jeden nižší, než brána věznice Borská, postávali nabroušení dělníci. Místo zdvižených pěsti žmoulali mobily a vycvičenými palci svolávali rozespalé kolegy, co tuhle dnes již bezvýznamnou sešlost, vzdali. Nebyla to stávka ani demonstrace, opravdu jen taková sešlost. Věděli, že tuhle výrobní halu na louce za korunu stejně odstaví a práci přestěhují pod střechu světa. Ale poslední výplatu si přišli vykřičet! Půl hodinová sešlost poprvé na vlastní oči uviděla neviditelného majitele. I na dálku to byl němec jak poleno jenž před halou na louce za korunu přečetl z taháku odvážně česky té české lůze, že výplatu za dube…\nKdyž si zpětně prohlížím naše zpravodaje, uvědomuji si, jak velmi málo článků je věnováno sukulentům a myslím si, že je to škoda. Přestože se věnuji především kaktusům, zpestřuji občas sbírku i sukulenty, zejména těmi, které mají k mým rostlinám nějaké bližší pouto. Při focení kaktusů v přírodě jsem se vždy snažil všímat i doprovodné vegetace, a tak jsem fotil často rostliny jako Echeveria, Pachyphytum, Sedum, Tradescantia, Phemeranthus i malinké rostlinky rodu Grahamia. Čeho si snad ale každý kaktusář všimne, jsou skvostné a dominantní Agave. Tyto rostliny patří mezi…\nFoto z Chrudimi\nPozdrav z Plzně - protože se nám v Chrudimi na Zamykání tradičně líbilo, posíláme pár momentek z našeho výletu…\nPoslední aktualizace 24.01.2019


Video zlomené Terezy: Od soudu odcházela ubrečená, pak vyjela na novináře - Expres.cz\nPobyt ve vězení prý českou pašeračku Terezu Hlůškovou dohání k šílenství a radost jí nedělá ani dění u soudu. K tomu úternímu totiž přicházela tradičně s úsměvem od ucha k uchu, jenže na celu se pak vracela psychicky naprosto zlomená. Po tváři se jí kutálely slzy a na novináře křičela, že jim možná přijde její situace k smíchu, ale ona to tak rozhodně necítí. Došlo snad v soudní síni ke zlomu, který pohřbil Tereziny naděje na svobodu?\nK úternímu soudu přišla heroinová pašeračka Tereza jako tradičně v dobré náladě, a to i přesto, že kvůli poruše policejního auta musela kilometr šlapat po svých. Jenže pak se něco zlomilo.\n„Modelka Tereza se u soudu rozplakala a prosila soudce, aby rozhodl co nejdříve,“ popsal zdroj z Pákistánu, s nímž Expres komunikuje.\nA skutečně. Redakce Expresu získala video, na kterém je dvaadvacetiletá dívka zachycena při odchodu ze soudní síně. Po úsměvu není ani památky, namísto toho Tereza vypadá jako psychicky zničený člověk!\nTereza v slzách\nKdyž si rodačka z Uherského Hradiště všimne čekajících novinářů, spěšně si na oči nasadí velké sluneční brýle. Ani ty ovšem nedokážou zakrýt slzy, které se jí řinou po tvářích. Pákistánští reportéři Terezu požádají, aby jim k právě skončenému soudu něco řekla, ona jim však gestem ruky začne naznačovat, aby odešli.\n„Vím, že vám to přijde vtipné, ale pro mě to vtipné rozhodně není. Nechte mě na pokoji,“ říká Tereza na závěr zoufalým tónem.\nStalo se snad u soudu něco, co pohřbilo Tereziny naděje na osvobození? Nebylo by se čemu divit, v úterý totiž vypovídal zaměstnanec společnosti Western Union Hassain Ali, který měl podle všech informací dosvědčit spojení mezi Češkou a jiným obžalovaným v případu, Shoaibem Hafeezem Khanem, jenž jí měl v Pákistánu zařizovat bydlení.\nPrávě jeho svědectví by Tereziny naděje mohlo pohřbít. Hassain Ali navíc vypověděl, že si Shoaib v jeho pobočce vybral peníze přímo od muže jménem Tárik, který je považován za šéfa celého drogového gangu.\nTereza přišla k soudu v pákistánském šátku.\nMožné je však i to, že je dívka frustrována opakovanou absencí předvolaných svědků, se kterou se soud už nějakou dobu potýká a celý proces je kvůli tomu neustále odkládán. Napovídalo by tomu krátké a nejasné vyjádření, které Tereza novinářům poskytla.\n„Nemám tyhle lidi ráda,“ říká nejprve Tereza a následným několika slovům není rozumět. „Pokaždé tam čekám, ale ti lidé nepřicházejí,“ dodává následně.\nZda tím skutečně naráží na nekonečné odkládání soudu, není jasné. Úterní jednání však bylo skutečně opět odloženo a další soud proběhne 2. února.


Španělská Valencie se topí v dluzích, požádá vládu o pomoc — ČT24 — Česká televize\nŠpanělská Valencie se topí v dluzích, požádá vládu o pomoc\nMadrid - Zadlužená španělská autonomní oblast Valencie požádá centrální vládu v Madridu o pomoc se splácením dluhu. Využije tak nově schváleného opatření na pomoc regionům, v jehož rámci je Madrid připraven vynaložit až 18 miliard eur (asi 460 miliard korun). Pomoc může být poskytnuta jen za dodržení přísných podmínek, podle nichž bude Valencie muset pokračovat ve snižování rozpočtového deficitu.\n„Valencie, stejně jako jiné autonomní oblasti, pociťuje negativní dopady nízké likvidity na trhu, a to v důsledku hospodářské krize,“ píše se ve sdělení regionální vlády. Ta musí do konce letošního roku splatit dluh za zhruba 2,85 miliardy eur (asi 73 miliard korun).\nŠpanělské regiony v současné době nemají přístup na mezinárodní kapitálové trhy. Už delší dobu se přitom snaží prosadit takový finanční mechanismus, který by jim pomohl zajistit si potřebnou likviditu. Jinak si se splátkami dluhů asi neporadí.\nFinanční trhy jsou znepokojeny\nValencie, která leží na východě Španělska jižně od Katalánska, se potýká s vysokým zadlužením už dlouho. Oznámení regionální vlády přesto finanční trhy překvapilo. Obávají se totiž, že to Madridu zkomplikuje jeho snahu zabránit dalším problémům, které by mohly vést až k žádosti Španělska o zahraniční finanční pomoc.\nVyhlídky na zlepšení přitom nejsou valné, protože podle ministra financí Cristóbala Montora zůstane španělská ekonomika v recesi i příští rok. Nová prognóza vlády počítá s poklesem HDP o 0,5 procenta místo dříve očekávaného růstu.\nDosavadní prognóza předpokládala, že ekonomika o 0,2 procenta vzroste. Letošní propad by ale měl být mírnější a činit 1,5 procenta. Dosud se čekal pokles o 1,7 procenta.\nHorší výhled ekonomiky a potíže Valencie se hned odrazily na výkonnosti akciového trhu. Hlavní index madridské burzy Ibex 35 odepsal 5,8 procenta a uzavřel na 6 246 bodů. Výnos španělských státních dluhopisů se splatností deset let vzrostl na nový rekord 7,23 procenta, což analytici považují za dlouhodobě neudržitelné. Vláda uvedla, že náklady na financování dluhu se příští rok zvýší asi o 9,1 miliardy eur (více než 232 miliard korun).\nMinistři financí eurozóny schválili pomoc pro španělské banky\nDesítky zraněných při protivládní demonstraci v Madridu\nŠpanělsko smí z peněz od eurozóny sanovat jen tamní banky\nŠpanělsko přijme další úsporná opatření, mimo jiné zvýší DPH


1. března 2020 v 20:59\t| veki\nLetí to, letí, už máme březen. A za námi úvod do roku 2020. U nás to bylo výživné. :-) Co vy?\nJe fascinující, jak se někdy během několika měsíců změní život úplně naruby... v listopadu jsem na tom byla fakt bídně. Probrečela jsem večery, měla pocit selhání, obviňovala jsem se, že jsem neudělala dost a nevěděla kudy kam. Prostě mě po opakovaném ujišťování, že se můžu po mateřské vrátit do své práce (neobyčejné, úžasné, milované, naplňující práce), poslal bývalý zaměstnavatel do prčic. To prostě máte dítě, na vaše místo se (díky vaší vlastní přímluvě) dostane ambiciózní "záskok" a čus bus. Nezáleží na tom, s jakým nasazením jsem tam pracovala, jaké jsem měla vize, co vše jsem tomu obětovala, jak moc jsem tam byla ráda... I dneska to někdy takhle večer znova a znova opláču.\nPobaltská výprava - ještě nějaké fotky\n30. ledna 2020 v 15:22\t| veki\t| Putování\nLoňskou výpravu k Baltu uzavřu ještě několika fotkami. Ráda si teď v zimě na to zavzpomínám - venku je to na draka, ani sníh, ani jaro. Buď leje jako z konve (alespoň nějaká voda), nebo fučí ledová fujavice, a když už je hezky, tak mám samozřejmě angínu.\nKamień Pomorski -\nstačí se vzdálit z promenádního mola a člověk se ocitně v takovém polobrownfieldu. Ale i ten má svou poetiku: snad omyl, snad úmysl - barevná vrata od garáží.\nKamień je fascinující tím, že vedle historické památky je vesnická chalupa s kozou a slépkami - takže když\nA poprvé v životě jsem zaslechla i "pět křepelčích pěněz".\nNěkdy mě překvapuje, proč se lidé pořád honí za něčím speciálním a výjimečným. Proč potřebují turistické rezorty, chlorované bazény a paraplíčka do drinku. Parta místních puberťáků, veselá rodinka a takový strejda, který si přišel zaplavat... a my.\nTohle je promenáda podél pobřeží v Dziwnowie, která ale vede kus od moře a pravidelně jsou z ní udělané umělé průchody na pláž. Všechno to "roští" kolem je chráněné a na žlutých cedulích je napsáno, jak se turisté mají chovat.\nBalt byl studený jako psí čumák - jen se smějte těm pošetilcům, kteří jedou k Baltu místo na Jadran - ale slunce pálilo jako v plném létě. Takže hry v písku, kam občas zabloudila vlna, byly famózní. Za velkého úsilí všech přítomných dětí vzniknul tento hrad. Večer ho vzal příliv, ale radost ze stavby zůstala.\nTO BYL BALT ROKU 2019...\nDíky za to, že mě čtete a máte se mnou trpělivost. :-)\nPobaltská výprava - Co jsme viděli\n3. listopadu 2019 v 0:27\t| veki\t| Putování\nPodle výpisu nejčtenějších článků se zdá, že všichni začali ve velkém googlit informace o Baltu. Tak jesti si vygooglíte i toto, vzkazuji: Jeďte tam, je to boží!\nBatole samozřejmě nezajímají nádherné katedrály z 12. století, národopisná muzea či prohlídky památek. Takže celá dovolená byla taková flákací a hrací. Na vše bylo nutné mít dost času, přestávky, svačinky, ... No, pokusím se to ve zkratce shrnout:\nPrvního dne jsme vyrazili do nejbližšího městečka. Kamień Pomorski. Má katedrálu z 12. století, je to nejstarší sídlo pomořanských knížat, takže takový utajený historický skvost uprostřed přímořské zemědělské krajiny. Ale tohle všechno batole samozřejmě nezajímá, a tak jsme tentokrát objevovali věci docela jiné.\nAž teď jsem si všimla, jak je Polsko mnohem víc otevřené dětem. Na každém volném místě hřiště. Oplocené, aby děti nikam nevběhly, aby se tam nepotulovali psi. Někdy s dost retro prolézačkami, ale kterému dítěti kdy záleželo na tom, zda ten žebřík pamatuje dědečka? Hřiště byla opravdu všude, i v malinkém Wrzosowu, kde jsme bydleli.\nProhlídky měst vždy probíhaly tak, že jsme koukli do mapy (měla jsem stažené mapy v aplikaci mapy.cz) a snažili se vymyslet procházku kolem památek tak, aby vedla přes hřiště, parky nebo pláže. Fungovalo to skvěle.\nJedno z asi 4 hřišť, které jsme za jeden jediný den potkali a navštívili v Kamieniu Pomorskim.\nSeznamování s "mořem", ráno po bouřce. Tohle není moře, ale řeka Dziwna.\nOna to vlastně není ani řeka. Je to mořský průliv. No vyznejte se v tom.\nPARK MINIATUR I KOLEJEK V DZIWNÓWIE\nNepohrdli jsme ani komerční zábavou, i když jsme ze všech možností vybrali tu nejméně šílenou. V přímořském letovisku Dziwnów je malý mašinkový park plný železničních modelů a miniatur majáků. A potože tam jezdí i mašinky z Mašinky Tomáše, bylo prostě nutné tam zavítat. Vstupné je celkem drahé a upřímně si myslím, že ten park je vhodný buď pro zaryté fandy železnice, nebo pro předškolní děti. Ke vstupence je jedna jízda na velké mašince zdarma, paradoxně ale Flori jízdenku nedostal, neboť neplatil vstupné, naštěstí ale mohl jet za nás, tak se svezl hned dvakrát.\nVelký Tomáš vozí děti po parku.\nMalé modely všech ostatních mašinek z pohádky jezdí ve svém kolejišti hned u vstupu.\nKolejišť je tam opravdu dost a po všech jezdí nejrůznější typy vlaků. Osobních i nákladních.\nProjíždí tunely, jezdí přes mosty. Okolí je pečlivě upraveno do miniaturních krajinek včetně nádraží, aut, lodí...\nÚžasné pak bylo veřejné dětské hřiště hned vedle zábavního parku. Škoda jen, že nemělo žádné zastínění a všude byl rozpálený písek. Za chladnějšího počasí bychom tam zůstali déle (neboť tam mají i netradiční hračky pro dospěláky), ale bylo vedro a nedalo se tam vydžet.\nPo důkladné prohlídce mašinkového parku (a Florimu se tam moc líbilo, takže návštěvu hodnotím jako zdařilou) jsme šli pěšky pobřežním lesem do Dziwnówku, kde jsme si užívali slunečné a teplé počasí na pláži. Tam jsme zůstali do večera, s přílivem se totiž zvedá vítr a vítr... to je draků čas.\nFakt to nešlo vyfotit jinak. Pánové jsou z toho pouštění draka nadšení. :-D\nWOLIN - VIKINGOVÉ A SLOVANI\nTohle byl můj den. Být blízko Wolinu a nezajet si do archeoparku, respektive do muzea pod širým nebem, které prezentuje kulturu Vikingů a prvních Slovanů, to by byl hřích. Bylo to boží! Nádherné, dokonalé!\nRozhodně se nebojte do tohodle muzea vzít děti. Mají zde dětskou "vesnici" - takové stylové dřevěné hřiště s originálními prolézačkami.\nMuzeum je koncipováno jako vesnice z doby Vikingů a Slovanů, jednotlivé domy jsou tedy zařízeny dobovým vybavením. Jsou tu domky řemeslníků i elity. Domy můžete navštívit a všechno si opravdu detailně prohlédnou, případně i osahat. Opravdu tu na vás dýchne onen duch dávných dob. Jediné, co mi chybělo, byly nějaké popisky, nebo třeba brožurka s informacemi, aby se člověk vzdělal i faktograficky. Myslím, že pro mnoho laiků je těžké období zařadit časově, dát si dohromady nějaké souvislosti, některé specifické nástroje a pomůcky jsou z dnešní doby neznámé, a tak může divákovi unikat jejich smysl.\nJedna z mnoha prolézaček v dětské vesničce.\nDomky jsou vybavené a vypadají, jako kdyby jejich obyvatelé před chvilkou odešli.\nFlorimu se uvnitř moc nelíbilo, bylo tam na něj moc tma. Ale rychlou prohlídku jsme zvládli u všech přístupných domků.\nRůzné typy domů i přístřeší. Kroně obytných staveb jsou v muzeu i řemeslnické a hospodářské budovy.\nWolin by si zasloužil extra článek...\nZ archeoparku jsme šli pěšky za město (mimochodem určitě stojí za prohlídku, ale batole žádá lepší zábavu) k vodě, na místní pláž (nebyla u moře, ale u řeky Dziwny - v tomto místě ale tak široké, že téměř nešlo dohlédnout druhého břehu). Bylo to pěkné místo na koupání, ale spíše takového rybničního charakteru, neboť bylo všude plno rákosin a jiného sladkovoního "bordelu". Voda ale byla teplejší, než v moři a krásně čistá.\nNa wolinské pláži za městem\nMIĘDZYZDROJE - KOUPÁNÍ, VÝLET, ZUBŘI\nDo programu jsme zařadili i nějaké pěší výlety. Bez auta jsme tedy těch pěších přechodů udělali docela dost - bylo jednodušší pár kilometrů dojít pěšky, než hledat spojení, pokud na dané místo vůbec něco jelo. V Międzyzdrojích jsme ale udělali jeden opravdový výlet, a to po zalesněných útesech na okraji města. Došli jsme až k zubří zahradě (zvířata zmožená vedrem byla zalezlá, takže jsme nakonec nic moc neviděli a klidně se mohli bez návštěvy zahrady zubrů obejít). Procházka lesem ale byla úžasná.\nNěkolik vedrem zmožených zubrů. Všechno ostatní bylo někde schované.\nKrokodýl ve Wolinském národním parku. :-D\nDen v Międzyzdrojích ale začal v Muzeu přírody Wolinského národního parku. Mají tam audioprůvodce (i v češtině, myslím), ale s Florim jsme neměli tolik času poslechnout si výklad celý, a tak jsme skončili u toho, že jsme si ukazovali a poznávali různá zvířata. Muzeum ale není jen o vycpaninách, expozice jsou opravdu zdařilé a myslím, že větší dětí ji zvládnou.\nPo výletě jsme relaxovali u moře na pláži a samozřejmě jsme také zkusili místní krásné hřiště.\nBohužel opět bez kouska stínu.\nGRYFICE - VLAKY A JAPONSKÁ ZAHRADA\nVýlet do Gryfic byl velký omyl (patálii z autobusem jsem líčila v prvním článku). Nakonec se ale vydařil. Navštívili jsme muzeum úzkokolejné dráhy (nepodařilo se nám bohužel zjistit, kdy parní úzkokolejka jezdí). Většina muzea je pod širým nebem, prohlídka je krátká, ale zajímavá a Floriho vlaky moc bavily.\nPoprvé od bouřky, která se přehnala při našel příjezdu, se nám zkazilo počasí. Ve městě nás tak zastihl prudký liják. Útočiště jsme našli v altánku v japonské zahradě, která se zcela neočekávaně zjevila uprostřed městského parku na břehu řeky Regy. Zajímavé bylo sledovat, jak se v "našem" altánku postupně schovávají další a další kolemjdoucí. Byla to nakoenc taková malá japonsko-polská párty.\nPo dešti jsme z altánu vyrazili na nedaleké hřiště.\nKrásné zákoutí v městském parku v Gryficích\nNejspíš, až se zase přemluvím sednout si k počítači, udělám ještě nějaký článek s fotkami - mám jich hodně a těch krásných míst, které jsme potkali, je opravdu bambilión.\nNa web Výlety s prťaty postupně píšu jednotlivé výlety podrobně - i s mapkou, takže koho by zajímaly jednotlivé trasy našich výletů, může si to nastudovat tam.\nByla to krásná, ale hodně náročná dovolená - oproti loňskému Řecku s cestovkou, to byl fakt záhul. Všechno si zařídit, vykomunikovat, večer ještě uvařit nějaké jídlo... Ale zase těch zážitků, zkušeností a dojmů je mnohem více.\nA jednoznačně nej zážitek? Procházka po pláži v době letního slunovratu. Magický večer!\n9. září 2019 v 15:34\t| veki\t| Co mě baví\nMoje lítost nad starým potrhaným tričkem vyústila v nezlomné rozhodnutí z něj ušít malému tepláky. Nebo je to spíš ten pomyslný impulz... pamatuji si, že když mi bylo tak kolem deseti let, prosila jsem mamku, aby mě naučila šít na stroji. Ona tenkrát nechtěla, neboť to dle svých slov "sama moc neuměla". A tak bylo tohle šicí přání uspáno na dlouhá léta...\nA pak se zrodilo to, čemu se říká zero-waste životní styl - tedy snaha žít bez zbytečného odpadnu a využívat to, co již máme. V podstatě jsme v tomto duchu byli vychováváni - ten šílený konzumní kolotoč se naší rodině fakt nějak vyhnul. Když jsem však jednoho dne otevřela skříňku v kuchyni a vypadlo na mě obrovské množství igeliťáků, které tam shromaždujeme na další použití, dostala jsem vztek. Proboha! Co s tímhle bordelem budu jako dělat? A tak se zrodilo nakupování do vlastních látkových sáčků. A jak to souvisí s tepláky? První sáčky mi mamka uháčkovala (boží, musím o nich jednou napsat!), další jsem si ze staré záclony ušila u kamarádky. A byla jsem opojená tím, že DOKÁŽU něco ušít!\nMAMI, PŮJČÍM SI STROJ!\nTakže jsem si domů přinesla malý šicí stroj značky Lada, ke kterému už ani nebyl návod a kupodivu jsem ho ani nenašla v internetovém éteru... Díky různým jiným návodům na podobné stroje jsem zvládla navléknout vrchní i spodní nit a zkusit tu mašinku rozjet.\nV rámci experimentování jsem ušila další sáčky pro kamarádky (stačila k tomu jedna stará záclona, zbytek stužky a různé zbytky poloprůhledných látek po babičce). Zkrátila jsem si roztrženou sukni - to bylo docela dobrodružství, neboť jsem ji vinou svého nadšení a své nepozornosti zaobroubila do líce - a jedny kalhoty, jejichž nohavice byly podivně řešené - mám tak tříčtvrťáky.\nSáčky, tzv. frajerské. Ty jen ze záclony jsem nefotila. :-D\nA pak jsou tu dvě pánská trička s dírkami... Hadrů máme dost, vyhodit je jen tak, to mi bylo líto. Nová šicí výzva se tak sama přihlásila o slovo. Ušij z trička tepláky.\nV HLAVNÍ ROLI STARÁ LADA A PAVLOVO PROŠOUPANÉ TRIKO\nVzala jsem tepláky, které šila maminka mojí kamarádky - je to jednoduchý střih, sešijí se k sobě dvě "účka" - a obkreslila jsem si je na tričko, vystřihla a sešila. Rázem mi spadlo šicí sebevědomí, protože se zdálo, že zpod stroje vylezl pěkný paskvil a nikoli polotovar tepláků. Jak jsme zjistila, říká se jim "tepláky s kulatým sedem". Moje mamka by jim asi řekla "nas*ávačky". Tak jsem to zahodila do kouta a nechala být.\nK teplákům jsem se vrátila až po došití několika jednoduchých sáčků. Dlouho do noci jsem zkoumala, jak našpendlit náplet, aby vše po sešití vyšlo tak, jak potřebuji... ale pak se stalo nemožné: to staré triko se přerodilo v parádní zelenočervené tepláky.\nV noci jsem už neměla morál to aranžovat a fotit... takže pod umělým světlem na koberci.\nSnad postačí pro ilustraci mého šicího triumfu! :-D\nAsi tušíte, že skutečná výhra není tepláky ušít, ale obléci je batoleti a vyfotit ho v nich. Zkouška tepláků proběhla skvěle. Velmi ochotně si je obléknul (jupí, tepláky sedí, nelezou, neplandají - jak jsem to dokázala nevím) a velmi ochotně v nich dělal blbinky. A tak jediné, co chybí k dokonalosti je to roztomilé šťastné děcko sedící u své oblíbené hračky v recytepláčkách, které právě odpadly od šicího stroje jeho kreativní maminky.\nBlbinky, blbinky tepláky netepláky\nSoučasně s tepláčky jsem rozdělala ještě druhou šicí výzvu - batoh, tedy takový ten pytloidní vak na provázky, který dnes nosí snad úplně každý a já ještě ne. Potřebovala jsem zkusit, jak mi to půjde. Našla jsem fajn návod na blogu notjustmum.cz a i když jsem byla chvílemi pěkně zmatená kde je rub a kde je líc, pomalu ale jistě se rýsoval výsledek. Použila jsem zbytek látky, který jsem našla u mamky a podšívku z dědictví po babičce.\nA tento světový unikát, jediný svého druhu obdržela dcerka kamarádky, která si o něj jako první řekla a ještě mi dala tolik důvěry, že to hned napoprvé bude nositelné.\nZkrátka šít je opravdu radost - něco vždycky vznikne. Moc mě to baví a už chápu, co s tím všichni mají.\nPobaltská výprava - doprava\n28. června 2019 v 23:11\t| veki\t| Putování\nUž před měsíci jsem práskla, že letošní dovolenou plánuje v punkovém stylu po vlastní ose, bez cestovky, bez davů turistů, bez odletových terminálů, bez auta a vůbec děsivě složitě v porovnání s tím, jaké možnosti cestování dnes máme. Je to necelý týden co jsme doma (už jsme mezitím byli s dalšími mrňaty stanovat) a já si pořád dopisuji s polskými dráhami ohledně reklamace jízdenek... ale pěkně popořadě.\nCESTOU NECESTOU aneb cesta tam a zase zptáky\nKdo to tu zná ví, že jsem v Polsku byla na Erasmu a že jsem kus Polska veřejnou dopravou projela. Takže jsem si samozřejmě docela věřila, že tahle dovolená bude hračka. Ehm... no, mnoho věcí mě dokázalo nemile překvapit, ale už zase předbíhám!\nVelkým pomocníkem je web https://www.e-podroznik.pl/, mají i stejnojmennou mobilní aplikaci. Funguje dost podobně jako náš Idos. A pokud se chystáte v Polsku jezdit veřejnou dopravou, je jen ku prospěchu si tu aplikaci do mobilu stáhnout. Dokonce je i v češtině (novinka - před lety jsem ji měla jen polsky). Pro nás nezvyklé je, že v Polsku mají veřejnou dopravu mnohem více rozdrobenou co se poskytovatelů týče, a tak je někdy ořišek se v tom všem vyznat. Hlavně v dopravě autobusové.\nNejdřív ale k vlakům.\nChtěli jsme původně nejdelší úsek cestovat vlakem intercity, který je sice dražší, než ostatní vlaky, ale zase rychlejší a pohodlnější. Jízdenky na intercity vlak se dají pořídit na webu společnosti PKP intercity, která vlaky provozuje. Funguje princip, že jízdenky v předprodeji jsou levnější, než těsně před odjezdem vlaku.\nKvůli zpoždění jiného vlaku jsme ale intercity nestihli a jeli tak prachobyčejným regionálním vlakem - fakt sranda, jet 300 km regionálními vlaky. Posádka vlaku byla moc milá a zajistila nám, že jízdenka na intercity bude platit i na regionální vlak. Což je velmi milé, leč za intercity jsme zaplatili o dost víc penež, než kolik stojí osobák. Nyní se tak snažím u společnosti provozující regionální vlaky celou věc reklamovat a vypadá to, že mi opravdu zaplatí rozdíl ceny.\nDopředu je možné si koupit i jízdenky na regionální vlak, a to prostřednictvím e-podroznika.pl, nebo přímo u dané společnosti (kdo daný vlak provozuje se dozvíte v e-podroznikovi). V našem případě to byla společnost Polregio - Przewozy regionalne. Při platbě těchto regionálních jízdenek se může stát, že vám web nabídne lepší nabídku (podobně to funguje i na eshopu našich Českých drah), nebojte se ji využít. Pro cestování ve více lidech je výhodná jízdenka Ty i raz, dwa, trzy bilet. I pro dva lidi to bylo výrazně levnější, než kdybychom kupovali dvě obyčejné jízdenky.\nNejvětší problém byl, jak překonat hranice. Ačkoli Liberec leží blízko státních hranic s Polskem, prakticky nebylo spoje, který by nám navazoval na spojení polské vnitrostátní. A pak - jízdenka přes hranice stála prakticky tolik, co dalších 300 kilometrů uvnitř Polska. Nakonec se jako nejlepší - časově i ekonomicky - jevila možnost jet kousek přes Německo na síťovou přeshraniční jízdenku EuroNisa Ticket.\nPro přehled a inspiraci - naše trasa Liberec - Dziwnówek 2 dospělí + 1 batole (zdarma) :\nLiberec - Zittau, Zittau - Görlitz: EuroNisa Ticket (320 CZK)\nGörlitz - Zielona Góra: Polregio - bilet Ty i raz, dwa, trzy (198 CZK)\nZielona Gora - Szczecin - dle plánu PKP intercity (489 CZK)\nSzczecin - Dziwnówek/Wrzosowo - mikrobus společnosti Benkobus (215 CZK)\nCo se opravdu zkomplikovalo, byla cesta zpět. Jeli jsme po stejné trase jako tam, jen jsme po zkušenosti s přeplněnými mikrobusy jeli do Štětína raději vlakem (Ó! Geniální nápad, bylo to jako nebe a dudy! Benkobus cestou tam byl totálně nacpaný, vedro, smrad, 0 prostoru...) a protože nám to lépe vycházelo, vynechali jsme cestou zpět intercity a koupili si jízdenku na regionální vlak.\nTěsně před příjezdem do Zieloné Góry nám průvodčí oznámila, že vlak do Görlitz nejede a popsala cestu na náhradní bus. OK, před nádražím doprava, pak na kruháč a tam to někde je. Tam u kruháče byl autobusák a malý supermarket. Na autobusáku nikde žádné označení pro zastávku náhradní přepravy, nikde žádný personál, abych se zeptala. Začali se všude kolem potulovat další zmatení lidé. Protože to byli Poláci, tak jsem si říkala, že jsou určitě lépe informováni. Ha, ha, ha...\nZa asi 45 minut přišla průvodčí a řekla, že autobusy už nepojedou. A nám doporučila si najít jiný spoj. Jenže nic nejelo tak, abychom v Görlitz stihli jakýkoli spoj domů. Nic nejelo alespoň na hranice. Tak jsme se vrátili na nádraží, kde jsem svou skorozapomenutou chabou polštinou naběhla na pokladnu a jala se bojovat za své právo být přepravena. Paní mě prostě poslala někam a doslova mi řekla, že je to můj problém, že se už nedostaneme domů. Byla jsem naštvaná, nadávala jsem a říkala si, že příště jedu do Bangladéše, kde bude doprava spolehlivější, než ve střední Evropě.\nDopadlo to tak, že jsme po 3 hodinách čekání na vlak dojeli co nejblíž k nám, a tam pro nás přijel děda autem. Co nejblíž znamená v tomto případě 80 km od Liberce. A to je druhá věc, kterou řeším v rámci reklamace. Ale vypadá to, že nám vrátí peníze za jízdenku na vlak ze Zielone Góry do Görlitz. Dál jsme to koupené naštěstí neměli, neboť ta EuroNisa jízdenka se nedá koupit v předprodeji.\nA ještě trasa zpět (dle původního plánu):\nDziwnówek/Wrzosowo - Kamień Pomorski: Emilbus (36 CZK)\nKamień Pomorski - Szczecin: Polregio - bilet Ty i raz, dwa, trzy (108 CZK)\nSzczecin - Zielona Góra, Zielona Góra - Görlitz: Polregio - bilet Ty i raz, dwa, trzy (312 CZK)\nGörlitz - Zittau, Zittau - Libere: EuroNisa Bilet (300 CZK)\nA teď autobusy.\nAutobusová doprava je opravdu spletitá. Existuje bambilion dopravců. Větší města mívají své PKS (jako u nás ČSAD), ale zdaleka - alespoň v Západním Pomořansku u moře - neobsluhují všechny oblasti. Je tu tak možnost pro další přepravce. My se například od moře kamkoli dopravovali téměř pořád mikrobusy. Jezdili tam asi 4 společnosti - stejná vzdálenost stála pokaždé jiný peníz (dle tarifu konkrétního dopravce) - absolutně jsme tak neměli přehled o tom, zda jsou řidiči poctiví, nebo ne. Postupně jsme přišli na to, že nejlepší a nejserióznější přepravce v okolí Dziwnówku pro spojení s okolními městečky je EmilBus (na trase Kamień Pomorski - Świnoujście). Měl přiměřené ceny, jezdil včas a zastavoval, kde měl.\nMáme zkušenost i s tím, že autobus zastávku projel a nechal nás na ni stát,\ni s tím, že měl řidič nějaké průpovídky, když jsme chtěli vystoupit na zastávce, kam měl jet a kam jsme si koupili lístek,\ni s tím, že nám naúčtoval dvouleté dítě, i když účtenku vystavil jen na dva dospělé,\ni s tím, že údajně neměl na vrácení na větší bankovku, a pak, když zázračně objevil spoustu drobných, si nechal za svou nedozírnou ochotu trochu velké dýško.\nZkrátka, budete-li cestovat malými regionálními mikrobusy a autobusy, buďte trpěliví, nad věcí, nebojte se ptát a když něco nevyjde, klidně si zanadávejte. :-)\nTak jako tohle je pro mě už hodně retro. Tyhle modely autobusů v provozu už nepamatuji.\nV Polsku stálý člen flotily PKS Gryfice. Faktem je, že řidič - ten, co si nechal dýško - byl asi stejně starý jako jeho vůz.\nPS.: Reklamace jízdenek\nAž bude vyřízená reklamace, ráda dopíšu nějaký dovětek. Připadá mi důležité se ozvat a sdělit dopravci, že něco nebylo v pořádku, a to bez ohledu na to, jak reklamace dopadne. Stálo to jen trochu hledání na internetu, napsat mail v angličtině a ofotit všechny inkriminované jízdenky. Zatím je to v procesu, leč vzhledem k tomu, že chtěli číslo účtu a adresu předpokládám, že na dobré cestě ke kladnému vyřízení.\nPSS.: Příště trochu zábavy! Mašinkový park pro děti, slovansko-vikingský archeopark, moře, romantika na pláži, pouštění draka, stavění hradu, divná řeka Dziwna a mnoho dalšího. Comming soon! :-)\n30. května 2019 v 17:02\t| veki\t| Ekokoutek\nS velkou slávou jsme již sklidili asi 10 kusů jahod. Taková banalita, ale neumíte si představit tu batolecí euforii. Malý vběhne na balkon a křičí: "Mňaminka!" Každý den tak musíme zkontrolovat, zda se v truhlíku zase něco nečervená. Tím ale končí zahradnické sklony mého syna. Koneckonců si to zařídil fakt doře: maminka zalévá, hlídá, piplá a miláček žere. Rodičovská etuda jako vyšitá.\nJahodám se tedy daří. Měly by to být převislé rostliny, ale zatím ještě nikam nevisí. Rostou však jako divé, jsou moc pěkné s velkými listy. Ačkoli do zimy daleko, začalo mi docházet, že jahodníky bude nutno někde zazimovat. No, nutno přiznat, že tohle jsem nedomyslela... nemám tušení, kam je na zimu uklidím.\nHráškům se daří o něco méně. Rostliny začaly od spodu žloutnout a schnout, ale určitě to není tím, že by měly nedostatek vody. Zkontrolovala jsem truhlíky, zda nenajdu nějaké škůdce, ale nic. Vše se zdá v pořádku. Když ale začaly kvést, tak jsem si řekla, že snad ty kytky vědí, co dělají. Ranější (odrůda norli) bíle kvetoucí jsou již odkvetlé a mají minilusky (už byly málem očesány s kříkem "Jé, mňaminka!"). Pozdní stále kvetou (odrůda golden sweet). Krásnými fialovými květy. Snad tedy budeme i sklízet a to prosychání není fatální. Osobně si myslím, že je to tím, že v truhlíku nemají dost prostoru pro kořenový systém.\nRajčata zatím rostou a nabírají sílu. V polovině května jsem je přesadila do truhlíků a dala jen ven, ať se tam zabydlí. Chvilku jsem měla obavy, spodní řada listů jim úplně uschla, ale teď rostou jako divá. Těšíme se na minirajčátka - mají být jen 1 - 3 cm velká!\n→ Chystám novou rubriku\nDeskovky. Z obýváku už je\nherní doupě. ;-)\nAhoj! Jsem máma jednoho šíleného batolete. :-) A tohle je můj recept na to, jak to přežít.\nVýlety s prťaty


Malý, ale náš. Před 15 lety se začal prodávat Roomster, ukázal vynalézavost Škody - Aktuálně.cz\n1. 6. 2021 6:01\nV červnu 2006 se nabídka Škody rozrostla o čtvrtý model – vedle Fabie, Octavie a Superbu. Octavia se vyráběla už v druhé generaci, takže šlo o pátý vůz pod křídly Volkswagenu. Roomsterem se ale Češi dokázali v přísně řízené struktuře poprvé odlišit, když s minimálními nároky chytře spojili prvky různých stavebnic. Malý šikula tak prošlápl cestu dalším vozům postaveným mimo zajeté německé koleje.\nPřed třiceti lety se Škoda stala součástí skupiny Volkswagen - známé, velké, ale ekonomicky krvácející na hraně kolapsu. Management Ferdinanda Piëcha ji léčil ráznými škrty, k nimž patřilo i důsledné sdílení technických celků mezi auty všech koncernových značek.\nTak se hned první novodobá Škoda Octavia potýkala s kritikou nedostatku místa vzadu, neboť kromě samotného výlisku podlahy musela z Golfu převzít také nádrž a všechna vedení od paliva po brzdy a výfuk. Z této sešněrovanosti vykročil až Superb z roku 2001, ovšem pouze částečně - šlo o prodlouženou variantu Passatu, která se tehdy prodávala v Číně.\nO rok později vystrčili boleslavští růžky trochu víc, když od Superbu odvodili půvabné kupé Tudor. Na strunu národní hrdosti jím zabrnkali víc než hlasitě, ale Wolfsburg projekt zarazil. Tehdy si to mnozí vykládali jako německé obavy, že jim Češi přerostou přes hlavu, ale ve skutečnosti šlo o nevalné tržní vyhlídky. Velká kupé byla v Evropě na ústupu a končily s nimi i další značky.\nNa jaře 2003 to tedy Škoda zkusila na opačném konci trhu. Koncept s názvem Roomster byl stejně krátký jako tehdejší Fabia, díky vyšší stavbě a variabilnímu interiéru však nabízel mnohem víc užitku. Na ženevském autosalonu vyvolal menší senzaci i díky fantazii designérů. Oblé čelní sklo připomínalo letadlo, plně průsvitné bylo i víko kufru. Vedení firmy však i tentokrát vyloučilo, že by se zajímavá hříčka návrhářů mohla vyrábět.\nAutomobilka se ale mezitím rozvíjela stále dynamičtěji a získávala si větší důvěru německého vedení, které s ní počítalo při dobývání nových trhů. České nápady také získaly velkého zastánce v novém šéfovi představenstva Detlefu Wittigovi, který ve Škodě pracoval už od 90. let a mohl zblízka sledovat, jak si místní poradí se zdánlivě nesplnitelnými úkoly.\nTrvalo to ovšem další tři roky, než se z Roomsteru stalo sériové auto. A jak to chodí, z radikálnosti designérského konceptu musel ubrat. Délka se tedy prodloužila o dvacet centimetrů, zmizely boční posuvné dveře i plně prosklené víko kufru. Maximální praktičnost na malém půdorysu ovšem zůstala.\nPodstatou všeho bylo spojení nosných struktur a podvozku Fabie vpředu a Octavie vzadu. Obojí spojoval střední díl podlahy, jako jediný pocházející mimo stavebnici Volkswagenu. Vlečená zadní náprava měla o šest a půl centimetru širší rozchod, což spolu s koly v rozích vůz stabilizovalo i při plném zatížení. Tím se naplnila i myšlenka užitkového vozu, který Škodě chyběl od roku 2001, kdy skončila Felicia Pick-up.\nOsobní verze okouzlovala infantilně hravým designem a názvu Roomster nezůstávala nic dlužna ani uspořádáním vnitřního prostoru, na němž měl lví podíl chyták jménem VarioFlex. Vzadu mohli sedět buď tři hodně štíhlí pasažéři, nebo také dva blíž u středu. Kromě toho se všechna sedadla dala snadno překlopit a vyjmout, čímž se malé auto změnilo ve velkého stěhováka.\nVýrobci nechybělo sebevědomí ani v marketingu a cenách. Benzinová čtrnáctistovka s klimatizací a na plechových kolech stála 399 900 Kč, tedy v dnešních hodnotách 538 000 Kč, plně vybavený diesel 533 900, dnes 717 000 Kč. Základ nabídky přitom tvořily tříválcové motory, na benzin dýchavičné, na naftu mimořádně hlučné.\nV Česku Škoda záhy zlevnila, to už ale rozlet Roomsteru zchladila hospodářská krize. Po rekordních 80 000 autech prodaných v roce 2007 čísla klesla ke třiceti tisícům, kde se udržela až do podzimu 2015. Kromě morálního stáří ho o příjmově slabší zákazníky připravovala podobně koncipovaná Dacia Dokker.\nPo obchodní stránce tedy Roomster všechna očekávání nesplnil. Předvedl však flexibilitu Škody při hledání řešení mimo zajeté koleje. To záhy ukázala druhá generace Superbu, nízkorozpočtové SUV Yeti, které také z Roomsteru převzalo zadní sedadla VarioFlex. A nakonec podlaha kombinující předek z Fabie a záď z Octavie sloužila až do léta 2019 v Rapidu.\nTo vše podtrhuje i pohled na to, jak se s koncernovými stavebnicemi popraly ostatní značky. Německé se od nich odchylovaly jen u nejdražších modelů jako Tiguan, jemuž v terénu pomáhaly delší zdvihy kol, nebo sportovní Audi S3 s pětiválcovým motorem. Ze Španělska žádná technická specialita nikdy nedorazila.\nauto Aktuálně.cz Obrazem Škoda Roomster historie Pro řidiče


Bilance 2006 | ProART\nFestival 2006 Bilance\nMěsíc srpen se stal pro nás již po třetí obdobím bilancování a hodnocení naší více jak půlroční intenzivní festivalové práce. A že je co hodnotit. 3. ročník Festivalu ProART 2006 dokazuje, že jsme nešlápli vedle, že na český letní festivalový a vůbec kulturní "trh" přinášíme věc smysluplnou a hodnotnou. Brno i Praha poslední dva červencové týdny hostily opět zajímavou akci, hlásící se nadále k myšlence Tance Terezín, vzniknuvší v lednu 2004 právě na místě lidského utrpení za II. světové války. Boření mezilidských bariér, propojování uměleckých forem a osvěta umění pro mladé jsou stále elementy, které nás ženou kupředu a dávají sílu vytrvat.\nBrno (14. - 21. 7. 2006)\nBrněnský týden se nesl ve znamení novinek. Přivítali jsme řadu nových pedagogů ze zahraničí a rozšířily pole působnosti na Starou Radnici v objevné spolupráci s Brněnským kulturním centrem, zahájené bezkonkurenční taneční tiskovou konferencí.\nPřesto se hlavní workshopová část odehrávala ve zkušebnách baletu Národního divadla, kterému patří náš neskonalý dík. Balet zde vyučoval v americkém stylu Erik Wagner, Američan, ovlivněný spoluprací s Mauricem Béjartem a nynějším šéfem Baletu Bern Stijnem Celisem, kde je Erikovo současné působiště. Rovněž ze Švýcarska k nám zavítal Kubánec Lazaro Godoy, který ve svých lekcích moderního tance doslova strhl svou energií své studenty i diváky v divadle. Pedagožka podobného ražení a miláček studentů, Lenka Vágnerová, vyučovala s obrovským nasazením contemporary dance. Ze Slovenska zavítala křehká, skromná a precizní Katarina Vlniešková v klasické taneční disciplině - moderně Josého Limona. Novými žánry festivalové nabídky se staly pantomima Míšy Dolákové a kontroverzní, hluboké a psychicky náročné butoh Paula Ibey z Irska. Dohromady se odučilo na baletních sálech 70 lekcí pro více jak osmdesát studentů.\nNovým působištěm nám byly sály Staré Radnice. Původní záměr uměleckých galerií pro laickou veřejnost se díky malé informovanosti návštěvníků a nízké, nevzájemné spolupráci ?přísedících radničních průvodkyň? smrskl pouze na milé malé komorní ateliéry New Dance, herectví, popu a opery pro pár přihlášených šťastlivců. Ale nezapomenutelná atmosféra Freskového sálu (herectví), Křišťálového sálu (New Dance), roubeného mezipatra (opera) a radniční věže (pop) se navždy zapsaly do vzpomínek návštěvníků, žáků i vyučujících - velkolepé operní pěvkyně Kateřiny Beranové, talentované herečky Hadivadla Kamily Kalousové, muzikálové celebrity Radky Fišarové a všestranného tančícího, vyučujícího, choreografujícího, telefonujícího nezlomného uměleckého ředitele Martina Dvořáka. Jeho druhá řídící výkonná polovička Alena Pajasová ležela bohužel tou dobou v Úrazové nemocnici se zamotanými střevy, něco málo nervy a nezlomnou vírou v úspěch a uzdravení, odpojena od svého mobilu, počítače a festivalového kolotoče. Přesto se dění na radnici, doplněné rovněž o tanečně-erotickou výstavu Romana Sejkota, zapíše k nejnezapomenutelnějším zážitkům brněnského kulturního léta. Sejkotův závěrečný jednodenní fotoworkshop vzbudil obrovský zájem veřejnosti a počtem 11 studentů dopomohl k rekordní hranici festivalových účastníků na konečný počet 103.\nDivadlo v 7 a půl se již tradičně postaralo svou atmosférou o večerní upocené a šťastné úsměvy diváků i účinkujících. První večer patřil domácím ?půlosmáckým? Jarinovi s Pipinem, nedělní večer pedagogů se postaral o rekordní návštěvnost 110 diváků s kapacitou divadla 80. Premiéra hostující Lenky Kolářové za doprovodu Vaška Zahradníka probudila emoce a pročistila slzné kanálky. Pak následovala smršť uměleckých perliček - Erika Wagnera, Lenky Vágnerové, Míšy Dolákové, Lazara Godoye a Martina Dvořáka se závěrečným vyvrcholením Paula Ibey a jeho nezapomenutelném sólu Khlysty. Pondělní večer na nádvoří Radnice se nesl v duchu změny představení - místo Kdopak by se bál? se hrálo Kdo se bojí? bez hlavní "hospitalizované" představitelky diváci měli možnost vidět, jak se tvoří představení ze dne na den a přesto může dávat smysl. Euforii dovršila zpívající Radka Fišarová a Beethoven festivalu Thomas Putensen se svým nerozbitným klavírem, nahánějícím strach všem pracovníkům Radnice. Úterní taneční improvizace opět nafoukla Divadlo v 7 a půl se stovkou diváků, nadšeně aplaudujícím upocené plejádě mezinárodních tanečních hvězd v čele se zpívající Radkou a hrajícím Thomasem. Česko-německá spolupráce má prostě něco do sebe. Ve středu pokřtila divadlo svým uměním a uměním svých tří žáků brněnská rodačka a mezinárodní operní perla Kateřina Beranová. Tento večer se stal nečekaným hitem a dal vyniknout nejen umění Katky, ale i jejím potenciálním nástupcům - nevidomému romantikovi Petrovi a dvěma kouzelným Rakušankám Veronice a Marii. Čtvrteční večer ukázal výsledky ProARTprojektování. Precizně vyložené principy New Dance prakticky předvedla pětice tanečnic, následoval ateliér herectví, nápaditý searching projekt s pokaženou videoprojekcí Martina Vraného a jeho svěřenkyň a vyčerpávající praktická výstava Sejkotova fotoworkshopu. Večer, končící o půlnoci, svou tříhodinovou délkou obdaroval a dorazil všechny milovníky ProART umění. V pátek jsme se loučili dojemně v přeplněném divadle, rozdávali adresy a telefonní čísla, zasypáni nádherou kytic z Agro Brno-Tuřany a.s., jež se o velkolepost festivalových večerů staralo po celý týden. Všichni si s dojetím vydechli a rozplynuli do svých domovů, jen výkonně umělecký multifunkční ředitel se svou pedagogickou suitou se nadechl a rozjel dobývat Prahu. Adiéu Brno, see you soon!\nPraha (23. - 30. 7. 2006)\nPo jednodenní přípravné pauze vše vypuklo v Praze. Jako domů jsme se vraceli na neuklizenou Julisku, kde se postupně sešel výkvět taneční pedagogiky. Balet Erika Wagnera doplnil na protilehlém sále contemporary dance Martina Vraného. Contemporary moderna Niny Kripas předznamenala vysokou kvalitu komerčnějších stylů jazzu Mathieu Guillhaumona a hopsavého hip-hopu. Do taneční hloubky se vydal Jozef Fruček ve svém netradičním neutral open proposition a Paul Ibey se svým temným butoh. Kdo vydržel, překonal a objevil sám sebe a možná i mnohem víc. Ve spodnějších patrech se zpívalo jako o život s Radkou Fišarovou, která dává výuce opravdu všechno a vytáhne čisté tóny i z pařezu. Herectví Filipa Sychry se krčilo ve špinavé polozapomenuté zkušebně, ale právě v těchto podmínkách se zrodilo to pravé umění.\nJiž za tradiční, ale pokaždé trošku novou a překvapující, můžeme považovat spolupráci s divadlem Ponec. Přes den v jeho útrobách vznikal nebesky-pekelný searching projekt Martina Dvořáka a večer se počítali diváci. Návštěvnost je opravdu v tomto divadelním stánku tvrdým oříškem. Obzvlášť za parných letních večerů. (Ani Air Condition v hlavní roli tu diváky moc netáhne.) Přesto můžeme být s průběhem více než spokojeni. První nedělní večer se odehrála repríza (II. premiéra) Kdo se bojí?, doplněná zpívajícím duem Putensen-Wiecszorek, za divácké účasti hlavní představitelky a hrdinky večera (již o něco výkonnější) Aleny Pajasové. Pondělní jazzový zážitek zajistilo trio Mateje Benka a v životní formě pějící Radka Fišarová. (Dámo a pánové, tohle už je vážně na desku.) Úterní náhradu za Já už tě nemám rád zařídil tentokrát již podařený a srozumitelný brněnský searching Martina Vraného. Po pauze se o duchaplnou ?poslyšenou? postaral slovenský zjev Maok, za malé asistence fotek z festivalové historie a pár odvážných tanečníků. (Bravo, byla to přece jam session.) Ve středu se přehnala nad Poncem taneční smršť ? po vídeňském video-tanečním prologu Bits and Pieces, následovali Erik Wagner na jemu neznámou, živě mixovanou hudbu, jazzový Mathieu Guillhaumon, Martin Dvořák se záhadně se smějící figurínou a Chopinem, Jozef Fruček alias Noe a rozzlobený Bůh, po pauze se ze sněhu zjevil Paul Ibey a nasadil mnoho divákům brouka do hlavy. Celou dobu se čekalo na Ninu, která možná přijde, ale nepřišla. (Tleskalo se málo, mohlo víc. Lidi, dali jsme do toho všechno a že to nebylo málo.)\nVe čtvrtek jsme "v křeslech" slavili Harapesovy šedesátiny, Marta Vančurová byla famózní a dojatá, Vlastík vtipný a zajímavě odpovídající. Perla pražské části festivalu však zářila jen pro dvacet věrných diváků. Ještě, že jsme měli těch šedesát svíček. (Kde jste všichni byli? Dostali byste dort.) V pátek se improvizovalo v minutách a vteřinách, ale nevím, zda to všichni poznali. Maok hrál o život a osmička tančících (Lenka, Petr, Mathieu, Erik, Nina (přišla), Paul, Martin a Jozef) se předvedla v nejlepším světle. V sobotu se předvedl searching Martina Dvořáka a 11 dívek. Hledali své ráje, ale našli i peklo. Půlhodinka ve znamení Hieronyma Boshe, fantazií, snů a pro někoho nočních můr byla přehlídkou duševní energie, herectví, gest, pocitů, emocí, pohybu a silné hudby. Po pauze se na nás vrhli hosté z Německa a taky hledali. Tentokrát domov. Věřím, že jsme si na jejich otázku všichni našli odpověď. (Díky. Silný zážitek.) V neděli jsme se opět loučili, tentokrát již naposled. V plném divadle se tančilo, hrálo, zpívalo a ukazovali fotky. Bylo to nezapomenutelné a dojemné. Má to smysl to dělat. Je pak krásněj na světě. Děkujeme všem - sponzorům (kromě Agra žádné nemáme), grantům - Brnu, Praze, Ministerstvu kultury ČR, Česko-německému fondu budoucnosti, ND Brno, Divadle v 7 a půl, BKC, Ponci, Julisce, Epexu, Úrazové nemocnici v Brně, pedagogům, 190 účastníkům, technikům, rodinám, přátelům, pomocníkům, více jak 1000 divákům a taky trošku sami sobě. Je to dřina, ale dokud nás to baví...\nVaši Martin a Alena ProARTovi\n(Martin Dvořák, umělecký ředitel festivalu\nAlena Pajasová, výkonná ředitelka festivalu)\nP.S. Letos jsme poprvé neprodělali, dobrá zpráva a povzbuzení do příštích ročníků.


8. března 2006 8:50, aktualizováno 8:50\nPříjem televize se zhoršil například v okolí Ústí nad Labem a Domažlic. Navíc v polovině roku chystá Německo zesílit signál, což místy výrazně zhorší příjem Novy. ¨\n„Signál a obraz jsou už nyní velmi nekvalitní,“ říká starosta Telnice na Ústecku Jaroslav Doubrava.\nProblém je v tom, že Německo má náskok v zavádění digitálního vysílání. Česko zaostává a na kanálech, které měly být již digitální, stále vysílá klasicky. Například smlouva o tom, že dvanáctý kanál televize Nova v Ústí bude patřit digitálnímu rozhlasu, je stará jedenáct let. Za tu dobu nebyli čeští úředníci schopni vyřešit rébus, kam Novu přesunout.\nŘešení je podle zástupců Českého telekomunikačního úřadu a Radiokomunikací, které signál televize šíří, v rychlé digitalizaci. Technicky je možné spustit digitální vysílání takřka okamžitě. Ale novela mediálního zákona teprve čeká na schválení senátory a úřad také nikam nespěchá. Jeho zástupci připouštějí, že zařadí problémové oblasti mezi první, které by přecházely na digitální vysílání. To se však nedá čekat dříve než koncem letošního roku.\nDo té doby by měly místům bez signálu pomoci posilovací vysílače, ale ty by si musely obce zaplatit. Stejně jako rozvod kabelové televize. Další možností je příjem signálu ze satelitu, kde však Nova chybí.\n„Proč by měli lidé platit za kabelovku, když vůbec nemůžou za to, že jim někdo znemožní přijímat televizní signál. Je to nehorázné,“ říká rozzlobeně Doubrava z Telnice.\nTémata: Domažlice, Německo, starosta, Telnice, Ústí nad Labem, DVB-T, Jaroslav Doubrava, TV Nova


Hotely – Eglhartinger Forst | Hotels.com\nHotely ve městě Eglhartinger Forst\nHotely – Eglhartinger Forst\nHledat hotely – Eglhartinger Forst\nZobrazit hotely ve městě Eglhartinger Forst na mapě\nPředstavujeme destinaci Eglhartinger Forst\nPředstavujeme Eglhartinger Forst\nPokud jste hledali svou novou oblíbenou destinaci, už nemusíte. Eglhartinger Forst si zaručeně oblíbíte. Ať plánujete na jednu noc nebo na celý týden, Eglhartinger Forst a okolí nabízí dostatek možností ubytování, ze kterých si vybere každý. Vyhledávání hotelů v destinaci Eglhartinger Forst vám zjednoduší online mapa na Hotels.com. Na naší mapě najdete jednotlivé čtvrti města Eglhartinger Forst a polohu všech hotelů, takže snadno zjistíte, jak daleko jsou od památek a zajímavostí, a podle toho můžete přizpůsobit své vyhledávání. Při výběru nejlepších nabídek hotelů ve městě Eglhartinger Forst se můžete spolehnout na naši záruku ceny.\nJaké typy hotelů se nacházejí v destinaci Eglhartinger Forst?\nV destinaci Eglhartinger Forst najdete nejrůznější možnosti ubytování se cenami již od 397 CZK. Na Hotels.com si můžete vybrat z 3085 výhodných nabídek ubytování. U některých z nich dosahuje sleva až 35 %.\nPočet ubytovacích zařízení v destinaci Eglhartinger Forst a okolí podle kategorie:\n• 19 zařízení s 5 hvězdičkami od 2404 CZK za noc\n• 258 zařízení se 4 hvězdičkami od 1545 CZK za noc\n• 287 zařízení s 3 hvězdičkami od 1190 CZK za noc\n• 20 zařízení se 2 hvězdičkami od 458 CZK za noc\nDoprava do destinace Eglhartinger Forst\nPřílet do destinace Eglhartinger Forst\n• Mnichov (MUC-Mezinárodní letiště Franz Josef Strauss Intl.), 29,2 km od centra města Eglhartinger Forst\nNenechte si ujít v destinaci Eglhartinger Forst\nZajímavosti v okolí destinace Eglhartinger Forst:\n• Mnichovský veletrh (14,7 km od centra města)\n• Nové výstaviště Mnichov (14,9 km od centra města)\n• Mezinárodní kongresové centrum Mnichov (14,8 km od centra města)\n• Jezero Klostersee (6,1 km od centra města)\n• Kostel v Ebersbergu (6,8 km od centra města)\nKdy je vhodné navštívit Eglhartinger Forst?


Otevřete se vytváření bohatství - 4. :: vykladanisnu\nOtevřete se vytváření bohatství - 4.\nVizualizace bohatství - oceán hojnosti\nVaše vědomí dostatečného bohatství není závislé na penězích, je to naopak! Množství peněz, které k vám přichází, odpovídá tomu, jak si představujete dostatek. Záleží na tom, jaké množství jste schopni si představit: čím větší, s tím větším se setkáte.\nCVIČENÍ: Zkuste si představit sami sebe, jak stojíte na břehu moře - díváte se na hladinu a víte, že toto nesmírné množství je vám dostupné. Buď můžete pomyslně držet v rukou nějakou nádobu, například lžičku, pohár, sklenici, kbelík, nebo být na tento oceán hojnosti dokonce přímo napojeni.\nKdyž se podíváte na hladinu moře či oceánu, zjistíte, že všeho je dost pro všechny, bez ohledu na to, jakou nádobu kdo drží. Nikoho nemůžete okrást a nikdo nemůže okrást vás, a v žádném případě oceán nevysušíte. Onou nádobou je vaše vědomí, které lze kdykoli rozšířit.\nCvičte si tuto představu často, abyste získali vědomí expanze a nevyčerpatelné zásoby.\nVesmír nám může dát pouze to, co máme ve svém vědomí\nVesmír nám může dodat pouze to, co máme ve svém vědomí, a to ještě můžeme kdykoli obohatit. Je to něco jako "vesmírná banka". Zvykněme si do této "banky" každý den něco "uložit". Mentálně do ní ukládáme tím, že si rozšiřujeme vědomí o dalších schopnostech, které ještě můžeme získat... Takovými mentálními "vklady" jsou například meditace, léčebné postupy a pozitivní tvrzení (afirmace).\nJak uvádí Louise Hay, získává vědomí expanze tím způsobem, že alespoň jednou denně sedává s rozpřaženýma rukama a říká: "Jsem otevřená a ochotná přijmout veškeré dobro a hojnost Vesmíru."\nPři práci na zvýšení bohatství získáváme vždy tolik, kolik si podle svého názoru zasloužíme. Mimo jiné nám mohou pomoci opakovaná pozitivní tvrzení, např. "Jako spisovatelka vydělávám hodně," atd. Již tímto malým krokem - opakováním afirmací - se naše vědomí začíná měnit.


Liberecký soudce Maxa přišel o funkci, neúměrně protahoval řízení. Není to tak závažný prohřešek, aby mě stál talár, hájí se | Hospodářské noviny (iHNed.cz)\nLiberecký soudce Maxa přišel o funkci, neúměrně protahoval řízení. Není to tak závažný prohřešek, aby mě stál talár, hájí se\nV minulosti byl Maxa kvůli průtahům dvakrát potrestán srážkami z platu. spravedlnost, právo, zákon, legislativa, soud, zákony, paragrafy autor: Pixabay\n21. 1. 2019 15:44\nsoud soudce odvolání\nKárný senát Nejvyššího správního soudu (NSS) v pondělí zbavil funkce libereckého soudce Vladimíra Maxu. Důvodem jsou průtahy zhruba ve stovce spisů. V minulosti ho kárný senát potrestal dvakrát, a to snížením platu. Maxa potíže přiznal a sliboval nápravu.\nPodle kárného senátu se sedmašedesátiletý Maxa dopustil průtahů v naprosté většině případů v délce několika měsíců, ve více než třiceti z nich ale průtahy přesahovaly dobu jednoho roku, minimálně v jednom z nich i více než dva roky.\nKárný senát může ukládat za různé prohřešky soudcům důtky, případně jim snížit plat až o 30 procent na dva roky. Krajním řešením je odvolání z funkce soudce, které znamená pro dotyčného konec působení v justici.\nŘádný opravný prostředek neexistuje, lze pouze podat ústavní stížnost, která nemá odkladný účinek.


8 tipů, jak efektivně zpracovávat účetnictví v ABRA Gen | ABRA Software\nD › Aktuality › 8 tipů, jak efektivně zpracovávat účetnictví v ABRA Gen\nInformační systém ABRA Gen vám pomůže zjednodušit, zefektivnit a automatizovat práci účetních. Ukážeme vám 8 tipů na různé chytré funkce, které významně urychlí zaúčtování dokladů a zároveň vám umožní dokonalou kontrolu firemních financí.\nVyužijte účetní předkontace\nVýznamnou část zaúčtování účetních dokladů lze automatizovat pomocí tzv. předkontací. Stačí si jednou nastavit parametry opakujících se případů (účtů, řad dokladů, typu výdaje či příjmu, nastavení DPH apod.) a systém pak již sám automaticky doklad zaúčtuje podle zadaných pravidel. Není pak nutné na každém zdrojovém dokladu zadávat např. číslo účtu nebo vstupovat do rozúčtování dokladu.\nABRA Gen obsahuje již vlastní vzory předkontací pro nejčastější operace, které berou v úvahu aktuální legislativu – ty lze využít buď v dodané podobě, případně snadno pomocí jednoho tlačítka porovnat s vlastními pravidly a nastavit si žádoucí stav.\nPředkontace faktur přijatých\nPři vlastních úpravách předkontací je vhodné nastavovat záznamy formou tzv. odkazů (namísto zadávání konkrétních čísel účtů). Odkazy mohou směřovat například na řadu dokladů, typ příjmu, DPH sazbu apod. Po jednorázovém vložení parametrů pak postačí podle typu operace odkázat na dané pravidlo – odkaz a požadovaný proces se automaticky realizuje.\nKde odkazy nejčastěji využijete\nŘady dokladů (faktury přijaté, vydané, ostatní doklady...)\nDPH sazby/DPH indexy\nTypy výdajů, typy příjmů\nPokladny a bankovní účty\nAdresář firem (novinka od verze 19.4.)\nAktivujte automatické rozúčtování částek\nV systému lze nastavit pravidla pro automatické rozúčtování jedné částky ze zdrojového dokladu na několik řádek. Tuto funkci je třeba povolit v nastavení firemních údajů. V Předkontacích pak najdete záložku Rozúčtování, kde lze nastavit vše potřebné.\nPovolení automatického rozúčtování\nNapř. krácený odpočet daně lze realizovat v jednom řádku, případně rozúčtovat ručně. Po nastavení pravidla lze ponechat rozúčtování zcela v rukou ABRA Gen. Nastane-li při rozúčtování chyba, zbytek částky se zaúčtuje podle standardní předkontace jako běžná daň a vše lze následně opravit.\nPoužijte časové rozlišení\nTato poměrně nová funkce umožňuje časové rozlišení na dokladech, které přesahují do jiných období nebo měsíců. ABRA Gen generuje rozlišení podle zadaných parametrů, např. na faktuře přijaté po použití tlačítka časové rozlišení můžete zvolit, zda a jak chcete časově rozlišovat (měsíčně – 12/24/36 řádků, ročně (1/2…řádky). Nastaví se tedy časové rozmezí od – do, počet období a řádků. V rozpadu pak můžete aplikovat ještě ruční úpravy. Je však třeba mít předem nastaveno následující období, kam bude třeba zaúčtovat (např. nadcházející rok).\nV parametrech je pro časové rozlišení nutné mít povoleno zaúčtování do jiných období. Časové rozlišení je součástí zdrojového dokladu, v případě jeho opravy se tedy vše samo přepočítá a zaúčtuje dle zadání.\nKde lze časové rozlišení využít:\nPokladní příjmy a výdaje\nPracujte s haléřovým vyrovnáním\nTato novinka, která přibyla do systému spolu s verzí 19.4 umožňuje vyrovnávat drobné přeplatky a nedoplatky u plateb dokladů. Pokud zákazník zaplatí o haléře či jednotky korun více nebo méně, lze nastavit dorovnání tak, aby byly platby dokladů vyrovnány.\nAutomatické haléřové vyrovnání lze nastavit ve firemních údajích s použitím záložky Platby – zaokrouhlovací rozdíl. Zde postačí nastavit limit, řadu dokladů a číslo účtu pro zaúčtování. Po uložení výpisu se vytvoří ostatní doklad.\nAutomatické haléřové vyrovnání\nNení-li haléřové vyrovnání nastaveno automaticky, lze je nastavit v bankovním výpisu – zde lze doplatit pomocí tlačítka Doplatit. Pokud není vyrovnání provedeno včas nebo je zadává jiný uživatel, lze je provést v záložce Platby tlačítkem Doplatit na zdrojovém dokladu.\nVe kterých agendách využijete haléřové vyrovnání:\nFaktury vydané a přijaté a jejich dobropisy\nZálohové listy přijaté, vydané\nNeztrácejte čas s bankovními výpisy a rozúčtováním\nNemalou úsporu času a rutinní práce představuje možnost stažení bankovního výpisu v elektronické podobě do počítače, který pak systém sám automaticky importuje.\nPřidruženou funkcí jsou tzv. avíza platebních karet, kdy z různých zdrojů (např. souhrnné platby přes PayPal, platby kartou od zákazníků či dobírky od přepravních společností) přijde jedna částka, kterou je třeba s pomocí avíza rozúčtovat na jednotlivé platby a připojit ke zdrojovým dokladům. Související poplatky jsou v rámci rozpadu zaúčtovány zápornou částkou do nákladů a zdrojové doklady jsou pak uhrazeny v plné výši.\nAvíza platebních karet\nZrychlete procesy díky online schvalování\nPodstatné zrychlení celého účetního procesu představuje možnost nastavení online schvalování dokladů a následně např. platebních příkazů či dalších kroků. Podrobnosti o možnostech Online schvalování se dozvíte v samostatném článku.\nÚčetní reporty a výkazy\nPro přehlednost, plánování i komunikaci v rámci firmy či navenek jsou přehledné reporty a výkazy k nezaplacení.\nJakákoliv data a seznamy, které lze označit, můžete velmi jednoduše exportovat do přehledné tabulky přímo do MS Excel nebo OpenOffice. Nejčastěji funkci využijete nejspíše v účetním deníku, knize faktur či na zálohových listech. Stačí označit záznamy určené k exportu, použít klávesovou zkratku Ctrl+Alt+E a otevře se Excel s tabulkou, kde snadno naformátujete sloupce a máte hotovo.\nDalším zobrazovacím nástrojem je hlavní kniha, kde lze záznamy pouze prohlížet. V zásadě nahrazuje zobrazení v účetním deníku. Jen je přehlednější a zobrazuje sumarizaci podobnou jako v předvaze, celkové zaúčtování a volitelně i účetní záznamy z účetních žádostí.\nZ hlavní knihy se tedy proklikem dostaneme do účetnictví či přímo až na zdrojový doklad. Ke každému účtu lze sledovat, jaké doklady byly na konkrétní účet zaúčtovány a ve vedlejší záložce zaúčtování celého dokladu.\nTaké hlavní knihu lze exportovat včetně obratů za různá období, tisknout do PDF, případně také s cizí měnou, s textem apod.\nÚčetní výkazy jsou dalším užitečným nástrojem pro práci s účetními daty. ABRA Software dodává předdefinované výkazy dle zákonem stanovených parametrů – rozvaha v plném i zkráceném rozsahu apod.\nTIP: Některé účty v účetních výkazech jsou mapovány podle analytiky. Je tedy dobré zkontrolovat a vyzkoušet, zda se vše exportuje do správných řádků a případně v XLS nastavit potřebné parametry, protože analytika každé firmy může být odlišná. Účetní výkazy lze uložit do XML, a importovat do daňového portálu (ještě před výpočtem daně!).\nZískejte rychlý přehled díky vizualizaci účetních dat\nModerní vizualizace dat integrovaná přímo v ABRA Gen nabízí rychlý přehled o základních parametrech, v účetnictví tak zprostředkovává snadno dostupné a velmi přehledné informace o vývoji např. zisku, nákladů, výnosů s dalších ukazatelích.\nVelmi užitečná jsou také Funkce pro MS Excel, které pracují přes moderní API rozhraní – umožňují online nahlížení do aktuálních dat z účetnictví namísto ručně sestavovaných reportů z výkazů a přehledů. V XLS tabulce lze snadno definovat požadované funkce a data se pak přehledně zobrazují v reálném čase.\nSamostatný nástroj ABRA BI lze již nastavit zcela podle potřeb konkrétní firmy a přináší takřka neomezené možnosti práce s tabulkami, grafy a dalšími zobrazovacími nástroji. Vizuálně zpracovaná data jsou velmi užitečná pro vedení a řízení provozu firmy, plánování, maximalizaci zisku i eliminaci rizik.\nautomatizace, Tipy a triky pro IS, účetnictví


Postavte si vyvýšené záhony | Prima nápady\nVyvýšené záhony se hodí všude tam, kde je jednak nerovný a těžko upravitelný terén, ale i do zahrad, kde se nechceme ohýbat. Můžeme si je postavit sami na míru a instalovat na předem určená místa. Při použití běžných dřevěných desek či prken však dochází i přes snahu o impregnaci a povrchovou úpravu lakováním, mořením nebo voskováním k postupnému poškozování dřeva vlivem povětrnostních podmínek nebo škůdci, kteří se mohou ve dřevě vyskytovat. Dřevo prostě nevydrží všechno a po pár letech se nám mohou naše vymazlené vyvýšené záhony rozpadnout před očima.\nNa první pohled nepoznáte, že vyvýšené záhony nejsou ze dřeva (Zdroj: Transform)\nLze používat prkna a desky Traplast, z nichž si záhony postavíme sami. Pokud chcete stavět atypické záhony, bude efektivnější si koupit recyklátové palubky, ze kterých si nařežete potřebné profily, a ty pak sešroubujete k sobě. Pokud nemáte zkušenosti s prací s recyklátem, můžete si pořídit už hotový výrobek. Odpadne vám starost s vyměřováním a řezáním prken na potřebné rozměry. Hotový záhon si během chvíle smontujete sami.\nVyvýšené záhony mohou mít mnoho podob (Zdroj: Depositphotos)\nNávod na výrobu vyvýšeného záhonu\nNejprve si rozmyslíme, kam vyvýšený záhon umístíme a kolik na něj máme místa. Než přistoupíme k samotné výrobě, zeminu pod budoucím záhonem odkryjeme asi do hloubky 20-30 cm, přeryjeme a upravíme do roviny.\nNa výrobu vyvýšeného záhonu použijeme recyklátová prkna. Bude potřeba nakoupit profily, ideálně hranoly 40 x 40 v délce 2 metrů a dále recyklátové palubky s perem a drážkou (138 x 28 mm v délce 1,5 m). Budeme potřebovat 4 hranoly a 18 palubek.\nPřipravte si prkna nebo desky, vrtačku, pilku a vruty (Zdroj: Prima DOMA)\n12 palubek ponecháme v původní délce, neboť poslouží jako dlouhé strany vyvýšeného záhonu. Zbylé palubky napůlíme. Při práci s recyklátem používáme klasické nářadí jako při práci se dřevem. Z palubek sestavíme obdélníkový záhon, na každé straně bude 6 palubek tedy 2 x 6 palubek po 1,5 m a 2 x 6 palubek po 75 cm. Díky peru a drážce lehce palubky sesadíme do sebe.\nDo každého rohu vložíme hranol a palubky k němu oboustranně přišroubujeme. Nevadí, pokud budou přesahující konce hranolů koukat na spodní straně, můžeme je použít jako zarážku do půdy.\nSestavte si kostru, na kterou připevníte prkna (Zdroj: Prima DOMA)\nPokud chcete mít záhony jinak barevné, než dodává výrobce, lze tento materiál natírat barvami (např. Sokrates nebo Luxol).\nHotový vyvýšený záhon usadíme na předem zvolené místo a zasypeme několika vrstvami zeminy. Ideální je, pokud vytvoříme několik vrstev - od nejtěžší půdy po jemnou a odlehčenou s dostatečným množstvím humusu a výživy.\nDo hotového záhonu nasypte zeminu a můžete sázet (Zdroj: Prima DOMA)\nVe vyvýšených záhonech můžete pěstovat cokoliv, co vás napadne - od květin, přes zeleninu, až třeba po bylinky. Odpadne vám věčné klečení v hlíně, ohýbání se a rovnání bolavých zad. Vyvýšené záhony lze nechávat venku po celý rok, nevadí jim ani slunce, ani sníh a mráz. K dalším přednostem oproti dřevu je navíc nižší hmotnost materiálu. A nakonec zahradu ani nepotřebujete, protože vyvýšené záhony lze umístit na terasu, na balkón, před dům nebo na veřejný chodník (pokud vyvýšené záhony instalují pracovníci technických služeb města na vybraná stanoviště). Zkrátka, vyvýšené záhony se budou hodit všude, kde potěší oko i srdce.\nCo že to vlastně recyklát je? Tento materiál je také známý pod označením Traplast a vyrábí se z recyklovaného plastu, čímž se dosahuje řady vynikajících vlastností kombinací plastu a dřeva. Traplast je možné používat i v náročném prostředí, neovlivňují jej povětrnostní podmínky, není potřeba jej jakkoliv ošetřovat, natírat nebo voskovat. Má téměř neomezenou životnost, je nenasákavý, nepřemrzne ani nepopraská. Je odolný vůči vlhkosti, hnilobě, plísním, houbám, cizopasníkům i běžným chemikáliím. Traplast můžete řezat, vrtat, spojovat vruty a opracovávat běžnými nástroji na kov nebo dřevo.\nPostavte si vyvýšený záhon pro jahody