Dva lidi v ZOO • STMÍVÁNÍ.eu\nStmívání.eu ~ Twilight Fan Home - FanFiction jednodílné » Dva lidi v ZOO\nStudent veteriny Edward a mladá ošetřovatelka šelem Bella, které spojí lví sirotek. Ale nic nezůstane krásné napořád, takže co se zvrtne tentokrát? Příjemné čtení přeje Sabienna.\n26.11.2012 (15:00) • Sabienna • FanFiction jednodílné • komentováno 24× • zobrazeno 2840×\nProšel jsem branami Seattleské zoologické zahrady a následně jsem začal na dřevěných ukazatelích hledat pavilon kočkovitých šelem. Vdechoval jsem do sebe tu specifickou vůni exotických zvířat, jejichž výběhy začínaly hned pár metrů ode mě. Tak rád jsem sem chodíval, ale tentokrát jsem neměl čas na to, abych procházel kolem jednotlivých výběhů, kotců, klecí a vitrín, a kochal se pozorováním polodivokých stvoření. Dnes mě sem přivedl důležitý a podstatný úkol, na kterém závisel můj budoucí život – státnice na zdejší univerzitě. Dělal jsem obhajobu na téma mláďata kočkovitých šelem a jejich život v zajetí. Měl jsem ohromné štěstí, protože se zde zrovna před několika týdny narodila tři lvíčata. Bohužel přežilo pouze jedno a o to jeho matka nejevila vůbec žádný zájem. První vrhy v zajetí bývaly hodně rizikové, takže se dalo považovat za úspěch, že alespoň to jedno to ustálo. Zbylá dvě se narodila již mrtvá. Nikdo zatím nepřišel na důvod, proč se lvice odmítala starat o to pozůstalé. Proto se o něj starali ošetřovatelé, které jsem hodlal ve vší slušnosti požádat, aby mi dovolili být v blízkosti mláděte, abych mohl sepsat tu práci. Potřeboval jsem ho pozorovat a trávit s ním čas, abych byl schopen popsat vzorce jeho chování a též jeho vývoj. Dostal jsem k tomu žádost, takže jsem v tom žádný problém neviděl a hrozně moc jsem se na to těšil.\nProplul jsem spletitými cestičkami ZOO, když jsem došel k prosklenému výběhu samotného krále zvířat, jenž se líně vyvaloval na sluníčku a slastně přivíral oči, přestože stále bedlivě sledoval dění ve své smečce. Jedna lvice ležela ve stínu a válela se na zádech v prašné hlíně, přičemž tak mručivě vrněla, jak se jí to lenošení líbilo. Druhá lvice zrovna pila z hluboké modravé tůně pod košatým stromem, který vrhal stín na značnou část výběhu. Naproti mně se tyčila přízemní budova s tygří fasádou, v níž se nacházely vnitřní kotce pro šelmy, a kde jsem zamýšlel najít ošetřovatele toho malého zvířátka. Ani jsem nevěděl, koho přesně hledám, ale i tak jsem zůstával podivně klidný, ačkoliv mě ovládala nepatrná nedočkavost z toho neznáma, do kterého jsem vstupoval se vší uvážeností, kterou jsem kdy vlastnil. Byl to velký úkol a já jsem ho plánoval zvládnout na sto procent, abych školu ukončil co nejlépe.\nProšel jsem úzkou chodbou, jejíž podélné stěny byly průhledné. Pravá strana mi dovolila nahlédnout do výběhu a druhá do místností, ve kterých se nacházely veškeré potřebné věci k chovu a ošetřování. Jenže jsem tam nikoho nenašel. Všechny místnosti zely pustou prázdnotou, proto jsem se osmělil pokračovat dál chodbou až k jejímu konci. Kupodivu jsem se ocitl opět mezi návštěvníky na stezce a tentokrát doopravdy zmatený, ale jen co jsem tápavě obešel budovu, zase jsem se zorientoval. Za budovou zaměstnanců stály další výběhy určené nejspíš pro nějaké zvláštní případy.\nA tam jsem ji spatřil. Mé poloupírské srdce při tom pohledu vynechalo několik úderů, přičemž jsem poslouchal to její, které klidně bubnovalo a rozhánělo krev po celém jejím drobném těle. Chovala v náručí drobné světle krémové lvíčátko a krmila ho mlékem ve velké lahvi. Soustředila se pouze na něj, přičemž se tak jemně a zjihle usmívala. Pro mě jedině dobře, že její pozornost patřila pouze čtyřnohému svěřenci, protože jsem si teprve po několika nekonečných minutách uvědomil, že na ni doslova zírám. S otevřenými ústy a užaslým pohledem, ale i když jsem rysy ve tváři vrátil do normální podoby, pozorně jsem ji sledoval dál. Nemohl jsem si pomoct, fascinovala mě. Vycházela z ní taková něha, dobrota a starostlivost, až jsem nabyl ukvapeného dojmu, že ona by prostě nemohla nikomu ublížit či někoho jakkoliv zradit. Vycházela z ní taková bezelstnost a srdečnost, že i ten uspěchaný první úsudek zněl dost pravděpodobně.\nTvar jejího sympatického obličeje, který notně připomínal tvar srdce, mi zase vnuknul jistou myšlenku o jakési nevinnosti a oddané láskyplnosti. Hluboké čokoládové oči mě ochromily, zvlášť když se v nich skvěla ta nehynoucí ochota pomoct tomu drobnému tvorečkovi. Plné růžové rty, které se při každém lvím zaskřehotání široce roztáhly, a pak vydaly konejšivé ššš. Ty vlídné rty, které šeptaly do ucha koťátku o tom, jak je hodný a úžasný, a mě přitom napadlo, jestli to nešeptá i někomu jinému, přičemž jsem zaznamenal nechtěný a dlouho nepocítěný cit, který byl v tuhle chvíli naprosto nevhodný. Pichlavý hrot intenzivního pocitu – žárlivosti. Musel jsem si ihned v duchu vynadat, protože jsem neměl absolutně sebemenší důvod žárlit. Ani proč, ani nač. Jakmile jsem ten neoprávněný pocit setřepal ze svého vnímání, dál jsem se zaměřil na tu krásnou neznámou. Její porcelánová pleť se na slunci doslova třpytila a oslnivé mahagonové vlasy jí splývaly v dlouhých uspořádaných vlnách na zádech. Dlouhé útlé prsty projížděly v srsti toho malého nezbedy se záměrem ho uklidnit a v druhé ruce pevně svíraly láhev, se kterou ten prcek pořádně cloumal.\nByla jednoduše nádherná a naprosto okouzlující. Při tom decentně nestydatém okukování mi na mysl vyvstávaly takové myšlenky, které mě při pohledu na kteroukoliv jinou ženu nikdy dřív nenapadly. Dostal jsem neutuchající nutkání s ní promluvit. Děkoval jsem tamtěm nahoře za jejich důmyslnost a už jsem z kapsy jarní bundy doloval papír s potvrzením. Nemusel jsem si hledat vůbec žádnou záminku k jejímu oslovení, ale přesto jsem se ostýchal anebo spíš doslova bál. Nejprve mne na to poukázaly mírně roztřesené ruce a poté taky to, jak se mi opotilo čelo. Připadal jsem si jako nezkušený nezletilý dorostenec, který se pokouší poprvé sbalit holku. Ne, připadal jsem si vyloženě trapně. Z ničeho nic ke mně vzhlédla, krátce se mi zadívala do očí, ale i tak její pohled byl hlubší než kterýkoliv jiný, který jsem kdy spatřil. Koutky úst mi zvláštně zacukaly, protože jsem nutkání o úsměv nestačil včas zarazit. Ona jako by to poznala, a tak mě povzbudila vlastním přívětivým úsměvem, při kterém mě napadla čtyři slova vyjadřující směšné slovní spojení – láska na první pohled. A co víc, napadala mě největší záhada provázející poloupírský i upírský život. Věčná láska.\nOdjakživa jsem byl neskutečný skeptik, co se týče lásky a jí podobných emocí. Vlastně od mého posledního vztahu, který dopadl přímo katastrofálně. Od té doby jsem se vztahům úspěšně vyhýbal a zamilované řeči mých kamarádů jsem přecházel s kyselými obličeji. Najednou jsem postřehl pošetilý nápad, že s ní bych klidně vztah risknul. Dokonce jsem si představoval, jaké by to bylo. Držet ji za ruku, dotýkat se jí, hladit ji, líbat ji a při představě jejího nahého těla jsem se zarazil, protože to zaprvé nebylo patřičné a zadruhé jsem začal neřízeně červenat. Ale to už se dívka zvedala i s malým lvíčátkem a odnášela ho dovnitř tygrované budovy. Ještě jsem se nějakou chvíli rozhoupával, ale i tak jsem nezískal dostatečnou troufalost, abych šel za ní a vše jí vysvětlil.\nDalší týden jsem chodil do ZOO den co den a s nezištnými záměry jsem toho hnědovlasého anděla sledoval, i když jsem dělal, že sleduju to malé, o kterém jsem měl psát svou obhajobu. Když už jsem měl papír v kapse tolikrát přeložený, až se na okrajích počal třepit a trhat, definitivně jsem se rozhodl jí dát o sobě vědět. Nervozita v mém těle závratně stoupala s každým krokem, kterým jsem se přibližoval k výběhu, tedy i k ní. Navíc vědomí, že ona byla jediná, která se o lvíčátko starala, což pro mě znamenalo, že budu v kontaktu pouze s ní, mi taky moc na klidu nepřidávalo. Strachoval jsem se, protože jsem měl pocit, že do ní se zamilovat by šlo tak snadno. Už i tak jsem o sobě pochyboval, jelikož jsem si na ni vytvořil názor mnohem dřív, aniž bych ji alespoň minimálně poznal. Neznal jsem ani její jméno... A další, co mě zaráželo, bylo to, že jsem o tom ani neváhal. Jako bych ji znal kdo ví jak dlouho. To bylo nejspíš tím, že přímo zářila čistotou, citlivostí a upřímností. Nedokázal jsem si to vyvrátit, protože to bylo tak zřejmé. Nevšimnout by si toho mohl jedině slepý. Z toho všeho, co jsem za ten týden vypozoroval, jsem o tom již nepochyboval. Donutil jsem se k tomu, abych se o tom nezvratně přesvědčil, když už jsem si na ni vytvořil to předčasné mínění.\nPřistoupil jsem k výběhu a zahákl jsem prsty za drátěná oka plotu. Otvíral jsem ústa v myšleném pozdravu, ale ona mě předběhla. S jejím pátravým pohledem, kterým se na mě upnula, mi došla všechna předpřipravená slova. Zase jsem je pěkně spolknul a hypnotizoval jsem její rty, které se tvarovaly do vstřícného úsměvu.\n„Zatím jsem si tu nevšimla nikoho, kdo by sem chodil každý den. Asi se ti náš mazel zalíbil, i když já být návštěvníkem, tak jsem tu taky každý den.” Její hlas zněl jako ta nejkrásnější zvonkohra. Prostoupil mnou opojně až do konečků prstů, přičemž mi proběhl mráz po zádech. To se mi prozatím taktéž u žádné nestalo, ale její líbezný hlas to stihl po pár milých slovech. Oči jí živě jiskřily, jak sledovala můj konsternovaný obličej. Hlavou mi proběhlo, že ten pravý důvod mých návštěv je ona, ale to jsem říct samozřejmě nesměl.\n„Nějak se nemůžu vynadívat,” odpověděl jsem ze svého pohledu dvojsmyslně, což ona neměla šanci poznat. Což o to, jí jsem nalhat mohl, že mě tolik uchvátil ten ukňouraný drobek, ale sobě ne. Celý týden jsem se díval pouze a výhradně na ni a stěží jsem pohledem zavadil o toho chlupáče. Přitom pro mne zvířata znamenala v podstatě vše. Byli pro mě důležitější než lidé. Dokonce než má rodina, která mě zavrhla kvůli tomu, že jsem si šel za svým, čímž jsem nevyhověl jejich představám. Můj otec si totiž plánoval, že půjdu v jeho stopách a stanu se taktéž doktorem. Carlisle svoji práci bral nesmírně vážně a především jako poslání. Svého otce jsem si vážil a vzhlížel jsem k němu, jelikož byl v mnoha směrech výjimečný. Jako první svého druhu odolal lidské krvi a nikdy se jí ani nedotkl. A pak se po dlouhém studiu a především ovládání svých přirozených chutí stal doktorem. Ano, upír doktorem. Přikládal tomu velký význam a očekával ode mě, že v tom budu pokračovat. Dlouho předtím jsem věděl, že jeho očekávání splnit nemůžu, protože jsem chtěl jít vlastní cestou. A tak jsem se na ni vydal. Nelitoval jsem toho a věděl jsem, že ani nikdy nebudu. Lidé se zvířatům vyrovnat nemohli. Tedy alespoň ne z mého pohledu.\nŘetězec mých mírně pochmurných myšlenek přerušilo lví zakňourání. Poprvé za dnešek jsem mu věnoval plnohodnotnou pozornost. Mlčky jsem se napomenul, že až teprve teď, no, a pak jsem se očima opět zatoulal k ní. Neubránil jsem se tomu. Vlastně jsem to ani nechtěl, jenže jsem to nedokázal ovládnout. Cosi mě k tomu vždycky přinutilo. V její dobrosrdečné tváři, která ke mně vzhlížela, jako bychom se znali bezmála celý život, jsem sledoval jakýsi náznak zájmu. Naplňovalo mě to pocitem neopodstatněného štěstí.\n„Jenom kdyby bylo víc času,” vynutil jsem ze sebe něco, abych utnul tu chvíli na mě tíživě dopadajícího ticha. Sice to vyznělo poněkud poplašeně, což jsem také nějakým způsobem byl, ale zároveň jsem se cítil tak příjemně. I tenhle pocit jsem dosud nepoznal. Pousmál jsem se nad tím a pak jsem už jsem znovu vyhledal její čokoládové duhovky. Tak rozpačitě na mě hleděla, jak nejspíš hledala nějaká slova, kterými by náš rozhovor rozvedla dál.\n„Lidé si stále myslí, že mají spoustu času, ale přitom ho mají tak málo a navíc ho promrhávají zbytečnostmi,” pronesla s hořkým podtextem a tvářila se přitom značně zádumčivě. Hloubka jejích slov sahala níž, než původně chtěla dát najevo, protože hned nato se zatvářila lehce nespokojeně. Proto přede mnou ostýchavě schovala oči a zaměřila je k lvíčátku. Raději jsem to nezamýšlel dál komentovat, i když jsem s ní plně souhlasil. Přesně tuhle frázi jsem používal poměrně často, měl jsem to i na paměti a kvůli tomu jsem dělal věci tak, abych jich nelitoval a také toho času, který jsem do toho investoval. Opravdu ho lidé tolik neměli, ačkoliv se naivně domnívali, že ano.\n„Jak se jmenuje ten malý?” zavedl jsem tedy řeč jiným směrem. Probrala se a opět se mi věnovala svýma prozřivýma očima. Smyslné rty přitom rozvlnila do půvabného úsměvu, z čehož mě pořádně zahřálo uvnitř na prsou, protože ten zářivý úsměv patřil jenom a jenom mně. Dodalo mi to smělosti, kterou jsem už ani nepotřeboval, ale přišel jsem si alespoň o něco jistější.\n„Zatím jméno nemá. Na webu sice máme anketu, ale moc hlasů se tam neobjevilo. Zřejmě to zůstane na mně,” rozpovídala se, ale zbavit se nádechu sklíčení jí nešlo, ale alespoň to pohasnutí zelenkavých duhovek při její poslední větě se celé vytratilo.\n„A tvoje jméno?” nechal jsem volnost své zvědavosti a náhlé nebojácnosti. Záhy jsem svojí drzosti litoval, protože se její tvář stáhla do podivné grimasy, která mi nevěstila vůbec nic dobrého.\n„Isabella, ale raději jen Bella. A ty?” Překvapila mě, opět. Širokému úsměvu jsem se neubránil, a když jsem si všiml, jak se její bělostná líčka začervenala, neskonale mě to potěšilo. A když se do toho rozkošného zardění tak vřele usmála, tak jsem svůj úmysl na okamžité rande začal považovat za naprosto přirozený popud. Znělo to šíleně a lákavě zároveň, ale kdybych se nějak dokopal k tomu ji o to požádat, asi bych to tím dost pohnojil. Tak kvapně to nešlo... I když jsem měl to klamné přesvědčení, že my dva se známe daleko déle než pouhý týden.\n„Edward," představil jsem se jí i já, čímž mně ten její zvídavý zájem udělal nevídanou radost. Její rozkošný obličej se při uvedení mého jména rozjasnil a ústa se jí otevřela v plánované reakci. Nemohl jsem se dočkat, až k mým bystrým uším opět dolehne ta kouzelná symfonie, která pohladí po duši. Jestli jsem ji vůbec měl, jakožto napůl pekelné stvoření. Naštěstí jsem k životu krev nepotřeboval. Živil jsem se normální lidskou stravou, i když jsem určité upírské vlastnosti měl. Nejvíc nápadná byla barva mé kůže a taktéž její teplota. Ale Isabella se ode mně barvou pokožky moc nelišila. Taktéž měla takovou mléčnou barvu, ale u člověka to bylo trochu nezvyklé. Sice v Seatlleu moc sluníčka nebylo, ale i tak místní nebyli tak bledí jako zrovna ona. Vypadalo to tak nějak nezdravě.\n„Nezvyklé jméno, Edwarde, ale moc hezké," pochválila matčin výběr jména svého prvorozeného. Měl jsem ještě druhé jméno, Anthony, po otci mého otce, ale to už jsem uváděl jen výjimečně. Posunkem rtů jsem jí za tu nečekanou pochvalu poděkoval a už jsem se chystal načít to, proč tu před ní stojím.\n„Víš… Já… Mám u sebe takový papír, který mi umožňuje být tady s…” Tak moc jsem toužil říct s tebou, ale to jsem si fakt netroufl vyslovit nahlas. „S tímhle nepojmenovaným,” pohodil jsem hlavou k lvíčátku, které si neustále lebedilo v jejím náručí a náramně si to užívalo. Krátce jí po čele přeběhly nevzhledné vrásky, jak se na tím zamyslela, ale pak její obočí vyjelo vysoko nahoru, jako by snad značilo míru jejího zájmu. Nečekal jsem až se zeptá, a tak jsem promluvil první:\n„Zajistila mi to škola, abych mohl dokončit vzdělání,” vysvětlil jsem s potlačovanou hrdostí, protože jsem si po celou dobu studia vedl víc než dobře a v tuhle chvilku se to nepochopitelně dralo ven. Zřejmě se nějaká část mě chtěla trochu vytáhnout. Vždyť jsem získal stipendium, to si nějaké uznání zasloužilo, ačkoliv ji nic takového nemuselo ani v nejmenším zajímat. Ještě že jsem se tak dobře svedl ovládat. Docela dobře...\n„A co studuješ?” zajímala se s určitým dychtivým zanícením, což mému egu i mně samotnému udělalo neuvěřitelnou radost.\n„Veterinární lékařství,” sdělil jsem ve zkratce, jelikož jsem na ní viděl, především na jejích rtech, další otázky, na něž chtěla znát odpovědi. Zodpověděl bych jí absolutně cokoliv.\n„A nás potřebuješ k čemu?” Ta tři věcná slůvka mi rozechvěla žaludek vzletem tisíců drobných motýlků, u kterých bych se vsadil, že je po své poslední zkušenosti neucítím. Ale ucítil, a dokonce intenzivněji než kdy jindy, což by nebylo tak zvláštní, kdyby to nezpůsobilo jediné pouhé slovíčko – nás. Znovu jsem zauvažoval nad pojmem ,láska na první pohled’ a najednou se mi to nejevilo tak směšně. Naopak, teďka mi to dávalo jistý smysl...\n„Obhajoba. Rád bych jednou pracoval právě tady,” zkracoval jsem, co to jen šlo, abych se mohl vyptávat zase naopak já. Můj cíl byl velice prostý – pozvat Bellu na rande. Netoužil jsem po ničem tak horlivě, jako právě po schůzce s ní. Ale asi bych měl nejprve projevit ještě větší zájem a trochu víc ji poznat.\n„Tak to ti přeju hodně štěstí. Potřebujeme tu takové, jako seš ty,” zaradovala se s mírnou odtažitostí, kterou mezi nás kladla ta propast v podobě teprve nedávného seznámení. Přesto jsem pojal zdání, že nejsem jediný, kdo vnímal tu podivnou spřízněnost a souznění.\n„Jako já?” zopakoval jsem po ní roztržitě, ale stále s takovou potěchou, protože mi každou chvíli něco, co vyšlo z jejích úst, nějak lichotilo, avšak by to byl její záměr.\n„To poznáš tak rychle?” dodal jsem vzápětí, protože jsem věděl, jak to myslela. Alespoň zčásti. V očích jí tak živě zajiskřilo, že jsem neměl dalších pochyb o tom, co tím mínila. Okouzlovala mě víc a víc a já kvůli tomu přemýšlel až pošetilě hodně dopředu.\n„U tebe zrovna jo,” zašklebila se na mě škádlivě a přitom si mě tak okatě prohlížela. Znejišťovalo mě to, ale tím snesitelným způsobem. Spíš něco jako dobré znamení. Dobré k rande? Tiše jsem se tomu zasmál a pokoušel jsem se napodobit její pohled, abych jí to nějak vrátil.\nSeděli jsme oba ve výběhu, povídali jsme si, bavili jsme se, smáli jsme se, a přitom všem jsme ještě dávali pozor na toho čtyřnohého raubíře. Co mě pokaždé zaručeně zmátlo, bylo to, jak se vyhýbala mým otázkám, které směřovaly k tomu, abych ji víc poznal. Nestála o to, proto mi to nedovolila. Upřímně mě to mrzelo, protože jsem o ní chtěl vědět naprosto všechno, ale rozhodně jsem na ni nechtěl nějak naléhat, protože jinak všechno bylo doslova dokonalé. Mluvili jsme spolu o čemkoliv a tak, jako bychom se vážně znali celou věčnost. Nenastal čas pro ty typické prvotní trapné chvilky, měli jsme stále nějaká zajímavá témata. Hovořili jsme uvolněně a nenuceně. Až na ty Belly decentní flirtovací náznaky, jestli jsem to chápal dobře, které mě pokaždé příšerně rozhodily. Možná to byly jen jiné variace na mé otázky. Moc jsem tomu nerozuměl, popravdě jsem se v tom nikdy moc nevyznal, ale přesto jsem ani na vteřinu nepocítil, že by bylo něco špatně. S ní nemohlo být nic špatně...\n„V kolik zavírají zvířata?” otázal jsem se s tutlaným nadšením, protože jsem již nevydržel dál čekat. Dostal jsem jakýsi nejspíš hloupý nápad, ale už jsem prostě nemohl vyčkávat. Ano, chtěl jsem ji pozvat na rande do ZOO. Do její vlastní ZOO.\n„Před západem,” odvětila mi s viditelným postřehem mého zjitření. Otálel jsem s vyslovením svého přání, ale ne kvůli tomu, že bych se bál, abych nevypadal nepatřičně. Bál jsem se odmítnutí. Z jejího vystupování pořád vycházelo jakési nucené stranění, i když bych přísahal, že zrovna u mě se jí to protivilo. Poznal jsem to podle občasného zmatnění jejích jinak veselých očí.\n„Dostal jsem takový nápad, protože bych si něco hrozně moc přál. Nejspíš se mi vysměješ, ale já tě o to stejně musím požádat. Šla bys se mnou na rande?” vyslovil jsem to v rychlosti, abych to měl co nejrychleji za sebou, přičemž jsem si ale dával pozor na artikulaci. Chvíli na mě zaskočeně téměř až civěla, ale pak se začala roztomile usmívat.\n„A kam?” dožadovala se, aby mě tak ještě trochu škodolibě potrápila.\n„Přece sem,” vypadlo ze mě automaticky, že jsem na ni vyvalil překvapeně oči, protože jsem měl původně znít spíš nesměle s těžko postřehnutelným úsměvem. Ona se ale usmívala dál, a tak jsem je zase stáhl zpátky s poloúsměvem a netrpělivě jsem čekal na její odpověď.\n„Ty jsi teda originální,” okomentovala můj skvělý nápad, čímž moje prvotní rozjaření poněkud zchladila, a když jemné rysy jejího alabastrového obličeje stáhla do vážnějšího výrazu, moje šance na úspěch nemilosrdně zmizely. Jistě, takový pitomý nápad ji přece nijak zaujmout nemohl. Sice jsem to hodlal nějak ozvláštnit, ale samo o sobě to znělo vážně hloupě. Zasloužila si mnohem víc.\n„Víš… Nevím, jak ti to mám říct, Edwarde. Jsi vážně skvělej kluk, ale… Nechci se pouštět do něčeho, co by nemělo význam.” Tímhle moje absurdní naděje smetla nadobro. Sklopil jsem hlavu dolů a opakoval si její tvrdá slova pořád dokola, abych se tím zesměšnil ještě víc. Tak rád bych na ně chtěl nějak zareagovat, ale na to jsem utrpěl vskutku hutný šok. Když jsem se z něj ale otřepal, nemohl jsem to nechat jen tak. Hodit to za hlavu a poslechnout ji. Hodlal jsem zkusit svoje štěstí.\n„Vždyť o nic nejde. Jenom jedno rande. Nic víc,” uklidňoval jsem ji a sobě si opět nalhával nějaké jiné možnosti. Nechtělo se mi jen tak lehce vzdát. Ona za to rozhodně stála...\n„Stejně se tu budeme vídat, musím napsat tu práci,” připomněl jsem jí, abych předběhl nějaké další její ukvapené závěry. Sledoval jsem, jak nad tím usilovně přemýšlí. Probírá si pro a proti a vyhodnocuje výsledek. Tvářila se přitom tak vážně, ale spíš jako dítě, které uvažuje, jestli si má dát bonbon nebo lízátko. Ten nádech nevinnosti neschovala.\n„Kdybys nebyl tolik fajn a já neměla pocit, že tě znám celý život, řekla bych ne.” Vážně telepatie neexistuje?\n„Ale pozměním trochu tvoje plány!” rozhodla najednou a tvářila se přitom tak nedočkavě a šťastně. Moje nedozírné zklamání bleskově zmizelo a nahradila ho doslovná euforie, že ta překrásná, jedinečná dívka přijala můj troufalý návrh.\n„Oba dva známe ZOO z pohledu návštěvníků, ale ty ji neznáš z toho mého pohledu. Tak co bys řekl na malou interní prohlídku?” navrhla mi spokojeně a pohybovala obočím nahoru a dolů, aby mě tak víc nalákala, což ani dělat nemusela. Její nápad nešlo odmítnout, a tak jsme se společně vydali napříč pavilony.\nZa život jsem toho se zvířaty zažil poměrně dost, vzpomínek jsem měl mnoho, ale ty dnešní je hravě strčily do kapsy. Bella mě protáhla všude tam, kam se jí podařilo nás dostat. Takže jsme nakrmili žirafy z vyhlídkového můstku, dokonce i bělostné vlky polární, opláchli jsme slony po horkém slunečném dni, skamarádili jsme se s hravými šimpanzi bonobo, vyčistili jsem srst zebrám stepním, pomohli jsme s tréninkem lachtanů a zavřeli jsme drobné, pro návštěvníky dostupné zvířectvo do jejich příbytků, aby načerpalo síly na další den, nakonec jsme se najedli a popili v nejbližším bufetu zařízeném v africkém stylu. Na závěr jsme opět skončili u malého chlupáče, naplněni nepopsatelnými dojmy. Bella mi prozradila, že i ona tohle všechno zažila poprvé. O to mě to zaplavovalo ještě úžasnějším pocitem. Dechberoucím. Nezapomenutelným. Všechno bylo až nebývale bezchybné. Přesně to do sebe zapadalo. Mělo to tak prostě být. Moje vnímání na to reagovalo po svém. Přestal jsem si připadat jako nějaký ďáblův experiment, protože s ní jsem se cítil jako normální člověk. Po tomhle zážitku jsem ji už rozhodně jen tak nemohl vyhnat z hlavy. A především to přesvědčení, že ona je pro mě ta pravá, že patříme k sobě a že ji až děsivě moc chci. Už jsem věřil, že ta věčná láska doprovázející můj druh existuje. A především jsem věřil, že mě po tolika desítkách osamělých let potkala. Za svoji existenci jsem zkusil být pouze s Tanyou, s upírkou, která se živila stejně jako moji rodiče, jenomže ve vztahu s ní tam chybělo jisté porozumění, to nepopsatelné pouto, které jsme měli mezi sebou my dva.\nKdyž jsme se loučili, teprve tehdy nastala ta pověstná chvíle ticha. Zase ty roztěkané pohledy, trhavé pohyby, křečovité úsměvy a palčivé napětí. Změnilo se to tak, že jsem došel k závěru, že tenhle okamžik měl rozhodnout. A já jsem hodlal udělat sám krok vpřed. Chtěl jsem mít jasno.\n„Bude to znít asi hodně směšně, ale… Mám totiž takový pocit, že jsem se do tebe zamiloval,” vyslovil jsem se po dlouhých minutách nervydrásajícího mlčení. Udivilo mě hlavně to, že ji to vůbec neudivilo. Spíš se tvářila, jako by mým slovům rozuměla.\n„Jenže já jsem názor nezměnila,” odmítla mě, už zase. Jenomže já jsem se nemínil vzdát tak potupně rychle. Jak jsem poznamenal, stála mi za to, a to mi nikdo nemohl vyvrátit. I když tohle rozhodnutí mělo zašlapat do země veškerou mou vrozenou mužskou ješitnost, nestalo se tak. Kvůli ní bych zvládnul i daleko víc. Udělal bych pro ni snad cokoliv. Kdybych si alespoň nebyl tolik jistý, že i já se jí líbím, hodně líbím.\n„Vždyť si nemusíme hned slibovat věčnou lásku,” snažil jsem se jí vyvrátit ten zatvrzelý názor, který mě jakýmsi způsobem zraňoval. Sice jsem se schovával za statečnou a nadnesenou masku, ale dost možná jsem to v nestřežený okamžik propustil ven. Nejhorší pro mě bylo nevědět proč. Ale podle toho, jak se odmítavě tvářila, přesně jako při otázkách mířených k jejímu poznání, neplánoval jsem to z ní jakkoliv mámit. Ale rovnou můžu nepokrytě přiznat, že mě to skutečně štvalo. Proč to nezdolné přesvědčení, že my dva dohromady nepůjdeme?\n„Edwarde, já vím, o čem mluvím. Nechci začínat nic, co by zase brzy skončilo. Ale chtěla bych, abychom byli dál přátelé. Myslíš, že to půjde?” stála si za svým a krapet se podmračila, aby tak dodala svým slovům váhu. A hlavně abych nesmlouval a nepřemlouval. Její definitivní slovo. Poraženecky jsem svěsil hlavu a pokyvoval jsem s ní nahoru a dolů, abych jí dopřál alespoň neverbální odpovědi. Ačkoliv jsem s tím souhlasil, ještě jsem jistě nevěděl, jestli to vůbec zvládnu. Doufal jsem, že ano, jak pro ni, tak pro sebe.\n„Je to zvláštní, ale… Mám tě skutečně moc ráda. Nechci, abys byl zklamaný nebo smutný, ale zkus pochopit, co ti říkám. Budu se těšit na zítřek… I prcek,” loučila se se mnou vroucným stiskem mé ruky, čímž moje tělo polilo studené horko. Cítil jsem, jak rudnu a jak mi srdce proráží skrz hrudník ven. Rozhodně jsem se do ní zamiloval. Během tak krátké doby! Během jediného týdne.\n„Jsi studený," pozastavila se nad mojí teplotou, která se pohybovala o něco níž než ta lidská. Bella svraštila čelo a zase stáhla ruku dolů, jak ji moje teplota polekala. Taková reakce pro mě nebyla překvapivá, zažil jsem i mnohem podivnější.\n„Jsem trochu zimomřivý," vymluvil jsem se z toho automaticky, čehož jsem okamžitě litoval. Jí jsem zrovna lhát nechtěl, nikdy. Ale taky jí nemůžu hned vyzvonit, že jsem napůl upír.\n„A jsi pořád tolik pobledlý," zkoumala mě hlasitě, až jsem se strachoval, k jakému závěru dojde. Na to, že jsem poloupír, asi těžko. Jenže to znamenalo, že budu muset zase lhát. Nebo bych se mohl nějak lhaní šikovně vyhnout. Odmítal jsem lhát někomu jako jí. Ona byla prostě tak dobrosrdečná, upřímná a otevřená, že si něco tak odporného jako lhaní nezasloužila.\n„Jsem severský typ," napadlo mě duchapřítomně, což svým způsobem byla pravda. Kvůli rodičům jsme většinou bydleli na nějakých místech, kde byla většinou zatažená obloha a sluníčka co nejméně. Naši taky měli rádi horská místa, kde je obklopoval les, aby na lov nemuseli nikam daleko. Viděl jsem u Belly snahu mi na to ještě něco povědět, ale nakonec se odmlčela.\n„Tak... ahoj," loučila se se mnou podruhé, ještě mi mávla na rozloučeno a i s malým lvíčkem odcházela pryč, aniž bych jí stačil cokoliv říct. Cestou domů jsem urputně dumal nad poselstvím jejích zásadních slov a došel jsem k tomu, že se za těmi slovy skrývalo víc než běžné ustrašení z neúspěšného vztahu anebo kvapné tempo našeho sblížení či snad nedostatečné sympatie. Nic z toho. Bylo to něco jiného, ale tušil jsem, že ještě nemám dostatečné právo vědět co.\nNěkolik dalších týdnů uběhlo nějak moc rychle. To překrásné období mého života, na které nikdy nezapomenu, i když Bella své umínění nezměnila. Stejnak jsem si její blízkost užíval naplno. Dokázal jsem si najít jiný způsob, jak si ji užít. Letmé dotyky, přátelská gesta, dvojsmyslné popichování. A ona to přijímala s takovou vroucností, že jsem si musel zoufat čím dál silněji. Kde je ten problém, jsem nevypátral a ani jsem to neplánoval. Útěchou mi bylo, že mi to alespoň se stejnou intenzitou vracela, jenže o to mě to frustrovalo víc. Nemohl jsem ji mít, takže jsem po ní ještě víc toužil. Na druhou stranu jsem se s ní cítil i tak šíleně báječně, nepřekonatelně. Mláďě ani za těch několik týdnů nezískalo jméno, a proto jsme ho běžně oslovovali lvíčátko. Jemu jsem za to vděčil. Za Bellu. To kvůli němu jsem měl tu možnost ji potkat a sblížit se s ní.\nMůj svolený čas v ZOO se neúprosně krátil a nefalšovaně jsem se děsil toho dne, jež skoro celý nezaplní Bella a ten chlupatý mrňous. Ale ten den nastal a vypadal ke konci tak, že jsme naproti sobě stáli a já se hodlal rozloučit. Ne napořád, ale i tak jsem to považoval za nutné. Ovšemže jsem tam zamýšlel chodit dál. Sice moje loučení bylo spíš formální, ale i tak jsem cítil určitou lítost a bezmocnost.\n„Měli bychom ho konečně nějak pojmenovat. Lvíče, které se jmenuje Lvíče, lidi asi tak neohromí... Třeba jako jméno Maximus nebo Napoleon nebo Alexander, co?” chrlil jsem jména se záměrem ji poškádlit. Nezapomněl jsem na to, když mi povídala, jak nesnáší, když zvířatům dávají taková typická jména, která zobrazují jejich postavení. Hrozně moc se mi nechtělo loučit se, a tak jsem vymýšlel všelijaké kličky. Bohužel tomu prostě nebylo vyhnutí.\n„Myslíš jako lev Alex?” smála se mi, aby se nemusela okázale durdit nad mojí rýpavou poznámkou, a tak pohotově odkazovala na animovanou pohádku. To už jsem se smál s ní. Její zvonivý, veselý smích byl tolik nakažlivý.\n„Nech to raději na mně, ano? Já si s tím poradím,” předběhla mě, než jsem stačil něco dodat.\n„Jak si přeješ,” na oko jsem jí pochleboval, abych ji zase trochu popíchl. Upřímně mě to bavilo, ale jen za přepokladu, že ji nikterak neurazím.\n„Edwarde, já… Je tu něco, o co tě musím požádat. Asi se ti to nebude líbit a nebudeš s tím souhlasit, ale věř mi, že… kdybych nemusela… Omlouvám se,” vykládala mi nejasně, vyděšeně a sklíčeně. Když jsem viděl její zkroušený výraz, který její proslov doprovázel, hrklo ve mně jak ve starých hodinách. Na chvíli jsem měl pocit, že nemám pevnou půdu pod nohama.\n„O co jde?” dožadoval jsem se vysvětlení, což se neobešlo bez roztřeseného hlasu a vytřeštěných očí. Kdyby se alespoň netvářila tak beznadějně a posmutněle. Logicky mne to vedlo k nějakým zdrcujícím závěrům, z nichž jeden, ten nejhorší, byl naprosto nepřijatelný.\n„Prosím tě, abys sem už nechodil. Teda… ne za mnou. Už se s tebou nechci stýkat. Bude to tak lepší, vážně,” rozvedla tu nejasnost a já jsem jenom nasucho polkl. Zachvátila mě náhlá panika, strach a taky obavy. Nechtělo se mi tomu věřit. Nechápal jsem to. Žaludek se mi dvakrát otočil kolem dokola, tep se mi zastavil a víčka se mi přestala pohybovat. Udělalo se mi z toho špatně.\nTo jako že ji už neuvidím? Tohle po mně přece nemůže žádat. Vždyť já ji miluju. Proč to po mně chce? Proč? Co jsem udělal špatně? Vždyť jsem na ni snad nijak moc nenaléhal, nebo jo? Co se, sakra, stalo?\n„Proč, Bells?” zaúpěl jsem bezradně a bezděčně jsem pohodil rukama, čímž jsem názorně poukázal na nesmyslnost její prosebné, tklivé žádosti.\n„Neptej se mě proč, když víš, že ti to neřeknu,” nasadila ostřejší tón, ale jen aby mě odradila. Možná abychom se pohádali, a tak se rozešli ve špatném. Abych na ni nemusel vzpomínat jenom v tom nejlepším.\n„Ale Bello,” vzmohl jsem se pouze na dvě bezduchá slova, která vyjádřila akorát moji bezmoc. Vůbec jsem netušil, co mám dělat. Na to jsem byl až moc zaskočený. V hlavě se mi pomalu rýsovala řeč, skrze niž bych ji přemlouval, aby si to ještě rozmyslela, ale ona to na mně poznala, proto udělala tu nejnečekanější věc za celou dobu naší známosti. Chytla si mě za límec košile, přitáhla si mě blíž k sobě a spojila naše rty. A tím mě ochromila úplně. Můj mozek sice vypnul, ale mé tělo přirozeně spolupracovalo. Ruce se usadily na jejích útlých, ale ženských bocích a rty jsem pomalu sunul mezi ty její, abych polibek prohloubil, ale to ona nesvolila. Skoro ode mě odskočila a pak chvátavě pospíchala pryč. Zůstal jsem tam stát, tupě a kamenně, s rukama trčícíma ve vzduchu, pusou pootevřenou a naprostou prázdnotou v hlavě. Ještě jsem cítil ta její hebká a jahodová ústa na svých, jak je jemně laskala. Z toho polibku jsem vycítil daleko víc než z polibku, kterým mě obdarovávala má tehdejší přítelkyně, když jsme prožívali to nejlepší období.\nNásledující dny jsem se cítil ještě hůř, než když jsem se rozešel s Tanyou, a to jsem na tom byl tenkrát hodně mizerně. A to jsem ji v podstatě nemiloval. Pouze jsem si myslel, že ji miluji. Teď jsem jenom ležel a neschopně fňukal namísto toho, abych o ni bojoval. Ale tolik jsem nechtěl oponovat její žádosti, na to jsem si jí příliš vážil. Uzavřel jsem se do sebe, protože právě tam se Bella stále nacházela. Ustavičně jsem na ni vzpomínal. Na její andělskou tvář, nekonečně hluboké oči, sametové rty, na její lehký smích, ovocnou vůni smíšenou s tou zvířecí. Taky na naše nezapomenutelné zážitky, které se mi nesmazatelně vryly do paměti, a které mě teď tak bolestivě mučily. Neuvěřitelně moc mi chyběla. Všechno pro mě bylo prázdné a zbytečné. Nic nemělo význam. Chtěl jsem být s ní a nic jiného. Školu jsem zvládal jen tak tak. Pokaždé jsem se nějak donutil, abych udělal to, co ode mě žádali. Jediným spojením s ní byly webové stránky ZOO. Den co den jsem je projížděl, jestli tam nepřibyl nějaký komentář k článku o jménu lvíčete, ale nic. Žádný jiný kontakt jsem na ni neměl. Ani jsem si neuvědomil během společně strávených chvil, že bych si na ni měl vzít nějaký kontakt. Viděli jsme se přece každý den. A taky že jsem toho zrovna trpce litoval.\nPrávě jsem se díval na stránky ZOO, když se na zdi objevila nová zpráva. Po přečtení titulku se mi udělalo slabo, ale nehledě na to jsem četl dál:\nNěkolikaměsíční lvíče, které se v Seattleské zoologické zahradě narodilo jako jedináček, a jehož matka téměř ihned zavrhla a odmítla se o něj starat, utrpělo další ránu, tak jako všichni zaměstnanci ZOO Serengeti. Jeho ošetřovatelka, která se o lvíče starala dnem i nocí, a k níž lvíče velice přilnulo, nakonec podlehla dlouhodobé vrozené nemoci. Pro nikoho to není snadné a zvlášť ne pro opět osamělé mládě. Je to otřesná zpráva, která na všechny pomalu doléhá, a plní tak ZOO nešťastnou atmosférou. Lvíče, které ještě před pár dny nemělo jméno, se ale přece jen dočkalo, právě od jeho smutně zesnulé ošetřovatelky. Malý lví chlapeček se jmenuje Edward a zdá se, že se mu jméno líbí. Jak to bude se lvíčetem dál, to nikdo neví, ale bohužel je situace nepříznivá. Malý Edward z osamělosti odmítá potravu a jen smutní. Celá ZOO si přeje pouze jediné, aby se lvíčátko z další osudové rány nakonec zmátořilo a pozůstalým oblíbené ošetřovatelky Isabelly Swanové mnoho sil v těžkých životních chvílích.\nKdyž jsem si přečetl těch pár zdrcujících řádků, všechno jsem pochopil. Zpětně mi všechny ty nejasnosti docvakly a zapadly na černá místa. Jenomže stejně bylo pozdě. Těžko jsem se bránil slzám, když jsem si uvědomil, co se to doopravdy stalo a co to vlastně znamenalo. Že už ji nikdy neuvidím, neuslyším její hlas a ani ten její smích. Znovu už jí nepohlédnu do těch jedinečných, intenzivních, čokoládových očí. Nic z toho, co mě naplňovalo tím osvěžujícím a hřejivým pocitem. Nic z toho, už nikdy. V hrudi se mi to při tom děsivém uvědomění prudce stáhlo. Když jsem zrovna nezatínal dlaně v pěst, tak se mi nezvladatelně třásly. Ta neúprosná bolest se nedala vydržet. I přesto, že náš vztah nebyl v žádném směru typický, ale měl daleko víc než kterýkoliv jiný. Nechtěl jsem tomu věřit, odmítal jsem, protože bych to jinak nezvládl.\nPo dalších několika minutách, kdy jsem článek pročítal znovu a znovu, mě ovládl ostrý vztek, protože jsem nedokázal pochopit, jak osud může být tak nespravedlivý. Copak někdo jako ona si něco takového zasloužil? Měla žít dlouhý šťastný život, který by zasvětila svojí životní vášni. Tak proč?\nTo stěžejní slovo o čtyřech písmenech, které naš vztah tak často doprovázelo, mi přišlo teď spíš jako prokletí.\nPo dalších pár minutách jsem přesně věděl, co mám dělat. V zuřivém zaujetím jsem začal sepisovat svůj životopis, abych se mohl ucházet o práci ošetřovatele v ZOO. O Edwardova ošetřovatele. Druhý den, když jsem se vybrečel, vykřičel, vyvztekal a dal se jakž takž dohromady, vydal jsem se tam s tím největším odhodláním, jakého jsem si kdy byl u sebe vědom. S jinou než pozitivní odpovědí jsem nepočítal a neplánoval jsem se s ní smířit. Klidně jsem hodlal využít svého vrozeného šarmu, aby mě přijali. Ani jsem nepostřehl, jak jsem se dostal k ředitelce zahrady, ale již po krátké chvíli jsem poznal, že moje šance byly dost reálné. Ředitelka Hampshirová byla dobrotivá, slušná a citlivá žena, která mě naprosto pochopila. Vypověděl jsem jí zkráceně svůj příběh, i ten ohledně Belly a lvíčátka, a když se na mě soucitně usmívala s tichým ano na ústech, měl jsem napůl vyhráno. Po jejím srdečném projevu, kterým reagovala na ten můj, mi nezvratně slíbila, že do večera připraví pracovní smlouvu, a že od zítřka budu moct nastoupit. Jak slíbila, tak taky udělala.\nStal jsem se ošetřovatelem čtyřnohého jmenovce a nikdy jsem si nebyl ničím tak jistý. Že jsem na správném místě a že dělám to, co mě bude bavit celý život. Jako ji. Zároveň jsem to považoval něco jako za své poslání. Poznal to i malý Edward, protože jakmile mě uviděl, zvířecí žal ho zčásti opustil a aspoň se nechal nakrmit. Ale věděl jsem, že i on ví, že Bella se už nikdy neobjeví. Byl ale nesmírně vděčný za to, že jsem zůstal alespoň já, a když jsem se na něj pokaždé podíval, viděl jsem Bellu. Byla tam, s ním a se mnou. Napořád.\nTuhle jednorázovku jsem psala někdy před rokem a čtvrt a za tu dobu jsem na ni trochu změnila názor. Předtím se mi zdála lepší, ale zas mi to teďka nepřišlo tak hrozné, že by to nestálo za zveřejnění. Trochu jsem ji sice upravila, ale jádro zůstalo stejné.\nMoje kamarádka k ní měla takovou připomínku, že je Edward cíťa, snílek, taky naivní, a že se takhle chlapi nechovají, ani nesmýšlejí. No, možná ve skutečnosti ne, ale od toho tu je ta fantazie. Já bych takovýho chlapa brala všema deseti a už bych se ho ani za nic nepustila. :D\nJakýkoliv komentář jakéhokoliv charakteru mě potěší a nadchne, takže za něj upřímně děkuju!!! x)\nAutor: Sabienna (Shrnutí povídek), v rubrice: FanFiction jednodílné\nDiskuse pro článek Dva lidi v ZOO:\nmoc krásný moc se mi to líbylo\nZnovu děkovačka z mojí strany Vážně Vám hrozně moc děkuju za tak krásné komentáře! Strašně moc mě potěšily Děkuju za ty ohlasy, kterými jste vyjádřily, jak na Vás povídka zapůsobila Ne, že bych Vás chtěla přímo rozplakat, ale jestli se mi to povedlo, tak mě to na jednu stranu vážně dělá radost, protože ta povídka vlastně dopadla lépe, než jsem očekávala\nA ti, kteří si uvědomili, že vždycky může být hůř, tak to je to nejlepší, co si z povídky mohli vzít Ještě jednou moc děkuju!\nsupér bylo to supéér\nJsi neuvěřitelná, brečím tady jak malé děcko a říkám si, proč? Konečně jsem dostatečně pochopila, že lidi na tom mohou být mnohem hůř. Krásně napsaný.\nVůbec nevím, co bych měla říct. Tečou slzičky. Krásná povídka. Moc se ti povedla.\nfňuk víc říct nemusím


Klasický styl - to je znamením velkou chutí, trvalé bohatství a luxus. V obývacím pokoji, zdobené tímto způsobem, je naplněn těžkým a jednoduchých forem, jemných podrobností, pastelových barvách. Zdobené bronzu nebo zlata, řezbářství, smaltované vložky nábytek do obývacího pokoje. Klasická vyznačuje provedením sedací soupravy, stoly, židle, stěny cenných druhů dřeva. Kromě toho, použití dřeva různých barev: ořech, třešeň, Karelské břízy.\nBílý nábytek do obývacího pokoje - klasické konstrukce art. Ladné zaoblené nohy na stoly, pohovky a křesla s měkkými zaoblenými opěradly vytvořit jedinečný interiér. Pokud se rozhodnete vytvořit obývací pokoj v odstínech bílé, je žádoucí, aby stěny byly velmi jasné.\nÚžasně měkká a pohodlná nábytek do obývacího pokoje v klasickém stylu má své zvláštnosti. Toto je primárně vyřezávané a širokými područkami, měkké objem polštář. Různé textilie používaná pro čalounění (velur žakárové, tapisérie) nebo umělé a přírodní kůže. Mezi nejčastější a nejoblíbenější barvy - krém, mléko, písek, čokoláda. Navíc musí být splněny světlé odstíny modré, červené a zelené barvy.\nVytvoření obývací pokoj v klasickém stylu není bez modulárního nábytku. Jeho hlavním rysem a výhodou je, že všechny komponenty mohou být vyměněny.\nV současné době výrobci vytvářet vzorků v souladu s moderním konceptem funkčnosti a kompaktnosti nábytku. Například, pohovka je transformován do nebo rozebrat na jednotlivé bloky.\nOdborníci se domnívají, že kvalitní klasický nábytek do obývacího pokoje se nikdy nevyjdou z módy. Správně zvolené nastavení ukazuje dokonalý vkus. Nepochybně, tento styl není pro každého, a ne každý chce vidět ve vašem obývacím pokoji to bylo, ale luxusní a kvalitní nábytek z mála lidí lhostejný. Hlavní věc - právo rozhodovat a akcenty.\nItalský nábytek pro obývací pokoj - classic, časem prověřené. Je zarážející, ve své elegance a jedinečnosti. To vám umožní ponořit se do atmosféry propracovaným designem, dát domu nádherný chuť, aby bylo rozpoznatelné a zapamatovatelné. Můžete si být jisti, že navzdory skutečnosti, že takový nábytek do obývacího pokoje - klasické (foto můžete vidět v tomto článku), bude vytvářet ve svém pokoji exkluzivní a jedinečný interiér. Není divu, že od poloviny minulého století, Itálie je trendy módního designu.\nKlasický interiér pokoj byl a vždy bude populární. Ale musíme si uvědomit, že v tomto případě nábytek vyžaduje hodně prostoru a světla. Lavice, Voltaire křesla, taburety, umístěné v rozích dvanáct místnosti, budou vypadat směšně a komické. Na klasický interiér byl harmonický, je nutné, aby plocha místnosti byla přinejmenším o více, než je průměr, a strop - mnohem vyšší standard.\nŽidle ze dřeva - klasické řešení kuchyni nebo v obývacím pokoji\nKovové regály a lidé, kteří pro koho\nŠatní sestava: jak to udělat sám?\nJak vyrobit přeškrtnutého textu s CSS\nJak je certifikace učitele angličtiny?\nOmáčka „Aivar“: recept\nJak vybrat autosedačku 9-36 kg?\nJungle kočka - dravec do vašeho domova\nExchange přepisování: funkce a možnosti\nVnější a vnitřní zateplení domu z baru


Uzená kotleta v celku\nDomů / UZENINY / Uzená vepřová plec vcelku\nUzená vepřová plec vcelku\nMáte rádi libové uzené maso? Pak sáhněte po naší uzené pleci. Naše uzená plec obsahuje 100% masa. A jak toho dosáhneme?\nZásadně maso v žádném případě nenastřikujeme, ale nakládáme ho do směsi soli a koření. Udíme na bukovém dřevě a maso tak během uzení ztratí přibližně 20-25% své váhy. Přesto je velice jemné a lahodné.\nPB Petr Bolek | 16.2.2021\nDěkujeme za výborné maso, jelita, jitrničky, uzenou kotletku. Mleté maso a kuřata čekají zatím v mrazáku. Určitě u vás zase nakoupíme. Držíme palce!!!!!\nPetře, super zpráva, že Vám chutnalo a moc se těšíme na Vaši další objednávku, na ochutnání toho máme v sortimentu opravdu dost :-)\nVL Vladimír Lieberzeit | 11.2.2021\nMoc dobrá kotletka, nebyla vysušená chuťově vynikající.????\nVladimíre, děkujeme za super hodnocení. Na našem uzeném si dáváme záležet (jako na všem, co děláme). Maso je naložené tzv. na sucho, žádné nastřikování a napichování. Žádné "opičinky".. Výsledek je znát :-)\nHŘ Hana Řežábová | 2.2.2021\nKotleta byla (nezbyl ani drobeček) VYNIKAJÍCÍ!!!! Úplně jsme měli pocit, že jsme si ji právě přinesli z udírny. Výborná chuť. Trufaldino ze Sluhy dvou pánů by o ní řekl...."delikatesa od lesa" :-)\nMČ Markéta Čechová (Administrátor) 2.2.2021\nHanko, děkujeme za pochvalu, kotletu jsme opravdu "vymazlili" a jsme rádi, že se kouř z udírny dostal až k Vám domů :-)


Mezinárodní finále projektu - Občanské sdružení Lymfom Help, z.s.\nPříběhy pacientů kteří se staly povzburením pro ostatní\n4. listopadu 2006 proběhlo v Lipsku v Německu slavnostní vyhlášení výsledků mezinárodního motivačního projektu s názvem Rebuilding Lives. Soutěž zorganizovala farmaceutická společnost Roche a v České republice ji pod názvem Návrat do života představilo občanské sdružení Lymfom Help.\nNa první listopadový víkend jsem si původně plánovala cestu do Paříže. Přemluvila mě k ní spolužačka ze školy, která neodolala nabídce jedné nízkonákladové letecké společnosti. A protože už jsem nikde za hranicemi nebyla téměř dva roky, rozhodla jsem se, že si udělám radost a poletím. Jenže z výletu do Paříže nakonec nebylo nic. 16. října jsem se totiž dozvěděla, že jsem se svým příspěvkem do projektu Návrat do života byla nominována na mezinárodní finále do Lipska, které se mělo uskutečnit shodou okolností zrovna v první listopadovou sobotu. V prioritách jsem měla jasno okamžitě. Nedá se nic dělat, do Paříže se nepojede. Když už jsem se jednou do té soutěže přihlásila, tak si přece finále ujít nenechám!\nDo místa konání jsme se vypravili už v pátek 3. listopadu o půl čtvrté odpoledne. Naši výpravu kromě mě tvořili ještě moji rodiče a za firmu Roche paní Blanka Němcová s dcerkou Natašou.\nZ holešovického nádraží jsme vyjížděli s asi dvacetiminutovým zpožděním, které se během cesty protáhlo až na celou hodinu, a tak nám v Drážďanech přípoj do Lipska pochopitelně ujel. Jak je vidět, i EuroCity má občas své dny… A protože „svůj den“ zrovna zjevně měl i vlak InterCity do Lipska, opustili jsme Drážďany až o půl osmé večer a na nádraží v Lipsku konečně vystoupili kolem deváté. O hodinu a půl později, než jsme plánovali. Před halou jsme odchytili taxíka a nechali se zavézt do hotelu ve čtvrti Lindenau, kde jsme měli objednané ubytování. Po cestě jsme toho všichni měli docela dost, a tak jsme si už jenom objednali něco malého k jídlu a kolem desáté šli spát.\nAkce, kvůli které jsme sem jeli, se měla konat až v sobotu večer, a tak jsme převážnou část soboty věnovali procházce po Lipsku. Čtvrť, ve které jsme bydleli, nikoho z nás nijak nenadchla, centrum města však naštěstí vypadalo o poznání lépe. Rozhodně se nepotvrdily informace, kterými nás strašili známí, že v Lipsku „nic není“. Pár pamětihodností jsme dokonce našli zcela bez problémů a bez mapy – třeba místní radnici a kostel svatého Mikuláše. Arabskou kavárnu už jsme hledali na mapě, a že jsme ji nakonec skutečně našli, bylo dle mého názoru spíš dílem náhody než nějakého mimořádně vyvinutého orientačního smyslu některého z členů naší výpravy. Prostě jsme najednou stáli před kavárnou, ačkoli jsme byli přesvědčeni, že podle plánu města bychom k ní měli dojít teprve po několika desítkách metrů. Posezení v kavárně jsme si jako správní turisté samozřejmě nenechali ujít. V kavárně jsme opět vytáhli mapu a určili si další program poznávání Lipska. Rozhodli jsme se pro Muzeum Johanna Sebastiana Bacha. A tady už náš smysl pro orientaci pohořel jako papír. Jinými slovy dodnes netušíme, na kterém místě v Lipsku se toto muzeum nachází, ačkoli jsme od něj zcela určitě museli být neuvěřitelně blízko. Při hledání muzea jsme však zcela mimoděk narazili na největší místní atrakci, jejíž návštěva je pro každého cestujícího do Lipska doslova povinností – na Auerbachův sklep, proslulou restauraci, o jejíž nesmrtelnost se postaral Johann Wolfgang Goethe tím, že sem umístil jednu ze scén své tragédie Faust.\nPřed půl druhou vzdáváme pátrání po Bachovi a spokojujeme se s tím, že jsme – opět víceméně náhodou – našli alespoň kostel svatého Tomáše, i když zavřený. Vracíme se k Auerbachovu sklepu a Blanka volá své slovenské kolegyni, která pojala návštěvu Lipska o něco praktičtěji než my a spolu se slovenskou finalistkou Návratu do života nevyrazila za památkami, nýbrž za nákupy.\nS dvojčlennou slovenskou výpravou jsme se naštěstí našli bez problémů a mohli vyrazit na plánovaný společný oběd. Po chvilce váhání nad ceníkem jsme se nakonec přece jenom rozhodli splnit svou turistickou povinnost a najíst se v nejslavnější lipské restauraci Auerbachs Keller. Ačkoli se restaurací nesl skoro až pronikavý odér vařeného zelí, který nedával tušit mnoho jiného než cosi ve smyslu vepřo-knedlo-zelo, jídelní lístek nabízel o mnoho rozmanitější výběr. Pochutnali jsme si všichni.\nPo obědě už jsme na další putování za pamětihodnostmi Lipska rezignovali a vrátili se do hotelu ještě si před slavnostním večerem trochu odpočinout. A pak už jsme se dali trochu do gala a ve čtvrt na sedm se nasoukali do taxíku, abychom se nechali odvézt k zoologické zahradě, kde se celá akce měla odehrávat. Už u brány se nás chopili organizátoři a zavedli nás k mořskému akváriu, kde na všechny účastníky čekalo šampaňské na uvítanou. Očekávali jsme nějaké oficiální přivítání, to se však ještě zatím konat nemělo. Akvárium tak plnilo pouze funkci jakéhosi shromaždiště, z něhož jsme se pak společně měli přesunout do restaurace, kde byl připraven vlastní program. A tak jsme asi tak tři čtvrtě hodinky obdivovali podmořský svět, popíjeli šampaňské, příležitostně uzobávali z mističek se slanými krekry a olivami a sem tam se nechali odchytit fotografkou, abychom zapózovali pro rodinný snímek se žraloky či rejnokem v pozadí. Před půl osmou organizátoři zaveleli k odchodu z akvária do restaurace Hacienda. U vchodu do restaurace každý z nás dostal útlou brožurku s programem a stručnými profily a fotografiemi všech osmnácti finalistů. Na konkurenci jsem pochopitelně byla moc zvědavá, a tak jsem brožurku zběžně prolistovala ihned poté, co jsme se usadili u stolu, který jsme sdíleli ještě se zástupci Bosny a Hercegoviny. Na podrobnější prozkoumání soupeřů nebyl čas, protože vzápětí se už ujal slova zástupce společnosti Roche, aby zahájil slavnostní finálový večer. Po něm se k mikrofonu postavil Bertrand Piccard, rekordman, kterému se v roce 1999 podařilo obeplout svět v balónu. Poselství jeho příspěvku bylo v podstatě jasné už předem – překonávání zdánlivě nepřekonatelných překážek, vzdor vůči „vyšší moci“ a vytrvalost v cestě za vysněným cílem. Nejspíš jsem nebyla jediná, komu připadalo, že přednáška je sice pěkná, ale snad až příliš „výživná“, a že totéž poselství by se dalo sdělit za nepoměrně kratší dobu než za tři čtvrtě hodiny – a zcela určitě s výraznějším efektem.\nPřed devátou začal další bod programu – večeře. Dle mého soudu ještě o něco výživnější než referát vzduchoplavce Piccarda. Jinak řečeno – dost jsem měla už po předkrmu. Hlavní chod byl stejně vynikající jako předkrm, ale při nejlepší vůli jsem z něj nezvládla sníst víc než asi tak čtvrtinu porce. Ovšem dezert, který večerní menu završoval, byl natolik výjimečný, že jsem se nakonec přece jenom „přemohla“ a dostala ho do sebe celý.\nPo večeři krátce promluvila zakladatelka německé organizace na podporu pacientů s lymfomy a leukémiemi Anita Waldmannová, která ve svém vystoupení zdůraznila smysl podobných projektů a jejich důležitost v zájmu zvyšování povědomí o onemocnění lymfomem, a potom už Bertrand Piccard přešel k vyhlašování vítězů. Porota se nakonec rozhodla rozdělit finanční odměnu mezi čtyři finalisty a ne jenom mezi tři, jak společnost Roche původně plánovala. Šťastnými vítězi se stali zástupci Venezuely, Argentiny, Izraele a Švýcarska. Už když padlo jméno prvního vítěze a já si narychlo nalistovala oceněný projekt, došlo mi, že na „jackpotu“ asi podíl mít nebudu, protože můj sen měl stejně jako u celé řady dalších účastníků ryze osobní charakter a porota se evidentně rozhodla ocenit projekty s jakýmsi „vyšším“ posláním. A tak grant od společnosti Roche bude využit jako příspěvek na vybudování dvou center pro pacienty s lymfomem, které si jako svůj cíl stanovili reprezentanti Venezuely a Argentiny, dále na vydání knihy popisující zkušenosti izraelské zástupkyně, která by tak chtěla pomoci novým pacientům, a z projektů laděných čistě osobně byl oceněn příspěvek účastníka ze Švýcarska, který si díky tomu bude moci uskutečnit svůj sen o plavbě po Středomoří. Ani my ostatní jsme však nepřišli zkrátka. Bertrand Piccard nás postupně jednoho po druhém zavolal na pódium, kde každému předal drobnou cenu jako upomínku na účast v mezinárodním finále. Následovalo společné fotografování a podepisování účastníků na stranách knížeček s našimi profily a pak už se společnost začala pomalu rozcházet. Jsem si skoro jistá, že si z uplynulého večera všichni odnášeli stejně příjemný zážitek jako naše česká výprava.\nKdyž si teď zpětně listuji knížečkou popisující stručně příběh a sen každého ze zúčastněných finalistů a když svůj projekt porovnávám s těmi oceněnými, nemohu se ubránit myšlence, zda třeba můj sen o návratu do života nepůsobil poněkud egoisticky. Opakovaně však docházím k závěru, že kdybych se teď do tohoto projektu přihlásila znovu, nezměnila bych ve svém příspěvku ani čárku. Když jsem se rozhodla soutěže zúčastnit, nemusela jsem vůbec přemýšlet o tom, co bych si asi tak mohla dát za cíl. Prostě jsem tam zcela spontánně popsala to, o čem jsem snila po celou dobu svého léčení. Protože tohle přece má být můj návrat do života. Do života, který až na obrovskou zkušenost nemá s nemocí nic společného. A tak mě přece vůbec nemusí mrzet, že nad osobními ideály zvítězily ty „vznešenější“, vedené myšlenkou pomáhat druhým. Mně totiž i samotná účast v soutěži přinesla hrozně moc. Když jsem popsala svůj příběh a odeslala přihlášku a když jsem se později ještě navíc dozvěděla, že pojedu na finále, dostala jsem najednou obrovskou chuť si ten svůj sen splnit stůj co stůj. Bez ohledu na to, jestli mi na něj někdo dá nějaký grant, nebo ne. Prostě si ho splním, protože chci. Protože mě ten život strašně baví. Bavil mě vždycky, ale díky tomuto projektu jsem si to uvědomila zase o něco silněji.\nTakže pokud jste se zatím neodvážili žádného podobného projektu zúčastnit, vězte, že obavy opravdu nejsou na místě. Všechny tyto akce jsou tu pro vás a z vlastní zkušenosti mohu potvrdit, že i když zrovna nezvítězíte, zcela určitě váš život obohatí o něco nového. Proto neváhejte – a žijte! Od toho tady přece jste. zpět


jurta v Beskydech\nVytvořte si neobyčejný domov během 10minut s Washi páskou\nNEJKRÁSNĚJŠÍ VÁNOČNÍ OZDOBY\nUž jste slyšeli o jurtě v Beskydech?\n27.2. 2018 Andrea Dybová 1700x\ntak si říkám, jestli jste už slyšeli o jurtě v Beskydech? Že ne?\nJá donedávna taky ne. 🙂\nA tak mám radost, že vám jednu takovou jurtu můžu představit.\nKamarádka Romča si ji s manželem postavila na zahradě. Co jí k tomu vedlo a k čemu ji mají, si přečtěte v našem rozhovoru 🙂\nMimochodem mongolská jurta je jednoduchá, kruhová stavba z přírodních materiálů, vyvíjející se po tisíce let, tak aby umožnila pohodlný život kočovným nomádům v neuvěřitelně krutých podmínkách mongolské stepi.\nMusela odolávat silným náporům větru, které se v rozlehlé mongolské stepi prohánějí s neuvěřitelnou silou a rychlostí. Nomádský způsob života, při kterém se kočovníci stěhují dvakrát ročně, potřeboval stavbu přemístitelnou, jednoduchou, rychle postavitelnou a skladnou.\nRomi jak Vás s manželem napadlo přivést si Jurtu na zahradu? Kde vznikl ten nápad?\nPopravdě to u nás byla jako vždycky shoda okolností. Kamarádka, která v jurtě s rodinou žila cca 2 roky se jí rozhodla prodat a my jsme si řekli: „ To by bylo fajn mít jurtu“ a tak to začalo…v podstatě, už dlouho jsem zvažovali, co kde jak a za co? A tady ta varianta nás úplně nadchla..\n-bývalá majitelka na nebesích jurty\nJak jste ji sem dovezli? Je docela velká.\nJurtu jsme si dovezly z Ostravy, kde jí měli uskladněnou předešlí majitelé, kterým byla dovezena z Mongolska..\nAle popravdě i převoz z Ostravy byl pro mě nezapomenutelný zážitek.\nUž si ani nevzpomínám proč, ale vím, že jsem pro ní jela sama s ročním miminkem v tranďáku (rozumějte transportér).\nStřechu jurty jsem přikurtnovala na střechu transportéra a zbytek věcí zabral celý zadní prostor. Po cestě domů tehdy hrozně foukalo a já jela snad čtyřicítkou po dálnici, posraná strachy, že mně to buď spadne, nebo mně zastaví cajti.\n😀 Jak jste ji stavěli? Z čeho je vlastně vyrobená?\nStavěli jsme jí právě s těmi kamarády co v ní žili, a přišli nám pomoct i naši “sousedé“ takže z toho zase byla spíše společenská akce jak už to tak u nás bývá….\nAle před tím probíhaly přípravy, jako například nachystání plochy (tzn. vybagrovat kruh o průměru 4 metry). Vyrobit a za izolovat podlahu a pak samotné postavení jurty byla otázka jednoho dne.\nJurta se skládá ze 3 základních věcí: lehká dřevěná konstrukce, ozdobné a ochranné pláště a nejdůležitější je plsť (z ovčí vlny), která má izolační funkci.\n– společnými silami\n-základem je plůtek\n-plsť splňuje izolační funkci\nA co uvnitř ? Jak jste ji zařizovali?\nTak prvně jsme dali kamínka, abychom tam mohli fungovat i v zimě, koupili jsme Futóny (tvrdá tenká matrace) na sezení, koberečky a manžel se synem udělali takový bar/kuchyňský pult. A to ze stromu, které jsme vykáceli z louky, která potřebovala vyčistit.\nKolik lidí se do ní vleze a už jste pořádali nějaké akce ? Vím z fotek, že Mikuláše ?\nAkce tam samozřejmě máme, ale zatím jen soukromé, přes zimu tam žil kamarád a na tuto sezónu ji chystáme zprovoznit na 100%.\nKolik lidi? Hm..dobrých lidí se vleze 🙂\nDá se v ní (té Vaší) taky celoročně bydlet?\nBydlet se v tom dá s přehledem, právě ta kámoška tam žila s půlročním klučinou. Takže v pohodě.\nJen si člověk musí uvědomit, co do toho očekává a pak život přizpůsobit jurtě a tomuto stylu.\nWaw to je nádhera 🙂\nChystáte stavět další jurty nebo nějaké jiné zajímavé domky ? K čemu ji vlastně máte? Jaký je Váš záměr?\nTento rok určitě další výstavby neplánujem…ale nějaké plány na další léta jsou..\nJurtu bychom chtěli provozovat hlavně na zážitkové ubytování…protože kdo ještě nespal v jurtě..ten neví co je to spát v jurtě.\nTen prosto a ta atmosféra se prostě popsat slovy nedají…kulatý prosto-prostě lidi sbližuje.\nAle také bychom chtěli jurtu nabídnout i pro různě Jógové seance, promítání, přednášky..atd.\nPS: plánu máme spousty..\nDěkuji moc Romči a jejímu manželovi, za foto a rozhovor a třeba příště už vám povím o jejích konkrétních akcích 🙂 a uvidíte další fotky -až k nim dojedu 😀 – bydlí tam, kde lišky dávají dobrou noc 🙂 a hrozně se tam těším\nMějte hezký den a tvořte s láskou\nMou vášní je tvoření a pomůžu i Vám vytvořit si originální domov podle Vašich představ pomocí jedinečných nápadů a fotonávodů. >\nCo mají společného Neobyčejný domov a cestování?\nCo mají společného Neobyčejný domov a cestování? Možná Vás napadá právě tahle…\nKonečně vím, co je Feng Shui!\nVíte co je to Feng shui? Víte co to opravdu znamená? Občas…\nMladá češka žijící v Egyptě a její pohled na egyptský život\nMám kamarádku Báru, která žije v Egyptě a zajímalo mě jak se…\nChcete mít zajímavější domov během pár minut?\nUkážu Vám jak na to.\nKdyž fotobraz tak od Saal Digital\nSnaPpap materiál, který budete zaručeně chtít!\nS dětmi pro děti\n© 2019 andreadybova.cz\nfbq('init', '1760002984238016'); fbq('track', "PageView");


Český trh v září 2010: První trojku střední třídy stíhají Japonci | auto.cz\nTitulní strana > News > Český trh > Český trh v září 2010: První trojku…\nČeský trh v září 2010: První trojku střední třídy stíhají Japonci\n20.10. 2010\tAleš Sleeper Dragoun\nPo měsíční pauze se vracíme ke statistikám střední třídy. Neodehrálo se zde žádné velké překvapení, jen stálou první trojku už doplňují dva vozy pocházející z Japonska.\nCelkový trh mírně klesl, ztratil totiž -11,8 %. Před rokem bylo nově zaregistrováno 1.101 vozů, v letošním devátém měsíci 971, tedy o 130 méně.\nO největší škodovky byl zájem, vlajková loď domácí automobilky obsadila první příčku (386 kusů). Doprodávaný Passat se musel sklonit a na svého českého soupeře ztratil poměrně hodně, má 149 aut. Třetí Mondeo si jich připsalo na konto 120. Ostatní mají mnohem méně: čtvrté Subaru Legacy 37 a pátá Toyota Avensis 34 vozů.\nFrancouzi se tentokrát mezi pětici nejlepších neobjevili, nejlepší je sedmý Citroën C5. To samé platí také pro Audi A4 (osmé), naopak šestý je překvapivě Mercedes C. Ale nutno dodat, že od čtvrtého do třináctého místa jsou rozdíly vpravdě minimální.\nPrvní Superb si oproti září 2009 polepšil dost radikálně, o 58,2 % (+142). Passat naopak vykazuje pád o -40,4 %, před rokem bylo zaregistrováno 250 aut. Také třetí člen první pětky má negativní výsledek. Mondeo si loni vybralo 190 Čechů, letos si tedy pohoršilo o -36,8 %, respektive 70 exemplářů. Subaru Legacy je na tom mnohem lépe: o 85 %, v září 2009 rozšířilo vozový park na domácích silnicích 20 aut. Avensis zaznamenal nárůst o 3 %, loni si našel 33 nových majitelů.\nNejvětšího šplhouna aktuálního žebříčku máme na nešťastné třináctce: Volvo S60 (+1800 %!). Švédský sedan prošel generační výměnou a ta se projevila, zatímco loni si jej odvezl jen jeden šťastný majitel, letos jich bylo 18. Žádný jiný model nevykazuje ani trojciferný skok, za Volvem následuje Legacy, které jsme již zmínili.\nPropadáky jsou dva se shodným výsledkem -83,3 %. Prvním je Alfa Romeo 159 (ze šesti na jediný kus), tu ale v nejlepší dvacítce nehledejme. Druhým je hybridní Toyota Prius (z 12 na 2), která je v jejím samotném závěru. Více než osmdesátiprocentní ztrátu vykazuje také trojkové BMW (z 41 na pouhých 8), takřka o 70 % méně má Opel Insignia.\nStřední třída, registrace na českém trhu v září 2010\n1. Škoda SUPERB 386 3238 39,8% 33,0%\n2. Volkswagen PASSAT 149 1811 15,3% 18,4%\n3. Ford MONDEO 120 1065 12,4% 10,8%\n4. Subaru LEGACY 37 364 3,8% 3,7%\n5. Toyota AVENSIS 34 249 3,5% 2,5%\n6. Mercedes-Benz C 32 172 3,3% 1,8%\n7. Citroën C5 30 249 3,1% 2,5%\n8. Audi A4 28 442 2,9% 4,5%\n9. Opel INSIGNIA 27 328 2,8% 3,3%\n10. Audi A5 26 266 2,7% 2,7%\n11. Renault LAGUNA 23 380 2,4% 3,9%\n12. Mazda 6 21 229 2,2% 2,3%\n13. Volvo S60 19 38 2,0% 0,4%\n14. Peugeot 407 11 207 1,1% 2,1%\n15. BMW 3 8 289 0,8% 2,9%\n16. Honda ACCORD 5 64 0,5% 0,7%\n16. Seat EXEO 5 73 0,5% 0,7%\n18. Infiniti G 2 12 0,2% 0,1%\n18. Mercedes-Benz CLC 2 14 0,2% 0,1%\n18. Toyota PRIUS 2 63 0,2% 0,6%\n- Ostatní modely 4 265 0,4% 2,7%\n- CELKEM 971 9818 100,0% 100,0%\nObjem českého trhu ve střední třídě se oproti prvním devíti měsícům roku 2009 snížil o -0,2 %, ze 9.836 na 9.818 kusů, letos tedy zákazníci zatím odebrali o 18 vozů méně. Nutno dodat, že Sdružení dovozců automobilů provedlo korektury, které se dotkly BMW řady 3 a větší pětky o třídu výše. Celkové letošní číslo prodaných trojek se tímto zásahem náhle zvedlo o 139 kusů.\nV celkovém pořadí od ledna vede i nadále Superb s 3.238 kusy (podíl 33 %) před Passatem (1.811, 18,4 %) a třetí je Mondeo (1065, 10,8 %). Čtvrté stále zůstává Audi A4 (442, 4,5 %) a na páté příčce najdeme Renault Laguna (380, 3,9 %). Šesté Subaru Legacy (364, 3,7 %) ale příliš neztrácí a mohlo by do konce roku Lagunu ještě předstihnout.\nV meziročním srovnání si vedoucí Superb polepšil o 844 vozů (+35,3 %). Passat je oproti tomu v minusu, ztratil ale jediné procento (o 19 kusů méně). Prodeje největšího evropského čistě osobního Fordu poklesly o 284 automobilů (-21,1 %). Audi A4 si také pohoršilo (-10 %, loni 491, letos -49). Laguna měla před rokem 255 aut, letos +125, což je nárůst o velice slušných 49 %.\nNejvětší škodovka tentokrát pochopitelně dominovala i počtům vznětových motorizací, bylo jich 329 (85,2 % z celkových registrací). Pro Passaty s motory TDI se rozhodlo 135 zákazníků (90,6 %). Naftové Mondeo má na kontě 97 kusů (80,8 %). Subaru Legacy si připsalo 25 vozů s turbodieselovými boxery, má tedy z první pětky nejnižší podíl 67,6 %. Také u Toyoty Avensis totiž drtivě převažují agregáty spalující naftu, jsou zastoupeny 29 exempláři (85,3 %).\nAlternativní paliva jsou u nás popelkou rovněž v této kategorii. V září je reprezentují pouhé jedno Mondeo a dvě Laguny, všechny konzumují bioetanol E85. K nim se připojilo pět Passatů na CNG.\nŠtítky Český trh\tStřední třída\tStatistiky\nPřidat názorDiskuse: Český trh v září 2010: První trojku…\nRe: Re: Re: SUPERZÁŘÍ 22.10.2010 18:33 amotec\nRe: Re: Až zarážející 21.10.2010 09:50 kuko\nRe: Re: Re: Re: Re: SUPERZÁŘÍ 21.10.2010 08:52 jazva\nRe: Re: Re: Re: Re: SUPERZÁŘÍ 21.10.2010 06:31 webpaja\nRe: Re: SUPERZÁŘÍ 21.10.2010 00:50 Subaru.in\nRe: Re: Re: Re: SUPERZÁŘÍ 20.10.2010 23:47 Ronault.\nRe: SUPERZÁŘÍ 20.10.2010 23:31 pogo26\nRe: SUPERZÁŘÍ 20.10.2010 23:24 pogo26\nRe: Až zarážející 20.10.2010 20:45 Subaru4ever\nRe: Re: Re: Re: SUPERZÁŘÍ 20.10.2010 20:26 GTI\nRe: Re: Re: SUPERZÁŘÍ 20.10.2010 20:04 Bruno Ferari aliaz Mike Gaucher\nRe: Re: SUPERZÁŘÍ 20.10.2010 20:02 Bruno Ferari aliaz Mike Gaucher\nRe: Re: Re: SUPERZÁŘÍ 20.10.2010 18:27 GTI\nRe: Re: SUPERZÁŘÍ 20.10.2010 18:25 GTI\nRe: Re: Re: Až zarážející 20.10.2010 16:32 Flavio\nRe: Re: SUPERZÁŘÍ 20.10.2010 16:23 kuko\nRe: Re: Re: Až zarážející 20.10.2010 16:14 kuko\nRe: Re: Re: Re: Re: Re: Re: Až zarážející 20.10.2010 16:09 kuko\nRe: Re: Re: Re: Re: Re: Až zarážející 20.10.2010 16:04 kari.laz\nRe: SUPERZÁŘÍ 20.10.2010 15:22 hihihi\nRe: SUPERZÁŘÍ 20.10.2010 15:14 white label\nRe: Re: Až zarážející 20.10.2010 15:13 Subaru4ever\nRe: SUPERZÁŘÍ 20.10.2010 15:06 Subaru4ever\nRe: SUPERZÁŘÍ 20.10.2010 14:59 white label\nRe: Re: Re: Re: SUPERZÁŘÍ 20.10.2010 14:42 figurka\nRe: Re: SUPERZÁŘÍ 20.10.2010 14:39 figurka\nRe: Re: SUPERZÁŘÍ 20.10.2010 14:29 kuko\nRe: Re: Re: Re: Re: Až zarážející 20.10.2010 14:27 kuko\nRe: SUPERZÁŘÍ 20.10.2010 14:19 Bruno Ferari aliaz Mike Gaucher\nRe: Re: Re: Re: Re: SUPERZÁŘÍ 20.10.2010 14:19 iudex


Slavíček Jan malíř - ArtBohemia\n> Slavíček Jan\nPozvánka - Společenský večer grafiků 1990\nSeznam děl umělce Slavíček Jan\nJan Slavíček (1900-1970) byl český malíř, syn malíře Antonína Slavíčka (1870-1910), bratr režiséra a střihače Jiřího Slavíčka, pokračovatel malířského rodu Slavíčků. Příbuzenstvo otec\tAntonín Slavíček bratr\tJiří Slavíček švagr\tRudolf Medek syn\nJan Slavíček (1900-1970) byl český malíř, syn malíře Antonína Slavíčka (1870-1910), bratr režiséra a střihače Jiřího Slavíčka, pokračovatel malířského rodu Slavíčků.\nStudoval na Akademii výtvarných umění u prof. J. Preislera, V. Nehleby, Maxe Švabinského a O. Nejedlého (1916-1925).\nOd roku 1922 byl členem SVU Mánes. Podnikl řadu studijních cest do Francie (včetně Korsiky), Itálie, Španělska, Anglie, Řecka, SSSR a Jugoslávie.\nV letech 1937-1970 bydlel v zadním traktu Hrzánského paláce na Hradčanech, z okna svého ateliéru maloval své slavné pohledy na Prahu .\n1953 laureát státní ceny Klementa Gottwalda\nVe všech námětových oblastech své tvorby vyšel - v zátiší, v krajinomalbě i pražských pohledech - z předčasně (40 let) uzavřeného díla svého otce. V raném období se vyrovnal s podněty francouzského fauvismu, ale brzy si našel vlastní malířský výraz, založený na smyslovém realismu. Krajinářské motivy vybíral s oblibou z Orlických hor, kraje kolem Orlické Rybné kam zajížděl v dětství.\nAutoportrét u stolu - Jan Slavíček Kresby...\nKavárna na molu (Jarní pozdrav)\nKorčula (Jarní pozdrav)\nKytice (Jarní pozdrav)\nNěmecká Rybná (Jarní pozdrav)\nPanorama Prahy z klášterních zahrad\n43 560 Kč\tSkladem\nPraha ze Strahovské strany\nZ Dalmácie (Jarní pozdrav)\nZ Lán (Jarní pozdrav)\nZ Německé Rybné (Jarní pozdrav)


1000 Sms zdarma ...\nAbyron - tvorba webu v CMS Joomla ...\nVytvoříme Vám www stránky v CMS redakčním systému Joomla! Webové prezentace nabízíme od malých www stránek až po velké projekty nebo e-shopy či e-katalogy.\nNokia-cz.cz - Telefony Nokia ...\nVideokonference a telekonference ...\nSms zdarma rychle, neomezeně a pohodlně do všech sítí v ČR!!!\nInformace o redakčním systému Wordpress, šablony, češtiny a překlady, design na míru. Komplexní služby a úpravy systému.\nSMS - SMS zdarma, PR SMS, SMS brány ...\nSms na T-Mobile zdarma ...\nUšetřete mnoho peněž tím, že budete posílat SMS na T-Mobile zdarma. Zjednoduší vám to život a navíc ušetříte, proto posílejte sms zdarma.\nInternet Explorer 9 je nová verze oblíbeného prohlížeče pro Windows 7. Download Internet Explorer 9, navštivte náš web.


Výkup tvrdokovů Sedlec-Prčice, výkup tvrdokovu za vysoké ceny - vykup-medi.cz\nVýkup tvrdokovů Sedlec-Prčice - vykupujeme tvrdokov za vysoké ceny\nVýkup tvrdokovu v lokalitě Sedlec-Prčice a blízkém okolí: Provádíme výkup tvrdokovového materiálu v oblastech poblíž města Sedlec-Prčice. Díky dlouhodobému působení na trhu jsme však rozšířili výkup tvrdokovu po celém území České Republiky.\nVýkup tvrdokovu Sedlec-Prčice: Provádíme výkup tvrdokovu po celém území ČR. Nejčastěji v oblastech poblíž měst (Sedlec-Prčice, Praha, Krnov, Ostrava, Bruntál, Plzeň, České Budějovice). Klikněte na seznam níže a prohlédněte si kompletní seznam lokalit.


Němečtí manažeři vydělávají královsky. I přes tvrdé zákony, podle nichž mají odměny odpovídat výkonu firmy | odškodnění v emisní kauze - Safe Diesel s.r.o.\nVelké německé firmy často vyplácejí topmanagementu nezasloužené odměny. Bez ohledu na akciový zákon. Průměrný příjem člena představenstva v koncernech, které jsou na burze, v období 2005-2015 stoupl o 58 procent. S napětím se čeká na odloženou valnou hromadu Volkswagenu svolanou na konec dubna. ####\nV roce 2005, kdy německé koncerny poprvé zveřejnily odměny nejvyššího vedení, se více než tři čtvrtiny členů představenstev musely spokojit s průměrnou sumou nepřesahující 2,5 milionu eur. Loňský obrázek je opačný − nižší sumu pobralo jenom 23 procent šéfů.\nPolitický tlak nezapůsobil\nPřitom spolková vláda v roce 2004 krátce před parlamentními volbami přiměla velké společnosti, aby pravidelně zveřejňovaly odměny topmanagementu. O čtyři roky později politici dále přitlačili. V akciovém zákoně se objevilo ustanovení zavazující koncerny k tomu, aby odměny byly "střídmé a průhledné", v přímé závislosti na výsledcích.\nAle praxe byla v mnoha případech zcela jiná. Například společnost Deutsche Telekom zvýšila za posledních deset let šéfovské odměny v průměru o 37 procent a Deutsche Post o 28 procent, ale zisk připadající na jednu akcii výrazně klesl.Největší mezera ale nastala u ocelářského koncernu ThyssenKrupp. Vrcholový management dostal v průměru přidáno 59 procent, kdežto zisk na akcii spadl skoro o tři čtvrtiny.\nS napětím se čeká na Volkswagen\nNejlépe placeným šéfem veřejně obchodované společnosti v Německu v posledních letech byl generální ředitel a předseda představenstva Volkswagenu Martin Winterkorn. Manažer, který loni v září musel kvůli emisnímu skandálu odstoupit, si v roce 2014 vydělal 15,9 milionu eur (včetně příspěvků na jeho penzijní účet). V roce 2011 pobral rekordních 17 milionů eur.\nJak poznamenává list Handelsblatt, je to právě Volkswagen, který nedbal na vládou prosazovanou střídmost v odměňování topmanagementu. Průměrný příjem člena představenstva byl v roce 2005 pod dvěma miliony eur. V roce 2014 si každý ze šéfů v průměru odnesl více než šest milionů eur.\nAkcionáři Volkswagenu i veřejnost nyní netrpělivě čekají na odloženou valnou hromadu VW, jež se bude konat koncem dubna a na které bude zveřejněna zpráva o hospodaření koncernu v loňském roce. Akciový zákon dozorčím radám německých firem, jež jsou na burze, ukládá povinnost krátit "odpovídajícím způsobem" odměny, pokud se finanční situace podniku zhorší.


9 nejlepších (nositelných) trendů podzimu 2018 | Magazín módy pro muže a ženy - Magazin-Moda.cz\nSice jsou stále velká vedra, ale podzim zkrátka přijde tak, jako každý rok. Takže je čas, abychom se na módní trendy podzimu podívaly. Jak vždycky říkám, není třeba je nosit, pokud se vám nelíbí, protože je lepší být stylová než trendy. Ale třeba vás něco z podzimních módních trendů 2018 zaujme a pak není důvod, proč si nějaký ten trendy kousek nepořídit. Tak hurá do toho!\n1/ Kostkované, tvídové nebo rybí kost kabáty v pánském stylu. To je nadčasová klasika, které se nemusíte bát. Tyto kabáty byly vidět na přehlídkách např. Calvin Klein, Balenciaga.\n2/ Vrstvení není žádná novinka, ale tentokrát jdou návrháři až do extrémů. Někteří se rozhodli pro tolik objemných vrstev, že bylo složité najít pod nimi modelku. Ale jiní, jako např. Oscar de la Renta volili sofistikovanější přístup a nechali pouze asymetrické košile vykukovat zpod svetru. Šaty nebo sukně přes kalhoty také nejsou žádnou novinkou a přes ně přehoďte kabát v pánském stylu a je to. Vyzkoušejte třeba i mikinu s kapucí pod sako.\n3/ Patchwork – zkrátka různé vzory a barvy sešité na jednom kousku oblečení. Tento trend byl vidět v kolekcích např. od Isabel Marant, Stella McCartney nebo Missoni.\n4/ Květiny ať už malé nebo velké. To je sympatické. Podzim květinami rozsvítíme. Nejvíce byly květiny vidět na šatech a to i na tmavých šatech. (Oscar de la Renta, Balenciaga, Coach)\n5/ Kůže byla vidět všude. Na šatech, sukních, overalech, bundách i kalhotách. Kožené kabáty měly vycpaná ramena (těch vycpaných ramen se teda klidně vzdám – 80 léta. Pokud se pro ně rozhodnete, kombinujte je s úzkými kalhotami). Nádherné kožené šaty byly od Hermes.\n6/ Plastové a metalické oblečení. Budoucnost je v stříbrné. Hezké sako předváděl Tom Ford. V kombinaci s džínami si to dovedu představit. Nevím nevím. Ale určitě někde v obchodě vyzkouším a uvidíme.\n7/ Dlouhé svislé čáry v kombinaci s minimalistickým oblečením. Vytvoříte dlouhou šálou, rozepnutým kardiganem a vrstvami oblečení ve stejném nebo podobném odstínu. Pro každého, kdo chce vypadat vyšší a vypadat elegantně.\nJo, tak tenhle styl se mi opravdu líbí. Celý outfit v jedné barvě nebo tón v tónu a doplněný dlouhou šálou a pokud si troufnete i kloboukem ve stejné barvě. ÁÁÁCH.\n8/ Umělé kožichy a semišové kabáty. S těmi chlupatými kožichy opatrně, abyste nevypadaly jak krabice. Lepší je pouze kožešinové lemování kombinované se semišem. Nebudete vypadat tak ohromná.\n9/ Zvířecí vzor. Zdálo se mi, že se návrháři vyhýbali klasickému leopardímu tisku a převáděli spíše vzor zebra nebo tygr. Pokud leopardí tisk, tak barevný.\ntipyMust haveženydámská módatrendy podzim/zima 2018trendy podzim 2018fashion podzim 2018


Opilec převrátil čtyřkolku na střechu a zranil čtyři lidi | EuroZprávy.cz\nOpilec převrátil čtyřkolku na střechu a zranil čtyři lidi\n7. srpna 2016, 12:29 — Autor: EuroZprávy.cz / Mfx\nOlomouc - Se dvěma promile v krvi sednul za řidítka čtyřkolky muž z Olomoucka. Na divokou jízdu vzal s sebou další tři lidi. Při nehodě se všichni čtyři zranili.\nParta rozveselených lidí nasedla na čtyřkolku s vystuženým střešním rámem ve Svojanově a vydali se po cyklostezce do Starého Maletína na Olomoucku.\nOpilý řidič ale nezvládl řízení a stroj převrátil na střechu. Policisté mu naměřili 1,94 promile alkoholu v dechu. Stroj byl navíc homologován pro přepravu pouze dvou osob," informovala mluvčí policie Miluše Zajícová.\nPřivolaní záchranáři zjistili, že dva lidé mají těžká poranění hlavy. Po základním ošetření je převezli do olomoucké fakultní nemocnice. "U dalších dvou zraněných se jednalo o odřeniny, zlomeninu klíční kosti a otřes mozku. Tito pacienti byli transportování do šumperské nemocnice," doplnil mluvčí zdravotnické služby Zdeněk Hošák.


Pejsek a Kočička.cz -> Pejsek -> Ostatní\nV této kategorii najdete vše, co se nedalo zařadit do stávajících kategorií.\nBezpečnostní spojka k autopásu šíře 2 cm v černé barvě. Slouží k propojení bezpečnostního pásu zabudovaného v automobilu a obojku, či postroje vašeho pejska. K obojku se připojuje pomocí háku.\nNáhradní bezpečnostní spojka k postroji do auta. Délka je nastavitelná v rozmezí 45-70 cm, šíře je 25 mm. Spojka je navržena pro většinu automobilů. Před objednávkou spojky si vždy předem zkontrolujte, zda je koncovka spojky shodná s typem koncovky ve vašem automobilu.\nDog Activity tréninková vesta hnědá L\nVelmi praktická vesta pro všechny milovníky psů a zejména pro vyznavače psích sportů. Velikost L.\nDog Activity tréninková vesta hnědá M\nVelmi praktická vesta pro všechny milovníky psů a zejména pro vyznavače agility. Na vestě najdete velké množství kapes na pamlsky, hračky a další potřebné věci. Další kapsy jsou uvnitř vesty, včetně kapsy na mobilní telefon a jedna velká je i na zádech. Všechny jsou uzavíratelné pomocí suchého či klasického zipu, a tak nehrozí, že byste něco postrá ,..\nDržák na řídítka pro přepravní box 24454\nPropracovaný držák na řidítka určený speciálně pro přepravní box s kódem 24454 (De Luxe). Tento držák je velice kvalitní a jistě celý box udrží bez problému na řidítkách vašeho kola.\nKroužek s háčkem 12cm\nKroužek s háčkem pro přehledné zavěšení vodítek a obojků. Oceníte zejména pokud máte více psů.\nPetWalk sklopná rampa, hliníková, protiskluzová 38x155 cm\nPlastová sklopná rampa chrání klouby vašeho psa. Je vhodná pro psy, kteří mají problémy s klouby v důsledku stáří, nemoci nebo zranění a nejsou tak již schopni vyskakovat z auta. Lze ji používat také preventivně (zejména u štěňat, která mohou být ohrožena). Jistě oceníte protiskluzový povrch, který se snadno udržuje.\nRozdvojovací řetěz 2x45cm/2mm\nŘetězová rozdvojka pro dva psy.\nSkleněný zásobník na pamlsky - panelák\nSkleněný zásobník "panel" pro prodej drobných pamlsků a žvýkacího sortimentu. Dekorace pamlsků není součástí skleněného zásobníku "panelu".


KINO HYB4: Promítání filmu Sicario s komentářem T. Kristlíka : Kampus Hybernská\nKINO HYB4: Promítání filmu Sicario s komentářem T. Kristlíka\nHybernské pondělní večery jsou ve znamení kina. Již 5.11. vám v rámci těchto promítání představíme film Sicario, který svým komentářem obohatí Tomáš Kristlík.\nTomáš Kristlík je doktorandem ve Středisku Iberoamerických Studií FF UK, ve své dizertační práci se věnuje strategické ekonomické kvalitativní analýze vývoje drogových kartelů v Kolumbii a v Mexiku. Dlouhodobě se věnuje bezpečnostním otázkám v Latinské Americe.\n18:30-18:45 Úvodní slovo k filmu i tématu obchodu s drogami a drogové války obecně\n18:45-20:45 Promítání filmu (121min)\nSicario – Nájemný vrah (2015)\n20:45-21:30 Diskuse k filmu s Tomášem Kristlíkem\nTomáš Kristlík je doktorandem Centra Iberoamerických studií Univerzity Karlovy v Praze. Během studia na Georgetownské univerzitě se zaměřil na strategickou inteligenční analýzu, útočné kontrarozvědky a operace lidské inteligence. Získal rozsáhlé zkušenosti v oblasti kvalitativního výzkumu a strategické analýzy bezpečnostních, vojenských a zpravodajských záležitostí v Evropě, USA a Latinské Americe, se zvláštním důrazem na vývojové modely v rámci nedovoleného obchodování.


Adicanil 10mg, 2.5mg prodej v Česká lékárna online\nJak adicanil působí?\nNáslednou okružní křižovatku opusťte prvním výjezdem do Friedrich-Ebert-Straße, adicanil 10mg, 2.5mg. V těle totiž mají radioaktivní olovo a polonium, nikl, kadmium, arsen, metanol a další látky. Jedná se například o antibiotikum, virostatika, antipyretika, adicanil ceny liberec. Omega 6 zvyšuje účinek chemoterapeutika doxorubicin, cisplatin, carboplatin, idarubicin, mitoxantron, tamoxifen, vincristin, and vinblastin. Jeden konec trubičky ponoř do akvária naplněného vodou s přídavkem fenolftaleinu.Počkej, až do baňky vnikne první kapka vody, lékárna online carbose koupit. Luxusní přírodní mýdlenka ve tvaru obdélníku bude ozdobou vaši koupelny. Podp urn á terapie tezké sepse, dismenol prodej v česku online. Tak si umí každý snadno představit, že výsledek měření bude například záviset i na plnosti močového měchýře. Femtosekundový laser byl použit již u více než 3 miliónů pacientů na vytvoření rohovkových incizí, adicanil na recept cena praha. Jana Danišková, Gymnázium Jana Palacha, Mělník.\nAkční mechanismus adicanil\nNaše stránky jsou zaměřeny na alternativní medicínu, lisinopril 10mg, 2.5mg. Zásaditá zubní pasta se sníženou pěnovostí pro jemné, ale velmi účinné odstranění zubního plaku. Tato místa je možno, na požadavek zákazníka, povrchově upravit ručně, generikum koupit julax praha. Proto svého stomatologa ihned informujte o své graviditě. Cervix uteri představuje zúženou kaudální část dělohyválcovitého tvaru, objednat adicanil praha. Kvůli specifické léčbě se tento zdravotní problém jeví. Dobrý den, prosím o vaše vysvětlení aby jste nemátly případné zájemce o tepelnou izolaci fasády objektu, maxrin generické recepty. Prominentní roli má aktivita enzymu 5α-reduktázy ve- doucí k redukci testosteronu na aktivní. V močovém sedimentu jsou bohatě zastoupeny dlaždicovité epitelie, bakterie, polymorfonukleární leukocyty a oje- Obr. 2.18 Invazivní kandidová infekce, organosol v praze levně. Za ochranu zdraví je zodpovědný stát, který vkládá.\nKde mohu bezpečně koupit generikum adicanil online?\nAbsolventi se uplatní v chemickém a farmaceutickém průmyslu a v různých odvětvích zpracovatelského průmyslu s významným podílem chemického charakteru, Adicanil (lisinopril) 10mg, 2.5mg. Aktivační sekvence je nejzákladnější ze tří primárních sekvencí vašeho. Viktor pomalu objevuje labyrint terminálu - zhuštěný svět plný absurdit, velkorysosti, pilulka adicanil ostrava. Bolesti kloubů se vyskytují u velké skupiny chorob. Title, Bioplynový proces - tři úlohy z acidogeneze, rodový adicanil cena. Opatrnost se doporučuje při léčbě maprotilinem, paroxetinem, reboxetinem pro. Terminátor prochází středem disku a je přímočarý, adicanil tablety lékárna. Také mohou úspěšně zmírnit astmatický záchvat. Olejové barvy Umton 20 ml - Kadmium oranžové tmavé, Kadmium oranžové tmavé 20 ml, levně adicanil receptu. Lagu Terbaru 1 Pavel Francouz A Ji L Gr Show Jana.\nNejbeznejsi nezadouci ucinky s adicanil\nPrevalence mozkových aneurysmat je vysoká, odhaduje se kolem 0,5 1 %, ale, adicanil lisinopril. Dětská mozková obrna je jednou z nejčastějších příčin poruch hybnosti v dětském věku. La foratura obliqua rispetto al sottofondo non è pre- vista, generikum koupit rosazol online. V roce 2015 získala nemocnice z projektu. Rozběhne se řetězová reakce, základ jaderné energetiky, kde objednavat adicanil ostrava. Její podstatnou součástí je membrána s tenzometrickým snímačem. Vzhledem k tomu, že extrakt z kůry Vrby bílé obsahuje salicyláty, je vhodné dodržovat stejná opatření, jako když užíváte běžný aspirin, koupit levně adicanil recepty. Perspektivní a moderní skupinu látek, která se v současné. Výprava na palačinky na Knížecí Pláně, adicanil na předpis brno. Měřením elektrické vodivosti je také možné zjistit kritickou micelární koncentraci tenzidů.\nJe adicanil bezpečný pro mě?\nInstitutum Societatis Iesu, volumen secundum: Examen et Constitutiones, 10mg, 2.5mg adicanil. Bolest při sexu je jedním z nejčastějších problémů, se kterými se ženy potýkají. Přidejte se na Facebook a spojte se s Neo Abreu a dalšími lidmi, které znáte, lékárně adicanil bez recepty. Tuto moderní pohádku mají na svědomí teorie o mechanice nebeských těles Isaaka Newtona a evoluční teorie Charlese Darwina. Ročně dochází k nákaze asi 1 miliónu lidí, vasoplex bez predpisu v lekarni cena. Spodní alu blok zadní nápravy, pravý a levý, 1 pár. Přípravek Nocdurna obsahuje desmopresin, syntetický derivát, lékárna adicanil praha. Emotivní, obrazově výpravná reklama Vaseline na kosmetické přípravky na péči o pleť. Při srdečním selhání v anamnéze a pokud je tachypnoe, ortopnoe, zvýšená náplň krčních žil, otok, vlhké dýchací fenomeny: - uložte pacienta do polosedu, adicanil pilulka praha. Ty mrcho, sporák je studenej a ty si tady squirtuješ.


Zverimex Pajtaš - Barny's™ Triple Blend Extra Silný pro lidské klouby700g\nZde se nacházíte: / Koně\nBarny's™ Triple Blend Extra Silný pro lidské klouby700g\nKód: 16584 Produktové číslo: 621629902348 Stavy produktu: Hodnocení:\nJednotková cena: 1.099,00 Kč/ks\nVaše cena: 1.099,00 Kč\n= Barny's Triple Blend Extra Silný\n=BARNY'S TRIPLE BLEND EXTRA SILNÝ\n=Ještě obsažnější a ještě silnější produkt pro vaše klouby. Dle našeho názoru nejsilnější chondroprotektivní přípravek na klouby všech dob.Pětihvězdičkový produkt pro klouby ve spolupráci s Alavis (přípravky pro klouby a chrupavky koní).\n=Upozornění: Odměrka uvnitř balení!\n=Pořádná dávka kloubní výživy pro vaše klouby!\n=700 g – balení na 5 měsíců\n=DŮVODY PROČ KOUPIT Barny's TRIPLE blend Extra Silný:\n=Poctivá dávka kloubní výživy pro klouby\n=Triple Blend je podle ohlasů zákazníků nejlépe hodnocený přípravek na klouby.\n=Přírodní, bez přidaných látek.\n=V čem je rozdíl mezi TRIPLE Blend a TRIPLE Blend Extra Silný?\n=TRIPLE blend\tTRIPLE blend Extra Silný\n=ještě obsažnější složení\n=Glukosamin sulfát\tGlukosamin sulfát\n=Chondroitin sulfát\tChondroitin sulfát\n= Kolagen typ I\n= Kolagen typ II\n=MSM: často nazývaný jako zázračná ingredience, důležitá výživová látka při stavbě pojivových tkání\n=Glukosamin sulfát: přirozená součást kloubní chrupavky\n=Chondroitin sulfát: přirozená součást kloubní chrupavky\n=Kolagen typ I z ryb v nejvyšší kvalitě zn. Collyss®: pro šlachy a vazy\n=Kolagen typ II z rejnoků v nejvyšší kvalitě zn. Cartidyss®: přirozená součást kloubní chrupavky\n=Užívejte 1 odměrku přípravku Barny´s Triple Blend extra silný denně rozmíchanou ve vodě. Nepřekračujte doporučenou denní dávku.\n=Jednu odměrku rozmíchejte ve sklenici vody a dochuťte citrónovou šťávou. Další možností užívání je rozmíchat jednu odměrku v ochuceném jogurtu.\n=Obsahuje kombinaci chondroprotektivních látek – glukosamin sulfátu a chondroitin sulfátu, látky MSM a kolagenů z bezpečného přírodního zdroje.\n=Látky obsažené v Barny´s Triple Blend extra silný – glukosamin a chondroitin sulfát a kolagen typu II přirozeně tvoří strukturu kloubní chrupavky, kolagen typu I je součástí vaziva a MSM – zdroj organicky vázané síry.\n=Složení: MSM (methylsulfonylmethan), glukosamin sulfát, chondroitin sulfát, jablečný pektin, kolagen II. typu Cartidyss®, kolagen I. typu Collys®.\n=Obsah aktivních látek v denní dávce (1 odměrka – 4,5 g)\n=MSM (methylsulfonylmethan): 1958 mg\n=Glukosamin sulfát: 1566 mg\n=Chondroitin sulfát: 585 mg\n=Kolagen typ II z rejnoků v nejvyšší kvalitě zn. Cartidyss®: 22,5 mg\n=Kolagen typ I z ryb v nejvyšší kvalitě zn. Collyss®: 15 mg\n=Z důvodu zachování kvality přípravku nejsou přidávána žádná barviva ani konzervační látky.\n=Upozornění: Ukládejte mimo dosah dětí. Skladujte v suchu při teplotě do 25°C. Není určeno jako náhrada pestré stravy. Dbejte na různorodou a vyváženou stravu a zdravý životní styl. Není určeno pro děti, těhotné a kojící ženy. Minimální trvanlivost do konce data uvedeného na dóze.\n=Do přípravku Barny´s Triple Blend extra silný je přidáván přírodní jablečný pektin, jehož barva je proměnná z bílé barvy na světle hnědou. Z toho důvodu se může lišit i barva prášku v tomto přípravku. Změnou barvy není nijak dotčena kvalita ani kvantita aktivních látek.\n=Balení: 700 g\n=Výrobce: Biopol GN, s.r.o., divize Pharma United Inc., Canada, člen Kanadské obchodní komory. Korunní 129, 130 00 Praha 3


Zápis z výborové schůze Sdružení rodičů při ZŠ Židlochovice ze dne - PDF\nZápis z výborové schůze Sdružení rodičů při ZŠ Židlochovice ze dne\nDownload "Zápis z výborové schůze Sdružení rodičů při ZŠ Židlochovice ze dne 23.4.2013"\n1 Zápis z výborové schůze Sdružení rodičů při ZŠ Židlochovice ze dne Přítomni: Válková, Kejřová, Marečková, Baťková, Gergelová, Svobodová, Nentvichová, Mašková, Zichová, Mahovská Omluveni:. Světničková, Šotnarová, Doleţalová 1. Schůzi zahájila předsedkyně SR, přivítala přítomné třídní důvěrníky, ředitelku školy i oba zástupce k nahlédnutí byly předloţeny materiály, zpracované paní Světničkovou, a to příspěvky vybrané ve školním roce 2012/2013, čerpání rozpočtu, výdaje SR a vyhodnocení předvánočního bazárku - předsedkyně SR poděkovala všem, kteří se podíleli na organizaci předvánočního bazárku a běhu zdraví - předsedkyně SR seznámila přítomné s poţadavkem paní Světničkové a paní Šotnarové o nahrazení ve funkcích jednatele a pokladníka. Předběţně se přihlásily paní Gergelová, která by byla ochotna vykonávat funkci jednatele a paní Baťková, která by se ujala funkce pokladníka. Obě mají děti na prvním stupni. 3. Dotazy a náměty třídních důvěrníků SR: - se zavedením druhého cizího jazyka do základních škol, byl poloţen dotaz, zda se vyučuje pouze AJ a NJ. Není moţné zavést např. ruštinu? Odpověď školy: třídy se na výuku cizího jazyka půlí. Vyučovat další jazyk je velice obtížené (kapacita tříd, počet vyučujících, organizace rozvrhu). Pokud by byl zaznamenán zvýšený zájem o vyučování jiného jazyka, je možno řešit např. zájmovým kroužkem. - ze strany rodičů byl kladně hodnocen ples páťáků - dotaz, zda pojedou děti na prvním stupni na školu v přírodě? Odpověď školy: škola v přírodě, jako taková, se již neorganizuje. Škola pořádá pětidenní výlety, které jsou organizovány podle náročnosti školního roku a výuky. Jejich pořádání není pravidlem a ze strany vedení školy není nijak omezeno. Pořádání takového výletu je samozřejmě podmíněno dostatečným zájmem ze strany rodičů. Poslední týden v květnu jedou na takový výlet třeťáci. - pořádání zájezdu ţáků devátých tříd do Londýna odpověď školy: ani tyto zájezdy nejsou pravidlem. Pořádání zájezdu je podmíněno ochotou učitele, který se žáky pojede a také žáky, kteří jsou schopni se v zahraničí domluvit. Ubytování je zabezpečeno v rodinách a schopnost komunikace v angličtině je velice důležitá. Zájezd zabezpečuje cestovní kancelář a v jednom autobusu jedou 2 3 školy. Pro žáky, kteří se učí německy, je organizován jednodenní zájezd do Vídně. - dotaz, zda ředitelství školy plánuje v květnu, kdy budou státní svátky, nějaké ředitelské volno odpověď školy: neplánuje - rodiče kladně hodnotí práci školní druţiny. Děti jsou nadšené především z krouţku vaření. 4. Informace ředitelství ZŠ: - byla podána informace o proběhlé rekonstrukci sociálních zařízení v budově Tyršova 611. Tato rekonstrukce byla prováděna za provozu (leden březen). - v letních měsících dojde k rekonstrukci kotelny v budově Tyršova 611. Rekonstrukce bude stát cca 1,5 mil. a financuje ji město. - v budově na Komenského ulici bude provedena rekonstrukce stávajících šaten a úprava bytu na třídu. Zapsala Eva Válková, předsedkyně SR\n2 Příloha : Informace o stavu pokladny a výběru příspěvků zpracovala Dana Světničková, jednatelka SR při ZŠ Ţidlochovice - Sdruţení rodičů při ZŠ Ţidlochovice Příspěvky vybrané šk. roku 2012/2013 PŘEDBĚŢNÁ TABULKA ke dni Třída Příspěvek - SR (300,-/150,-) 400rodina Dobrovolný dar nespecifikováno Vybráno celkem 1.A - Kč - Kč - Kč Kč 1.B - Kč - Kč - Kč Kč 2.A - Kč - Kč - Kč Kč 2.B - Kč - Kč - Kč Kč 3.A - Kč - Kč - Kč Kč 3.B - Kč - Kč - Kč Kč 4. - Kč - Kč - Kč Kč 5. - Kč - Kč - Kč Kč 6.A - Kč - Kč - Kč Kč 6.B - Kč - Kč - Kč Kč 6.C - Kč - Kč - Kč Kč 6.D - Kč - Kč - Kč Kč 7.A - Kč - Kč - Kč Kč 7.B - Kč - Kč - Kč Kč 7.C - Kč - Kč - Kč Kč 7.D - Kč - Kč - Kč Kč 7.E - Kč - Kč - Kč Kč 8.A - Kč - Kč - Kč - Kč NEDODÁNO 8.B - Kč - Kč - Kč Kč 8.C - Kč - Kč - Kč Kč 8.D - Kč - Kč - Kč Kč 9.A - Kč - Kč - Kč Kč 9.B - Kč - Kč - Kč Kč 9.C - Kč - Kč - Kč Kč - Kč - Kč - Kč VYBRÁNO CELKEM - Kč - Kč - Kč Kč\n3 Schválený rozpočet SR na školní rok 2012/2013 SKUTEČNOST KE DNI Příjmy: počáteční zůstatek 90999,08 příspěvky od rodičů (předběţný odhad) vybráno Kč - chybí dovybrat asi 5 tisíc, zpracuji seznamy a u ţáků, kteří nezaplatili, poţádám celkem ,1 třídní učitelé o dovybrání hospodářka školy p. Mlčáková předala SR , ,- si nechala na proplácení 40000,- darovací smlouva na skříně Výdaje: příspěvek školní druţině na činnost krouţků 2000 školní druţina čerpá prostřednictvím pokladny p. Mlčáková materiál do keramické dílny 4000 Vyřízeno p. Válkovou odměny za prospěch ţáků a mimořádné odměny ţákům na konci školního roku cestovné a exkurze průběţně čerpají učitelé prostřednictvím p.mlčákové.- schvaluje ředitelství odměny - škola v přírodě, lyţ.kurzu, zápis 4000 průběţně čerpají učitelé prostřednictvím p.mlčákové.- schvaluje ředitelství zájmové krouţky - materiál 4000 průběţně čerpají učitelé prostřednictvím p.mlčákové.- schvaluje ředitelství školní atletický oddíl 7000 vyřídí Mgr.Přichystal do konce školního roku výchovné a vzdělávací pořady pro ţáky průběţně čerpají učitelé prostřednictvím p.mlčákové.- schvaluje ředitelství vybavení ZŠ ( sport.a učební pomůcky aj. dle potřeb ředitelství ZŠ) průběţně čerpá ředitelství školy - podrobnosti sdělí p. ředitelka jednorázové hygienické pomůcky průběţně čerpá ředitelství školy - podrobnosti sdělí p. ředitelka 4x míče na vybíjenou a 2x stopky I.stupeň 3000 zakoupeny 4 míče a 4 stopky na I.i II.st. 3261,- Kč sportovní dresy na reprezentaci školy II.stupeň 3 sady zakoupeno 6 sadů dresů pro I. a II.st. 6710,- potištěno 5503,- Kč poplatek za doménu 500 průběţně placeno z účtu bankovní poplatky 1800 akce a činnost SR, rezerva na nečekané výdaje 5699,1 odčerpáno 2213,- na dresy a 206,- Kč občerstvení bazárek celkem ,1\n4 Informace o čerpání rozpočtu SR ke dni Příjmy: 1. Příjmy školní bazárek 38068,-, učitelé 2600,-kavárnička 2081,- Celkem vybráno na akci Školní bazárek ,- 2. Příjmy příspěvky od rodičů - k dnešnímu dni vybráno ,- Předpokládané příjmy zařazené do rozpočtu ,- K dnešnímu dni vybráno ,- Kč DĚKUJEME VŠEM RODIČŮM ZA PŘÍSPĚVKY - DÍKY NÍM MÁME REZERVU V ROZPOČTU ,- Kč - Výdaje Jednotlivé schválené výdaje - viz horní tabulka - schvaluje a řídí ředitelka školy paní Ing. Králová a pokladnu vede paní Mlčáková Martina přímo na sekretariátu školy. Darovací smlouva ,- na obnovu skříní ve školách předáno v hotovosti ředitelství školy (výtěţek bazárku) Naše výdaje SR : dresy pro I. a II. St. 6 sad po 12 ks 6710,- potisk triček nápisem ZŠ Ţidlochovice a čísly ,- občerstvení bazárek 206,- míče na vybíjenou a stopky 3261,- Kč. CELKEM 15680,- z rezervované částky ,10 zbylá rezerva na nečekané výdaje k dnešním dni 3019,10 Kč Stav účtu Sdruţení SR ke dni ,- Kč\nZápis z plenárního zasedání SR dne 7.10.2013\nZápis z plenárního zasedání SR dne 7.10.2013 Dne 7.10.2013 se uskutečnila v tělocvičně školy první schůzka rodičů ve školním roce 2013/2014. Schůzi vedla p- Eva Válková, která jménem výboru přivítala přítomné


Olomoucký soud poslal na pět let do vězení šmejda, který napálil stovky seniorů | Olomoucko | Z kraje | Olomoucká Drbna - zprávy z Olomouce a Olomouckého kraje\nOlomoucký soud poslal na pět let do vězení šmejda, který napálil stovky seniorů\nčtvrtek, 3. října 2019, 17:00\nOlomoucký vrchní soud snížil dnes z šesti na pět let trest osmadvacetiletému Janu Morárovi za rozsáhlý podvod na důvěřivých seniorech. V roli obchodního zástupce jim prostřednictvím najatých brigádníků v Olomouckém a Moravskoslezském kraji nabízel krém na křečové žíly za jednu korunu. Po seniorech však posléze požadoval na základě nevědomky uzavřené smlouvy zaplacení 4650 korun jako aktivační poplatek. Podle rozsudku takto povedl nebo se o to pokusil 1300 lidí. Část poškozených poplatek zaplatila.\nMorár vystupoval v roce 2011 jako zástupce firmy Streemsun, která podle obžaloby patřila k takzvaným šmejdům, tedy společnostem, které se zaměřují na podvádění seniorů. Morár podle rozsudku najmul a vyškolil brigádníky, kteří důchodce oslovovali u lékáren, nemocnic či na náměstích. Krém za údajnou katalogovou cenu 230 korun jim nabízeli za jednu korunu. Podmínkou však bylo podepsání dokumentu, o kterém tvrdili, že jde jen o předávací protokol. Ve skutečnosti šlo o souhlas se členstvím v drogerijním klubu a zaplacením aktivačního poplatku 4650 korun.\nPodle rozsudku bylo účelem jejich jednání vymáhání poplatku za aktivační kód. Lidi, kteří si krém zakoupili, firma po 30 dnech vyzvala k zaplacení dluhu s termínem do sedmi dnů s upozorněním na vymáhání pohledávky soudní cestou.\nPoškozeno bylo podle soudu 1294 lidí, z toho 104 poškozených na výzvu firmy reagovalo a poplatek zaplatilo; dva z nich i smluvní pokutu. Na účet obchodní společnosti takto přišla částka 490 tisíc korun. Případ byl poté hojně medializován a o celou věc se začali zajímat policisté. Na vymáhání celkové částky ve výši šesti milionů korun tak už podle soudu nedošlo. Za podvod byl stíhán také jednatel firmy, před dvěma lety ale zemřel, a jeho stíhání tak bylo zastaveno.\nŠtítky ČR, soud, podvod, Olomouc