<< předchozí 1 … 41 42 43 44 45 46 47 … 94 … 140 … 186 následující >>\nZnáte ty budoucí herecké mega hvězdy, které kdysi braly role u podřadných režisérů, aby se proklestily na vrchol. Takovou obtížnou cestu zvolil Nicolas Cage, který v roce vzniku filmu zdaleka neplatil za hvězdného herce. Tenhle film mu vůbec nic nepřinesl. Pilot vrtulníku, kterého ztvárnil, je v tomto případě role poměrně plochá, která se neopírá o kvalitně vystavěný scénář. Ten je sepsán dost bídně z hlediska akčnosti a postupně zabředl do schematických kolejí, ze kterých nevyjíždí ani velmi schopná herecká sestava, kterou bezvýznamný režisér David Green nijak nepodporuje. Z filmu se mohla udělat mimořádně atraktivní akční podívaná, ale nic takového nečekejte. Nick Cage se bez zájmu plazí z jedné nezáživné scény do druhé nezáživné scény, když se zadaří, plazí se po lepé Sean Young. Tommy Lee Jones měl už také lepší herecké období. Alespoň nepůsobil tolik nesympaticky. Zápletka není úplně nezajímavá, dokonce je i neotřelá, ale ještě ji optimálně zpracovat. Režisér se s něčím takovým ani neobtěžuje. Akci se film vyhýbá úplně. Ta je ve filmu jen velmi řídce rozložena. Ničím výrazným na sebe neupozorní. V konečné fázi je akční složka téměř neznatelná. V lepších chvílích film nabídne nějaký pěkný záběr na letící vrtulník v zapadajícím slunci nad pouští, v horších chvílích film pekelně nudí. Drama se dá vnímat jako pocta vrtulníkům AH-64 Apache, ale s tím ostatním už je to bída. Zamrzí, že tak zdatnému hereckému obsazení nebyla poskytnuta živná půda v podobě stejně zdatného scénáře a především zdatného režiséra, který pokurvil, co se dalo. Výsledkem je slabý, schematický snímek, který absolutně v ničem diváka nepřekvapí, ani ničím nestrhne. Pár hodin po skončení filmu si z něj nelze vybavit vůbec nic. 20%\nProtože původní film byla zapičená, dnes už notně zatuchlá slátanina, nemůže jeho remake přesáhnout běžný hororový standard. Film se drží v převážné míře původní předlohy, inovace spočívají hlavně v aplikaci moderních technologií a film táhne jeho herecké obsazení. Jen ze Sama Rockwella, největší hvězdy filmu, jsem necítil žádné zanícení. Pokud byl svojí účastí na filmu znechucen, otráven, neměl roli přijímat. Oskar z toho nekoukal, mohl se připravit na roli v nějakém zapadlém, minoritním filmu, určeném do limitované distribuce. Takže, až na Rockwella, jsem byl s obsazením spokojený. Sexice Saxon Sharbino je novým objevem. Malá Maddie nebyla tak vzdálená té původní. Ksichtíkem si byly podobné, tmavá barvu vlasů ubírala na démonické uhrančivosti, kterou původní představitelka vládla. Ale chápu, ono taky brát roli po původní mrtvé herečce, není žádný rajc. Takže změna barvy vlasů byla na místě. Strašení ve filmu nemá požadovanou intenzitu. Původní film neměl žádnou intenzitu, hnusná břečka sto let za hororovými opicemi. Proto si myslím, že současný film neměl přebírat zastaralou formuli originálu. Nepříliš ostřílený režisér Gil Kenan toho nemá příliš natočeno a už tento jeho třetí režijní počin vykazuje vesměs známky rutiny a sterility. Kurva, to je takový problém do toho pořádně říznout, zahustit těch devadesát minut, co film trvá, takovým strašením, až se divákovi srolují trenky a divačkám praskne podprda?! Asi je. A nemyslím si, že je na vině rating přístupnosti PG-13, který v podstatě i tak každý horor devalvuje. Já nevím, kterou piču z vedení napadne dát hororu mamrdí přístupnost. Děcka ať si lezou na svoje filmy, na ty svoje stupid Mimoně, a já nevím, jaký ještě buzeranty, ale ať nechají horor hororem. Absence hardcore scén je fakt na hovno. Mě nezajímá, že nebyly přítomny ani v původním filmu. Tohle je nová verze, děcka můžou jít spát. Namátkou je zde taková pěkná scéna s vrtačkou. Režisér ji okleštil až na korek a výsledkem je pičovní scéna. Nová verze do jisté míry pracuje i s humorem. Vyskytuje se zde pár scén, včetně dvou závěrečných, které z filmu snímají serioznost. I postava mediálního vymítače duchů doznala podstatných změn. Z děsivého staříka v kloboučku je sympaticky maník v hučce s tváří Jareda Harrise. Sice bych se bez něj obešel, nijak filmu neprospěl, ale zásadní problém s ním nevyvstal. V nové verzi vzalo za své staré indiánské pohřebiště, na kterém stál postižený dům. Nově je to hřbitov s desítkami digitálních mrtvých, kteří vypadají nenápaditě a jeden jako druhý. Měli vypadat patřičně děsivě, ale byli spíše jen děsivě nepovedení. Je zde i solidní porce strašidelných scén, které sice zaostávají za skutečnou formou vyvolání strachu, ale nějaká ta úzkost se na nich dala s úspěchem vyloudit, zvláště jste-li senzitivní divák. Film má spád, nenudil jsem se. Jde však o standardní strašidelnou podívanou. Režiséra ani v nejmenším nenapadlo film obohatit nějakým prvkem navíc, přidat něco vynalézavého, neotřelého. Většinou napodobuje nebo variuje původní scény. Proto se u filmu nelze posrat strachem. Budete-li mít pod prdelí mazlavo, to vám nejspíše Poltergeist dal v nestřeženém okamžiku pod prdel hořčici s kečupem, abyste se společně zasmáli, když už z toho strašení je unavený a nemá právě vrcholnou formu. 60%\nPříručka Jak spolehlivě dostát újmy v kanadském přírodním parku. Musíte se do něj vydat ve dvojici, nejlépe milostné, v žádném případě si s sebou nesmíte brát mapu, protože už na střední jste zde dělali průvodce, tudíž zabloudit je něco nemyslitelného, a jezero, ke kterému jste se vydali, je pořád na svém místě, zkazky a doporučení místního rangera zásadně musíte brát na lehkou váhu, musíte počítat i s tím, že v nestřeženém okamžiku vám váš přítel v dobrém rozmaru přendá mobil z batohu do odstaveného auta s tím, že přístroj nebude mít v divočině signál, k lepšímu pocitu bezpečí je třeba vyhýbat se lidem, zvláště zálesáci s irským přízvukem nebudí mnoho důvěry a samozřejmě nedostatek jídla, pití a hygienických potřeb je tou nezbytnou složkou, abyste prožili míle od domova to pravé dobrodružství s medvídkem (mývalem). A pak už jen musíte doufat a mít štěstí, že zabloudíte. Zajímalo by mě, co bylo tak pozoruhodného na skutečném příběhu Jenn a Alexe, že musel být zfilmován. V režijním podání debutujícího Adama McDonalda se jedná o chaotické pospojování obrázků v podprůměrně vybaveném batohu, po jehož rozbalení na vás vyskočí nebetyčně blbé scény a chování hlavních dvou účastníků trampu, tedy tripu, bude připomínat dva mladé lidi, kterým se v lese do jejich mozečků pustila mozkomorka. Scény jejich divení se nad něčím, co si sami způsobili svým kreténstvím, zde neberou konce. Kupříkladu scéna, ve které jim v noci cosi dopadá na stan. Do hajzlu zelenýho, vylezu ze stanu ven a přesvědčím se, co mně "bubnuje" na plátno, ne?! To naše dvojice neudělá a spokojí se s prostým vysvětlením, že se patrně jedná o padající žaludy. Žalud byl akorát Jeff Roop (současně producent filmu), který se u každé dramatické scény tvářil nablble. Slečny s jeho "iglesiovskou" vizáží budou spokojené, na jeho "herecký" výkon se rovněž nedá zapomenout. Jeho partnerku Missy Peregrym jsem asi osm let neviděl v žádném filmu. Od posledně, byl to zapomenutelný thriller "Wide Awake", vypadá pořád stejně. Sympatická ani tak moc není. Nejlepší herečkou tak zůstává příroda, která je příkladně nasnímána, někdy až netradičně paranormálně. Pořádný hudební doprovod nahrazují zvuky lesa, šumící les, praskající větve i kosti v noze, zurčící potok, poryvy větru, divoká zvěř. Významným zástupcem kanadské fauny je v tomto filmu medvěd (kodiak, grizzly??), který nádherně půl hodinu před koncem rozsápe Alexe. Maskéři jeho tělo skvěle zdevastovali, i další zranění ve filmu působí realisticky, což je jedna z nemnoha kladných referencí filmu. Závěrečnou půlhodinu bych pojmenoval jako Žena versus Divočina. Ale těch záporů je hodně. Třeba nechápu, proč je ve filmu scéna se záhadným zálesákem, kterého ztvárnil Eric Balfour, když jeho účast na vývoj story neměla žádný vliv(!). Film to jen zdrželo, protože žádná (extra) pointa z toho nevzešla. A to si tedy příběh nedělal hlavu s tempem, které je místy hodně zabrzděné. Vrchol filmu přijde se smrtí jedné z dvojice. Pak ještě následuje non-dialog, neboli celkem obyčejně zrežírovaný dojezd a je to. I když film údajně vychází ze skutečných událostí, je poměrně nefér v závěrečných titulcích oznámit, že postavy jsou smyšlené. Celé to pak působí zmatek a ubírá na věrohodnosti příběhu. Adam MacDonald natočil nevyzrálý až amatérský debut, který nechtěně budí smích ve vážně míněných scénách, vše poslepoval nadmíru chaoticky, na realistický rozměr příliš nedbal, film se vleče, nemá spád, první dvě třetiny nejsou výrazně dramatické. Pár se choval neustále idiotsky a i situace, do kterých se vlastní vinou dostával, byly rovněž tak schválně hloupě nastaveny, že by byl div, kdyby se z divočiny vrátili oba živí a zdraví. Pevně doufám, že režiséra roztrhala divá zvěř. Už by neměl režírovat vůbec nic. 40%\nNadčasový film. Bavila mě technická stránka filmu, která byla na rok vzniku mimořádně podařená. Nechápu, že filmu se nedostalo oskarového ocenění za velkolepou technickou stránku. Děj mně spolehlivě neubíhal. Rozvleklý film. Steven Spielberg měl období, kdy v Richardu Dreyfussovi spatřoval hvězdu první velikosti. Rád bych se ho zeptal, jestli by ho obsadil znovu i dnes. Ten maník mně úplně kazil dojem z filmu. Říká se "je hezký jako herec", Dreyffusovi by nepomohl ani Měšťák s Pomahačem, a to má Pomahače na dohození kamenem, neboť působí v Bostonu. Ten nevzhledný rypouš sloní ve své době ještě ke všemu vykazoval známky zpychnutí. To znamená, že sláva mu stoupla do hlavy a s nikým se nebavil. Pak samozřejmě už nedostal jedinou slavnou roli. Aha, to kvůli němu nemusím Čelisti. Obsazení této scifárny je kalamitní. Film má nadčasové technické parametry. Spousta technických fines, na které se v té době žádný z režisérů neodvážil ani pomyslet, natož je realizovat. Spielberg vždy přišel s něčím efektním a přelomovým. Stvořil v podstatě film, který nemá obdoby. Dodnes snesou přísné měřítko i speciální efekty, které jsou v něm nemalé míře absolutně nerušivě zakomponovány. Nadčasový je i proslulý hudební motiv z dílny hudebního mistra. Johna Williamse. Nad filmem se ale už tolik rozplývat nedokážu. Zajímavé scény nevydržely po celou délku filmu. A ten není zrovna krátký. Technické licitaci filmu nemám co vytknout. Dějově jsem nebyl stržen. Od Spielberga mám mnohem raději jeho komplexně natočené filmy, kterých nemá ve své filmografii zrovna málo. U tohoto snímku neocením slabší herecké obsazení, nudné až rozvleklé úseky a někdy až příliš ponurou atmosféru, aniž by to plnilo nějaký zvláštní účel v rámci komunikace s divákem. Asi jsem mimozemšťan. Tenhle film se mnou ani nehnul. Ale spíše budu jen mimo. 60%\nNostalgie je děvka, co už znásilnila kdekoho. Výsledkem pak byla vyšší hodnocení u filmů slabších kvalit. Ale mě si ta malá, proradná děvka nepodá. Nelze však hodnotit bez vzpomínek na bezstarostný dětský věk, kdy se od rána v sobotu čekalo na tento film, který měl běžet večer na programu bez loga v rohu obrazovky, na kterém v podstatě přes den nic kloudného neběželo. Večer to nebylo o nic lepší, ale toho léta páně nevím kolikátého, se prý zadařilo. Dávali Šimona a Matouše. Takhle nějak mně to vylíčil můj starší brácha, který mně coby blbému dítěti mnohem později barvitě popsal i děj, ale nesdělil mně tehdy jeden zásadní poznatek. A sice, že se nejedná o Buda Spencera s Terencem Hillem, ale o jejich dvojníky. Film jsem si tehdy pustil na videu. V očekávání maximálně bombastického zážitku jsem byl lehce zmaten vizáží obou protagonistů. Těm (originálům), které jsem doposud znal, tak úplně z oka nevypadli. Jsou to oni, nejsou to oni. Během filmu jsem pořád přemítal nad tím, že se mně u té dvojky něco nezdá. Tehdejší pocit z filmu už si nevybavím, ale jelikož jsem film viděl čerstvě, je hodnocení bez problému. Šimon s Matoušem byli (relativně) vtipní, herecky sympatičtí, příběh byl mimořádně jednoduchoučký, opatřený originálním až specificky groteskním humorem, který se ale hodí právě do těch dětských let. Akčnost, dá-li se tak naivní dění, respektive zrychlené pobíhání postav, co filmem probleskuje, nazvat, se dnes smrsklo na ryze trapný vývar ze špaget, na kterých sýr s omáčkou dávno vyčpěl a celé to přestalo chutnat. Bohužel, tenhle film je zde hodnocen nostalgickým způsobem. Valných kvalit nedosahuje. Obraz je úděsný, je znát, že technicky je film těžce v piči. O nic lepší to není ani po scenáristické a režijní stránce. V naprosté krizi, kdy vám ukradnou dvdéčka i externí disk s vašimi oblíbenými filmy a vy zjistíte, že zloděj neměl zájem jen o Šimona s Matoušem z pošetky za 50 Kč, se to vidět dá. Jinak ne! 40%\nCountry estráda (TV pořad) (2001)\nMístopřísežně mohu prohlásit, že jsem na tom nic vtipného, ani nijak zábavného neshledal. Mládek je nejhorší bavič všech dob, tím se také nic nemění. Zbývá najít to proklamované country, potažmo tramp styl. Ať už Mládkova anti-hudební produkce připomínala všechno, tak jen ty country ozvěny tam nějak ne a ne najít. A to jsem sjel Mississippi i Niagaru s Čedokem. Proč se tedy na sklonku kariéry podbízel pořadem, který stavěl na tomhle žánru?! Obklopen svými věrnými měl nesčetně pokusů mě uvést ve smích, ale dělat ze sebe kreténa, šaška, vola, blba, který se cítí na to, že má rozumu přeci jen víc, než ta stupidní sebranka kolem, to už chce pořádnou dávku sebevědomí. V tištěné podobě to zřejmě autorovi, dramaturgovi a režisérovi připadalo vtipné. Nikomu už nepřišlo divné, že se smějí jen zaplacení diváci v sále, že se šlo točit do typicky hnusných, nenápaditých kulis, které už vypadaly blbě tehdy, natož dnes. Když necháte Mládka zpívat, jeho texty vám přijdou neškodné, i když jsou úplně nejhorší v dějinách hudby. Když necháte Mládka vyprávět vtipy, nerozesměje vás pointa toho vtipu, ale způsob podání, který je nejhorší v dějinách vyprávění vtipů. Když necháte Mládka tvořit pořad s jeho ubohým humorem založeným na produkci triviální stupidity, budete mít pocit, že humor umřel. Najednou si budete připadat staří, i když vám ho předvádí umělec se jménem Mládek. Můžete ho vypnout, přepnout jinam, ale počítejte s tím, že když mu jedna televize dá zaslouženého padáka a vykopne ho ze dveří pro dramatický pokles sledovanosti, on se výhledově vrátí komínem s humorem blbým jako je celá tahle nanicovatá estráda. Poroučím se, pane inženýre. 0%\nSchody do nebe (hudební videoklip) (1965)\nPozor, schod(y)! Šedesátá léta přála (naivní) romantice? Určitě víc než (hudební) současnost. Notoricky známý song z šedesátých let si hned každý nespojí se jménem jeho interpreta Karla Kopeckého. Romanticky zabarvená píseň se dočkala poněkud nečekaně neadekvátně posazeného klipu, ve kterém schody představují nebezpečí pádu a zpěvák, který na nich zpívá, nesklízí ovace kolemjdoucích. Paní Lída Roubíková ho majzne několikrát pometlem a zažene ho, další "schodaři" pro jeho zpívání také nemají to nejmenší pochopení, stěhovák ho nevydrží a jebne ho ze schodů. Femme fatale ho pak v závěru připraví o život. Závěr v nebi už groteskní dojem narušuje. Písnička má svoji bohatou historii, groteskní podání k ní tak úplně nepasuje, navíc v klipu nechybí ani legrační doprovodné zvuky po kopancích, dloubancích a štouchancích, jak je známe z grotesek a němých filmů. Jak je tahle píseň známá, není tolik ohraná. Určitě ji slýchávám dost vzácně. Možná je to také tím, že se nezúčastňuji žádných oldies párty. Kdyby ano, tenhle song by si zde našel svoje tři minuty, co trvá. Jsem ale jiná generace. Tohle je fakt hodně retro. 60%\nNick Cave and the Bad Seeds feat. Kylie Minogue: Where the Wild Roses Grow (hudební videoklip) (1995)\nRok 1995 byl z hudebního hlediska pěkně na hovno. Rozmach dancefloor a techno vlny narušila tahle depresivní balada démonického maníka a odkvétající krásky. Hudebně se Kylie Minogue a Nick Cave k sobě vůbec nehodili. Přesto oba dali vzniknout téhle zbytečnosti, která jen podtrhla hudební jalovost poloviny devadesátých let. Co naplat, že Cave topil Kylie tak sugestivně, když tahle písnička nebyla ani k poslechu, ani k tanci. MTV rozdýchávala svůj masivní nárůst sledovanosti, nebylo možné se téhle písni v jejím vysílání vyhnout. Cave topil Minogue na obrazovce v průměru dvacetkrát denně, až se mně ten song totál zhnusil. Ke všemu ten klip nevypadal vůbec dobře. Hnusně rozplizlá kamera dělala Cavea ještě démoničtějšího než je a Kylie starší než byla. Text byl pro angličtináře to pravé. Po všech těch běžně zpívaných anglických frázích se konečně objevil text, který se v něčem odlišoval. Ani to mě však nepřiměje udělit písničce, byť jen jedinou hvězdičku. Předně si v současnosti písničku nikdy nepustím, Nick Cave a Kylie Minogue, interpreti, které jsem nikdy nemusel, klip technicky nekvalitní s přehnaně skličujícím efektem i dopadem. Písně by měly být radostné, působit posluchači radost, ne ho svým pojetím zdeptat, až si je schopen podřezat žíly. Tenhle song mě nikdy nebavil. Ničím nezaujal. 0%\nJeště před pád dny si profesor Will Caster užíval spokojeného života se svojí sympatickou manželkou, teď je z něj umělá inteligence, která v kyber prostoru i mimo něj dělá bordel. Jeho manželka vybudovala v nevadské poušti po odchodu manžela z tohoto světa nanotechnologické centrum, ve kterém bude jeho vědomí působit a nikoho neohrožovat ani nepohoršovat. Jeho vědomí se však začne nepředpokládaně vyvíjet negativním směrem a kyber prostor už mu po čase nebude připadat dost vyhovující. Jakmile se Johnny Depp objeví v nějaké scifárně, je mu přisouzena negativní role. Tady to není přímo bídák, který chce triviálně a jednorozměrně ovládnout svět, ale je to v podstatě sympaťák, který chce změnit svět a udělat ho lepším, i když jde na to kontroverzním stylem. Divák jde na tenhle film s vědomím, že v něm hraje prim jeho miláček Depp, ale v živé formě si ho je možné užít sotva polovinu filmu, z větší části na diváka promlouvá jen z monitoru jako holograf. Je tedy nutné se spokojit s hereckým týmem kolem něj, který přece jen dostal více prostoru. Nutno dodat, že Rebecca Hall, Paul Bettany, Kate Mara, Morgan Freeman a Cillian Murphy hrají, i přes menší hereckou hvězdnost, poměrně snaživě. Příznivci zběsilých akčních spektáklů si budou muset dát pohov. Jedná se o komorně pojatý příběh, ve kterém je jen minimum prostoru pro akční složku. Přesto není komfort diváka nijak extra narušen. Scénář je neotřelý, mnohé sekvence mají svoji originální působivost, je zachována i dobrá srozumitelnost story i pro ty, kteří logaritmy a matematické vzorce neoblibují. Dominantou filmu je určitě jeho vizuál, který je dostatečně zajímavý. Debut zkušeného kameramana Wally Pfistera si vzal pod svá produkční křídla Christopher Nolan, který dbal na to, aby film byl koncepčně zajímavý, případně měl nějakou nosnou myšlenku. Myšlenkových pochodů je ve filmu méně než Deppa a spol., i kompaktnost story je sporná, snímek je i místy emocionálně plochý, ale pokud chcete vidět neotřele natočený traktát na téma lidstvo vs. nebezpečně nevyzpytatelná umělá inteligence, máte kvalitní (scifi) možnost. 80%\nZavládla panika ve vzduchu i na zemi. Celý svět postihl nevysvětlitelný jev. Zásahem vyšší moci zmizely tisíce lidí, po kterých zůstaly jen jejich svršky a osobní věci. U toho nesmí chybět Nicolas Cage, v jehož letadle, které pilotuje, to všechno začalo a zdržíme se v něm zdaleka nejvíc. Na zemi nás bude pro změnu provázet jeho filmová dcera Cassi Thomson, která se rovněž ocitne v ohrožení života, ale v podstatně menším, než Cage a spol. v ocelovém ptáku. Jeho Ray Steele je zase darda vedle. Asi takhle, není to přímo katastrofální role, ale pro oscarového herce je nedostačující. Pointa, kam se vlastně pohřešovaní dostali, znevažuje celý film, který pohromadě drží také jen silou nějaké vyšší vůle. Není se co divit, když se režie ujal Vic Armstrong, někdejší kaskadér, který natočil svůj jediný film pro kina s Lundgrenem před více jak dvaceti lety. Scénář má seriálové proporce. Jako epizoda či pilot k nějakému scifi seriálu, by asi pokryl nároky televizního diváka zcela spolehlivě, ale, kurva, s Cagem to už chtělo fakt přitlačit. A to i nejen na kvalitě scénáře, ale i na rozpočtu, který nedovoloval žádnou rozmáchlou apokalypsu světových rozměrů. Zažijeme ji jen velmi liknavě v New Yorku, o jiných, nekonkrétních místech na zemi padne jen letmá zmínka. Nejvíc se zdržíme v interiéru letadla, který svou věrností odpovídá možnostem utaženého rozpočtu filmu. Maketa letadla zvenčí v některých sekvencích vypadá uspokojivě, někdy je zase až moc okatě digitální. Průměrně po trikové stránce dopadla kolize letadla, nejhůře finální sekvence, když šlo letadlo na nouzové přistání. Při té zaostalé animaci se nešlo nesmát. Newyorská apokalypsa probíhala dost komorně, mezi hrstkou havarovaných aut zoufale pobíhala sličná Cassi Thomson, které zmizel náhle její mladší bráška. Film měl pomalý, ukecaný rozjezd, celkem dobrou prostřední část, závěr negradoval a naštěstí nebyl úplně pozitivně zakončen. Cage a spol. byl sympatickou oporou, jenž se ve změti nábožensky orientovaných plků prodíral se ctí. Film je béčkově laděn a ve své kategorii sice bude působit neprůbojně, bez extra scén, ale ponechat jej napospas, není nutné. Nicolas Cage ještě nějaký herecký grif a renomé stále má, i když dělá s podprůměrným režisérem. Literární předloha, podle níž film vznikl, ušla mému zájmu. 50%\nBaterka udělá v nočním lese blik, blik a celá parta kamarádů ztropí pěkný povyk. A když píšu, že celá, tak to není tak docela pravda, protože pes, kterého do toho lesa nesmyslně přibrali, zachoval psí čumák. Ostatní vřeštěli, pištěli, jančili a běhali sem a tam po lese, až se z legendy obestřené kolem prokletého covingtonského lesa stala (téměř) fraška. Parta kamarádů podnikla noční výpravu do lesa s POV kamerou, která si žije svým životem a neustále během filmu střídá svoji obsluhu, když by s ní natáčel i ten zmíněný pes, nepřišlo by to nikomu divné. To, co je zpočátku jen žert s cílem pobavit se při noční hře na schovávanou zvané "Noční světlo", se po pár minutách mění na něco méně žertovného, kdy v lese přebývá temná síla, která jde partě po krku. Přijde první smrťák, ale film to moc nenakopne, naopak se celý ponoří do nepříliš srozumitelného chaosu s chatrným scénářem a s málo údernou režií, která tápe, jak film dostatečně uchopit, aby fungoval. A on moc nefunguje, jak by chtěl, ale snaží se. Technickou úroveň pořízeného obrazu asi nemá cenu kritizovat. Je až moc na amatérský záznam kvalitní, k tomu připočtu dokonalé osvětlení temného lesa a nezničitelnost kamery, která i po několika zřetelných otřesech a pádech na zem, zůstává stále dokonale funkční. Není příliš jasné, co partu celou dobu pronásleduje a ohrožuje na životě. Duch chlapce, který zde kdysi spáchal sebevraždu, nebo snad nějaký démon či jiná entita? Uspokojivé vysvětlení film nepodal nebo ho zkrátka ani podat nemohl, když měl tak blbě nedořešený scénář. K herecké partičce sestavené z neznámých mladých lidí si hned tak vztah nelze vytvořit. Jel jsem na neutrál, slečny byly pohledné, maníci snesitelní. Film nemá příliš patrný střih. Samozřejmě, že film se bez něj neobešel, ale mnohdy se jelo na dlouhé, nepřerušované záběry, kdy to mělo vypadat jako amatérský záběr s absencí profesionálního střihu. Bylo zajímavé v těchto sekvencích na jeden nepřerušovaný záběr pozorovat, jestli se třeba mrtvola pohne, když rozrušený člen party cosi pronášel do kamery, výjimkou nebyl ani hrozivý stín postupně blížící se jakési postavy a řada dalších (strašidelných) detailů, což bylo to zajímavější, co film nabídl. Mrtvola se sice skutečně pohnula, ale nedá se to přímo uznat za odbytou realizaci, neboť oběť de facto nebyla tak úplně mrtvá, jak se divák později přesvědčil. A to je právě slabina filmu, kdy vlivem zmateného scénáře, nebylo jasné, zda se jedná o úmysl nebo zkrátka jen hloupost tvůrců. Vzhledem k tomu, že režijní duo Beck & Woods nenatočilo nic, co bych mohl s tímto snímkem porovnat, přikláním se k variantě méně schopných tvůrců, kteří měli pro tenhle svůj horor úžasné strašidelné předpoklady, ale svoji možnost v lese utopili pod snůškou neuhlídaných stupidit, mezi nimiž občas probleskne dobrá lekačka až strašidelná scéna originálnějšího rozměru. Jenže je toho menší množství, než by bylo potřeba pro super prožitek, filmu ke všemu chybí rytmus a dynamika. Film tedy určitý strašidelný potenciál má, hlavně úvod je velmi slibný. Vděčné prostředí temného lesa (možná) některým divákům připraví atmosférický hororový zážitek, ale může se taky stát, že v tom lese zabloudí raz dva. Pak nebudou vědět, která bije, leda až dostanou baterkou nebo kamerou do kebule a zvolají, že to byl neotřelý Found Footage kousek. Neotřelé to vlastně docela i bylo, ale stejně tak převládaly i neodbourané neduhy, které rušivě blikaly víc, než světlo porouchané svítilny. 60%\nRomy a Michele (1997)\nAni ve své době to nebyla komediální pecka. Film k nám kdysi dávno dorazil jen na VHS nosičích, divácký ohlas nezaznamenal, ale u kritiky si nevedl nejhůř. A o co ve filmu šlo? Sám nevím, standardní ženské plky nahradily plnohodnotný děj. Ale ty dialogy nebyly nijak extra zábavné. Připadají vám herečky Lisa Kudrow a Mira Sorvino sexy? Mně ne, tedy abych to upřesnil, Sorvino byla přece jen ve své době jebatelnější než Kudrow. Herecky se nepředvedly v nijak špatném světle. Dokonce projevovaly něco jako komediální talent, ale ten film jim nedal šanci to někam rozvinout a vytáhnout. Během něho si vlivem nepříliš rozmanitého prostředí uvědomíte, že vlastně film nezapře svůj divadelní původ. Jen chybělo okázalejší divadelní herectví, na které ve filmu pochopitelně není prostor. Z hlediska gagů se film moc nepředal. Zápletka je jednoduchá, jde v ní o vymýšlení životních úspěchů, což je v podstatě dobrý základ pro trapasy různého kalibru, ale nevím, čím to, že se tak nedělo. Asi mě nějak nebavilo čumět na dvě obstarožní herečky a jejich eskapády, které ocení hlavně divačky, kterým jednodušší komedie asi tak s třemi vtipy, přijdou dobré a zábavné. Námět skýtal potenciál. Režie a všechno ostatní nemá potřebnou filmovou kvalitu. Je vidět, že režisér David Mirkin ve své tvorbě upřednostňuje televizní práci. Pánové, tohle neabsolvujte! Ten film vám nic nedá, akorát dvě blbé krávy a kopec nudy k tomu. 40%\nTereza Kerndlová - Tepe srdce mý (hudební videoklip) (2012)\nNěkteré zpěvačky jsou jen na okrasu. To je případ Kerndlové. Pěvecké vlohy nejsou, ke vší smůle hudební repertoár, kterým vládne, je nevydoluje. Začal bych tím triviálním textem - "tepe srdce mý" - co jiného by mělo srdce dělat, že. Předpokládám, že nebude mrdat a honit čuráky, i když by Kerndlovka jeden takový ocas potřebovala do ruky místo mikrofonu. Zřejmě by nevydala cédo s touhle naivní sračkou. Klip chce vypadat hodně světově. Že má obrazovou filtraci na hovno, to už je vedlejší, hlavně, že zpěvačka vypadá, jak když jde dělat casting k Larry Flintovi. Zpěvačka tedy cílí na dravý sexappeal. Pak už si může zpívat co chce. I kdyby ten klip dostal ještě lepší fazonu, stejně na něm poznám, že ho dělal režisér, co nemá šajn o střihu, kameru namrdal do rozplizlých barev a zpěvačce se vlepil laciný sexy vzhled. Ano, je to hrozný český klip, který může konkurovat akorát sám sobě, protože u nás není těžké překonat za pár korun točené hudební klipy, které mají už v základu špatný koncept. Když chce někdo zpívat a vzhlíží se ve světových pěveckých vzorech, není na tom nic zvláštního, ale neměl by hudebně obtěžovat. K hudební produkci je vhodná garáž, dvorek, sklep. Tereza se v těch prostorech neztratí. Nemá se ani s čím ztratit. Hudební shluk mně chybět nebude. Taky bych měl něco pochválit, když to úplně neodbouchnu. Dobrá, Tereza, jedině Tereza, je toho (vizuální) záchranou. 40%\nJak utopit Maddie aneb konec jednoho vodníka v Kanadě. Maniak Sebastian Donner za svého života k smrti rád topil mladé ženy. Teď je z něj hnusný přízrak-unterwasserman, co dělá úspěšnou reklamu vlasům bez lupů a bez šamponu Wash&Go nedá ani ránu. A hlavně s tím topením si pořád nedá pokoj. Po krku jde slečně Maddie a jejím kamarádkám. Hororový specialista Chad Archibald natočil poměrně originální horor bez zbytečných keců, s temnou atmosférou a s převahou ženského elementu. Podařilo se navodit působivé sekvence vzdáleně připomínající Noční můru Z Elm Street i vzdálený odkaz Candymana, v nichž k drastickým scénám dochází výhradně přes vodu. Téměř neznámé herecké obsazení má pro režiséra osobní význam, neboť s některými z herců už spolupracoval na svých dřívějších projektech, zvláště pak Ryan Barrett v roli "vodníka" je jeho dvorním hercem. Herecké obsazení je neokoukané, funkční. Vraždění má své silné i slabší stránky. Topení obětí mohlo mít i dramatičtější, rozuměj drastičtější výraz. Nevábné prostředí, ve kterém se oběť ocitla, bylo už mnohem působivější, topení v kádi tady dlouho nebylo. Scénář byl úderný v tom, že se nechtěl zaobírat zbytečnostmi. Zbytečné pro scenáristy bylo, aby dívky měly přítele, jedna se sice vdává, ale jejího milého neuvidíme, scénáři přišlo zbytečné, aby do story zasáhla jakýmkoliv způsobem policie, stejně tak nepodal vysvětlení, jestli se Maddie, při své fobii z vody, myla a zcela zbytečné bylo zjišťovat, u jakého vlasového stylisty si nechává přízrak dělat vlasy. Režisér s kameramanem hlavně dosáhli působivé souhry obrazu, ve které je děs zhmotněn v té správné kádi, ve které se divák topí rád. Film měl spád, originální nápady, správný poměr temnoty i děsu, neokoukaný casting, pěknou kameru, docela dlouhé finále. K úplné spokojenosti bych si jen přál, aby scény s topením byly o něco brutálnější. Horor o vodě a topení tady dlouho nebyl. 90%\nZedd feat. Selena Gomez - I Want You To Know (hudební videoklip) (2015)\nTahle písnička nemá v podstatě žádný vrchol, vrcholem Je Selina Gomez. Díky ní tahle taneční záležitost nezapadne. Klip trefně odráží naturel písně. Selina na diskotéce. To je přece věc! Pánové na ní mohou oči nechat, dámy žárlí a Selina čtyři minuty s nasazením řádí jako v transu v hudebním rytmu na parketě, aniž by si všimla nějakého povyku kolem sebe. Povinná šlechtírna před zrcadlem a není co řešit. Je královnou diskoték a párty songů. A ke všemu jí to zpívá dobře. Mně se líbí, že její hlas má příjemně poslouchatelný ráz, není v něm nucený afekt a Selča chce být inovativní interpretkou. Paktování se Zeddem by mohla občas praktikovat i nadále. Výsledkem jistě bude určitě nějaký solidně dynamický song, který sice nezbourá brány hudební invence, svoji taneční sílu ale mít bude. Mladá zpěvačka jde moderní hudební cestou, na které může svým fanouškům připravit různé polohy své pěvecké realizace. Po tomhle svištivém hudebním nárazu si lze jen těžko představit, že by přišla s nějakým pomalým songem. Dobrá souhra klipu s písní je důležitá a zde se to daří. Dobrý hudební počin, který se hraje v éterech rádií a hudebních televizí o něco méně, než by si zasloužil. Ale je to vlastně dobře, hned se to neoposlouchá. 80%\nHole - Celebrity Skin (hudební videoklip) (1998)\nKdyž bych vydržel hudbu Courtney Love, řekl bych si, že asi je čas zavolat sanitku a zřízenci se nechat dopravit do neútulné, vypolstrované místnosti bez klik a oken. Zde by mohla posloužit hudba této odporné pozitury jako nějaká forma terapie, kdy pomalu praská hlava, čurák a člověk se rozpadá. Ani Kurt mě nedá dohromady. Její manžel měl své mouchy, ale nevršil odpadní hudbu jako jeho choť. Courtney a její hudba mě nebaví. To není ani hudba. Vyfetovaná piča na mě tři minuty nemelodicky ječí. Proboha, kdyby byla alespoň z jednoho procenta hezká. Když si projdu její kariéru, nenajdu ani jednu pozoruhodnou píseň. Všechno je takové nedodělané, bez nápadu, nic to se mnou nedělá, a to jde o rockovou muziku! Úplně nejhorší, když hudba začne nudit. Courtney Love je nejoplzlejší zpěvačka všech dob. Už se nedivím, že se někdo může zastřelit, když ji vidí. Hrát a zpívat by neměla. Právě jsem jí vystavil doživotní stopku. Jaký je tenhle song? Nijaký. Nebavil mě. Jestli nějaké kvality měl, to už nezjistíme. Rockerkám se budu vyhýbat. Mají dokonale odpuzující účinek. 0%\nBloodhound Gang: Uhn Tiss Uhn Tiss Uhn Tiss (hudební videoklip) (2005)\nNení to tak dlouho, co si drze vtipní rockeři utahovali z manýrů celebrit. Frontman Jimmy Pop a jeho partička se nastěhovala do proslulého Viper Room, kde si umělci těch nejzvučnějších jmen dávají dostaveníčko k pořádným párty spářkám. Spolu s nimi se pod dveřmi propašuje i podezřelý bílý prášek. A žádný nos nezůstane ušetřen jeho účinkům. Hudební formace, v jejímž repertoáru lze slyšet kontroverzní texty, je i hudebně dost nezaškatulkovaná. Není pro ni problém skloubit zdánlivě neslučitelná hudební tělesa a hudební žánry, přihodit prvky hip hopu a vydělat na refrénu Relax zaniklé kapely Frankie Goes to Hollywood. V téhle skladbě použili ve větší míře syntezátory, jejichž prolnutím s chytlavým nápěvkem se zrodil song téměř diskotékových parametrů, tedy až na ten přisprostlý text. Nevěřili byste, co všechno se dá v rámci klipu prožít na toaletách, které jednu od druhé od sebe dělí jen tenká stěna s případně navrtaným otvor pro šmírování. V jedné z kabinek se do rytmu pohybuje vnadná krasavice, na kterou si dělá zálusk zpěvák kapely. Bruneta v nestřeženém okamžiku toaletu opustí, čehož si nadržený zpěvák nevšimne. Její místo bryskně zaujme pes, který do navrtaného otvoru vloží svůj jazyk. Zpěvák v domnění, že jde o jazyk flirtující slečny, podlehne kouzlu "sexy" okamžiku. Jimmy Pop je kadet na to, aby takové šílenosti podal přesvědčivě a vtipně. Ostatně tenhle klip v mnohém pobaví. Song to není úplně typický pro tvorbu Bloodhound Gang, ale textově je poznávám dokonale. Jejich specifické texty však vyžadují dobrou znalost angličtiny a rozhodně neobsahují běžné fráze známé z mnoha jiných, anglicky zpívaných písniček. "Bladhaundi" byly ve své době originální, svérázní a poměrně nezaměnitelný band se specifickým stylem humoru, jenž vkládali do svých skladeb, ale i nad nimi se časem zavřely hudební vody. Zůstaly po nich nápadité, značně kontroverzní, neotřele vtipné a žánrově ne úplně jednoznačně zařaditelné songy, čehož je i tenhle důkazem. 80%\nPrvní "lesní" Found Footage záležitost, která se objevila v našich kinech od dob Záhady Blair Witch (domestikovaná série Paranormal Activity do toho nespadá). A to už je pěkných pár let, nemyslíte? Nejslabší nemáte padáka, ale Jákla, Čikatila a bezva noční můru. Jo, a padák si pro jistotu vezměte sebou, abyste po filmu bezpečně přistáli. A syrové maso před tepelnou úpravou přece jen pro jistotu schovejte do lednice. Ale ne, kurva, do města Lednice, ale do takového toho chladícího boxu, který za nocích luxujete, když vás přepadne (ukrajinský) hladomor. Tým mladých a amerických dokumentaristů se v roce 2012 vydává na Ukrajině po stopách maníka jménem Boris, který byl obviněn z kanibalismu poté, co přibližně před dvaceti lety za podivných okolností zabil a snědl svého kolegu. Úvod je v rámci ff subžánru poměrně standardní, pár ne úplně poutavých rozhovorů vedených v ruštině střídá postupný přesun štábu do opuštěné chaty v lese, kterou kanibal dříve obýval, seznámíme se s místním průvodcem a vědmou, s níž záhy dojde na vyvolávání duchů. Tým je v pohodě až do doby, kdy se jim ze záhrobí ozve kanibal Čikatilo a v žádném případě se nechce kamarádit. Chce hlavně maso a vrátit se mezi živé. Dejme tomu, že chování postav filmařů zachycených ve filmu, lze v určitém úhlu tolerance považovat za autentické a reálné. Proč ne, podporuje to fakt, že o známé herce se nejedná, film nemá úvodní titulky, iluze reálného dokumentu je (téměř) dokonalá, až na několik zásadních elementů, které přece jen diváka utvrzují, že se jedná jen o filmovou story. Je důležité zdůraznit, že film samotný totiž pracuje s množstvím ne zcela reálných prvků, jedná se mimo jiné třeba o výše zmíněné vyvolávání duchů, či jakýsi zvláštní druh posedlosti a prokletí. Film po zvolněném rozjezdu náhle začne nabírat na obrátkách, spád událostí se začne zběsile vršit a příběh dostane dynamické koule. Postavy začnou nevysvětlitelně mizet ze scény, u aktérů z řad dokumentaristů dojde k nevysvětlitelným výpadkům paměti, sychravé zimní počasí ještě znásobuje velmi zlověstnou atmosféru, která z minuty na minutu nabírá na husté konzistenci. S tím se přidá i mírná nepřehlednost v některých sekvencích, ale bez ní se to v případě ff jen málokdy obejde tak, abyste měli vždy pocit, že vám "autentická" kamera vždy umožní účinné zorientování se v terénu. K slabinám filmu patří i nepropracovaný závěr, kdy by bylo záhodno prodloužit film o čtvrthodinu. Režisér film zbytečně kvapně a unáhleně ustřihl v nejlepším. Atmosféra strachu intenzivní a nepolevující, štáb zažívá solidní noční můru na působivě nehostinném, opuštěném a prokletém místě uprostřed hvozdů. Příznivci nechutností nebudou mít úplný rej. Nějaký ten ukousnutý jazyk je sice k vidění, ale není to nic mimořádného. Když šlo o kanibalismus, mohlo se přidat pár preparací. Z hlediska českého diváka je stejně největší raritou, že jde o film režírovaný Petrem Jáklem. Ten se mohl opřít o producentskou záštitu známého režiséra Roba Cohena, což je i vstupenka do amerických kin. Jáklův debut Kajinek trpěl tvůrčími a technickými nedostatky, ale zde technická nedokonalost obrazu i zvuku je zcela záměrná. Z tvůrčího hlediska se sice slibovalo víc, než se nakonec dostálo, ale natočené, vymyšlené i zahrané je to schopně. Divák bude mít určitě nepříjemný pocit sáhnout po skleničce s pitím, kterou bude mít postavenou na stolku. Zvláště večerní projekce senzitivním divákům připraví krušné chvilky. Petře, Petře, tohoto vepře jsi pěkně opepřil. 80%\nMajk Spirit - Primetime (hudební videoklip) (2015)\nNejvětší čurák všech hudebních dob. Meziplanetární kokot. S hudbou to nemá nic společného. Klip hrůza. Chybělo jen jeho charakteristické gesto dvou zvednutých prstů, ukazovák + prostředník, čímž asi dává najevo, že jde prstit kundu, nebo spíše prdel. Jeho ne-hudbu už nechci v životě slyšet. To je i na můj nevkus moc. 0%\nKelly Clarkson - Invicible (hudební videoklip) (2015)\nZ kdysi šlank zpěvačky je korpulentní ohyzda. V čem je asi tak nepřemožitelná? Tenhle klip by neměli vidět ani její skalní fanoušci, protože jí to fakt nesluší. Dlouho jsem jí nikde neviděl, až se na mě posléze vyřítila těžkotonážní samice, která sice ještě zpívá víc než dobře, ale za ty prachy, co vydělala, by mohla vypadat k světu. Neohromí ani písnička se stokrát omletým textem. Melodie spadá do zcela nenápaditých hudebních vod. Za očekáváním zůstal i klip. Hodně na jistotu natočené. Dříve pohybově nadaná zpěvačka stojí na místě, kamera neví, jak ji dostatečně zabrat a ubrat jí přebytečná kila. Dneska už nestačí tyhle průměrné klipy. Je nutné přijít s něčím alespoň nějakým způsobem neokoukaným. To se v tomto případě neděje. Písnička se mnou nic neprovedla, nuda bez invence. Jen jsem si vzpomněl na jiný song, ve kterém Jituš Molavcová zpívala tak líbezně a zaníceně o hračce Jojo. Kdyby se to aplikovalo na Kelly Clarkson, výsledný jojo efekt by jí možná vrátil na krátký čas mezi modelky, co neprošly castingem do katalogu plavek. Jenže je nutné brát realitu, jaká je a pro Kelly nevyznívá dobře. Hudebně a vizuálně se jedná o zaměnitelný počin. Hudebně je to dost překonané. Asi tak o dekádu zpět by s tím možná bodovala. Se svým nynějším zevnějškem nezaboduje u mě nikdy. 40%\nAdam Lambert: Ghost Town (hudební videoklip) (2015)\nKdo by se byl nadál, že ten manekýn někdy přijde, s něčím hudebně originálním. A vida, rázem je tady song s rockovým zabarvením s podmanivým obrazovým ztvárněním. Lambert je maník, kterého byste hledali spíše v módním katalogu, ale pěvecké kvality i styl mu nelze upřít. Image má tak akorát, není to nic buzerantského, i když do toho nějakou tu šminku propašuje. Na slečny to zapůsobí a je vymokřeno. Z hlediska hudebního by výhrady byly třeba u jiných singlů, ale tady nějaké výrazné slabiny nenacházím. Koncept písně je dobře vymyšlený, text se dobře poslouchá a není nijak splácaný. Píseň se dobře prolíná s černobílým klipem. Jo, obešlo se to bez barvy, i když to nemám v oblibě, zde černobílá plnila svůj účel a nerušila. Rozhodně to není žádný "mazlivý" song. Zní originálně a mírně drsně, má v sobě řadu prvků z různých hudebních odvětví, klade důraz na určitou "špinavost", kterou klip znásobuje. Když interpret zpívá o městě duchů, jehož srdce je příčinou tohoto stavu, nebude mít písnička úplně optimistické vyznění, to dá rozum. V tomhle hudebním počinu se Lambert našel. Vždycky mně připadaly jeho songy nic extra. Snaha byla, ale přece jen plakátový idol pro hetero chlapa, to jsem zrovna nepotřeboval. Jo, tentokrát to klaplo. Sejdeme se ve Městě duchů. Pak se uvidí, jak se to s tou jeho hudební kariérou vlastně má. Jestli jeho písně, může vůbec poslouchat pánské publikum. V tom u mě panují dohady. Vyjasním si to s Adamem, až s jeho příštím singlem. 80%\nNew Element - Svědomí (hudební videoklip) (2014)\nČeská muzika nechcípá na úbytě. Česká písnička žije! A s tímhle hudebním elementem žít bude i nadále. Jen co pole působiště vyklidil Lunetic (ještě koncertují, ale už jen maximálně za polívku) a ve světě opadá mánie po One Direction, objeví se v té naší malé, zadlužené a Babišem ničené zemičce, hudební seskupení, které je jakousi zvláštní variací boy bandů, ale do této typické značkové škatulky tak úplně nespadá. Hudební producent Gajdoš objevil relativně neokoukané borečky, u nichž byste nehledali hudební sklony. Jan Bendig je už známý hudebník a podle všeho to vypadá, že se u skupiny zdržel jen na tento singl, protože v nejnovějším singlu bourajícím hitparády, se kapela představila už coby čtyřčlenná a už bez Bendiga. Zde ještě coby dance trio, které působí zajímavě nesourodě. Mladý herec Ondřej Havel, zrovna u něj bych nehledal pěvecké ani taneční vlohy, ani náhodou. S jeho účastí má tahle "trsací" hudba rozměr hudební parodie, ale i určitého nadhledu, jen nevím, jestli je to dobře. Havel si ze všeho dělá prdel, i se tak potutelně tváří, je tedy možné, že i tohle bere jako srandovní vedlejší džob. Trojici doplňuje Lukáš Cestr, neznámý hošík, který je zřejmě castingovým objevem. Úroveň klipu velmi dobrá, profesionálně odvedené a s taneční choreografií, na které je znát, že si s ní Adéla Bučková dala záležet, aby to vypadalo na kameře dobře. Standardní akvizice klipů, jako jsou lepé dívky a tanečnice, nesmí pochopitelně chybět. Gajdoš s Kašíkem režírují kvalitně, odboural se standardní hnus nekvality provázející české klipy už od pradávna. Formace New Element působí na naší zatuchlé hudební scéně jako zjevení. Jedná se o svěží hudební vítr foukající tím správným a docela neodhadnutelným směrem, pokud jde o hudební vývoj a vyhlídky do budoucnosti. 80%\nRihanna feat. Kanye West & Paul McCartney - Four Five Seconds (hudební videoklip) (2015)\nDnes už v hudební branži nestačí, aby se na písničce podíleli dva, nutností jsou rovnou tři umělci. Když se před kamerou sejdou Rihanna, Kanye West a Paul McCartney, hrozí přetlak osobností, ale určitě jsem ten pocit z klipu neměl. Z těch tří je bezkonkurenční frajer Paul, který si to vybrnkává na kytárku pěkně nalevo. Obklopený generačními rozdíly se v tomhle triu stává zajímavým a osobitým středobodem. Rihanna a Kanye West jsou limitováni stísněným prostorem před kamerou. Nedochází tedy k žádným velkým gestům, ani k rozmáchlým pohybovým kreacím, aby nevypadli ze záběru. Umělci se tam na na malém prostoru melou, ne vždy to působí úplně fajn, kdo to vymyslel asi chtěl demonstrovat, že velké pěvecké hvězdy nepotřebují obří stage. A tentokrát i bez barvy. Nejsem zrovna příznivcem černobílých klipů. Coolovosti by se dalo dosáhnout i jinými prostředky. Stačí však, že tohle umělecké spojení je netradiční a hudebně jiné, než bývá obvyklé. Song je z hudebního hlediska zajímavě akustický. Může fungovat dvojím způsobem. Bez klipu se ochudíte o McCartneyho, který pěvecký prostor nedostal, ale uslyšíte Rihannu a Westa v téměř folkovém balení. S klipem dostanete tři špičkové hudebníky, kterým se podařilo utvořit něco, co bylo před nějakým časem téměř nepředstavitelné a málo reálné. 80%\nPřípady detektiva Murdocha (TV seriál) (2008)\nJá tomu hovňouskovi nemůžu přijít na chuť. Snaha byla, někdy menší, někdy větší. Yanick Bisson, co to je za vořežpruta?! Nezajímavé podání epizod ještě podkresluje slabé technické zázemí. Kamera nenavodí divácký zájem, střih seriálu je hodně amatérský, statické scény jsou s ním ještě více statické. Jednotlivé epizody řeší vše na základě dialogů, to je patrné pro literární předlohu, ale aby s tím nutně musel operovat i seriál, to už mně přišlo moc. Samozřejmě, že od toho neočekávám jakýkoliv akční prvek, ale dívat se na Yanicka Bissona, je opravdu lapálie. Scénář přece jen má nějaké originální nápady ohledně detektivních případů. Ono je to taky o tom, že trend seriálů se výrazně posunul do dynamické roviny a obstarožní detektiv Murdoch nikdy s něčím takovým nedisponoval. Napadlo mě, stalo se mu vůbec někdy, že by nějaký případ nevyřešil.? CSI kundy z Miami, Las Vegas a potomci Rexe, těm se nikdy nestalo, že by něco zdárně nevyřešili. A jestli ano, nevím o tom. Ale ten Murdoch je nějaký neomylný. Jakmile se dozvím, že něco nevyřešil, hned přitlačím na hodnocení. Do té doby mně nezbývá než pogratulovat těm, kteří Murdocha obdivují, Yanick Bisson je pro ně herecká hvězda a se seriálem pravidelně loví záhadné i akční zážitky. Já jsem s ním ulovil akorát tak nudu. 20%\nMaroon 5 - Animals (hudební videoklip) (2014)\nVálí se v posteli s lepou blonckou, chodí do klubu ji šmírovat a během toho se pomaže krví a zpívá mezi masem a uzeninami, co visí na hácích. Ano, Adam Levine toho za pětiminutový klip stihne poměrně dost a má to evidentně na háku. A krásně mu hráblo. Jeho hlas nemusím. Zní jak kastrát. Jeho klip zaujme a písnička tentokrát taky není k zahození. Maroon 5 je sice pro mě kapela smrti, ale když se jim něco povede, tak to uznám. Tohle mělo nápad, dejme tomu takovou zvrhlejší ideu a klip byl dobře komponovaný. Kvalitní střihové přechody, kamera, která perfektně snímá v přehledných záběrech a to celé provokativně a sexy podané. Už jsem si myslel, že Levine není schopný stvořit normální song, tedy song pro ty, kteří ho nevyhledávají, tedy pro mě. Naděje stále existuje. V podstatě málo sympatický maník přišel s něčím, co není pro jeho tvorbu úplně typické, ale rozhodně k tomu už v jiných svých klipech měl tendenci. Tady to dovršil. Poslední dobou s (umělou) krví ve svých klipech koketuje pár pěveckých hvězd hlavního hudebního proudu. Pokud nebudu počítat minoritní a morbidní metalové kapely, tak jedním z "průkopníků" byl třeba takový Robbie Williams, který aby zaujal, svlékl se (za pomoci digi triků) před léty ve svém klipu z kůže. No, a před nedávnem hráblo ještě Rihanně, která také ve svém klipu vypotřebovala nějakou tu krevní konzervu a posunula tak svůj klip až k hranici přístupnosti 18+. O nevhodnosti klipu Maroon 5 pro nezletilé publikum by se také dalo s úspěchem polemizovat. Milé děti, čím je ten polonahý pán pomazaný v klipu? No přece malinovou šťávičkou. Na českých hudebních stanicích to pouští dopoledne. A se zákazy na mě nechoďte. 90%\nNa MTV se křičí! Křičí se hororovou hrůzou, křičí se nadšením z toho, že se vrátil hororový fenomén "Vřískot". Sice už jen v seriálové podobě, ale přesto je zpět. Nový koncept, nová maska, je toho jen poskrovnu, co má seriál společného s původní tetralogií. Snad kromě tvůrců - NIC, jak jsem tak zjistil při bedlivém sledování pilotního dílu. Pilot se postaral o nějaké to vzrušení, zklamání a navnadění na další díly. Zklamání přišlo z masky. Původní Ghostface nahradil jakýsi plagiát masek druhořadých horůrků z osmdesátých let. Nic děsivého na této masce neshledávám. Druhé zklamání přišlo z toho, že větší prostor dostala jistá lesbička (strašně ošklivá), jejíž video, ve kterém se vášnivě na parkovišti líbá s jinou dívkou, kdosi tajně natočil a postnul na net. Do třetice všech menších zklamání je nízký počet vražd. Když nepočítám nějakou tu vraždu z minulosti, tak v současnosti exla jen Bella Thorne a její nápadník, s níž si užijeme hodně žhavých i hustých předtitulkových osm minut. Úvod nemá chybu! Poté následuje seznámení se s novými postavami. A že je v Lakewood zalidněno! Ze staré gardy nikoho nehledejte, ani cameo není nikomu z původní sestavy věnováno. Příběh rozplétá záhadu kolem úmrtí jistého Brandona Jamese, mladíka se znetvořeným ksichtem, který byl svého času, před dvaceti lety, posedlý středoškolačkou Daisy, které poslal dárek. Ta, jak ho uviděla, lekla se a prchla. Chudák kluk si to vzal nějak osobně a co hůř, místní na něj uspořádali hon a u jezera do něj pustili trochu olova. Na kluka se dávno zapomnělo, i na celou tu hrůzu s ním spojenou, jenže minulost je kurva a jistá koronerka najde jednoho hodně blbého večera u dveří svého domu jeden ne zrovna moc obvyklý dáreček v krabici. Později vyjde najevo, že ta obrýlená koronerka je onou Daisy, A to není všechno. Její dcera a parta středoškoláků kolem ní se postupně ocitá ve smrtelném ohrožení života, když se maskovaný zabiják rafinovaně a mílovými kroky přibližuje ke svým vyhlídnutým obětem. Maskovaného zabijáka bylo zatím pomálu. Celý příběh se teprve rozjíždí a poměrně zdárně. Když budou další vraždy tak dobře krvavě p(r)ovedené, a já jsem přesvědčený, že ano, bude to skvělé pokoukáníčko. Hororovým nadšencům krmi chystají esa, jako jsou bratři Weinstenovi, tátové původní série Wes Craven a Kevin Williamson, ale také nadějná trojka nových scenáristů na čele s konzultantem Johnem Shibanem. Zabít hned na začátku slečnu s vysoustruhovanou postavou, už tolik nemrzí, když je dál z čeho vybírat. V popředí stojí Willa Fitzgerald, o sexy divácký komfort se bude starat sexice Carlson Young a i další. To byla řeč o těch méně známých hereckých akvizicích. Z těch známějších se představí Bobby Campo v roli středoškolského profesora nebo dnes už málem zapomenutý Jason Wiles v roli šerifa. Určitě si toho tvůrci na diváky připravili dostatek. Proto je moje hodnocení nutné brát za velmi předběžné. A hybaj učit anglinu, české titulky nejsou a nebudou. 90%\nDost tě cítím (1996)\nJak se dělala hardcore erotika před dvaceti lety, bylo docela "poučné" ohlédnutí. V popředí příběhu, představte si jde o péčko s příběhem, je tehdejší sex symbol xxx filmů Dyanna Lauren. Kupodivu ji ještě nesklátil nějaký podezřelý moribundus, a tak natáčí i režíruje dodnes. Tehdy měla mladistvou vizáž, tehdy se po kalifornských plážích proháněla i její budoucí "konkurence" Pamela Anderson, s níž jí ve filmu pojí vnějšková i silikonová podoba. Není na sex akci ve filmu tak úplně sama. Casting je navršen ještě o Anne Male, také tehdy mladou a pružnou a harcovnici Jill Kelly, která ve filmech jednu dobu pořád píchala jen s jedním maníkem, až na stará otlačená kolena z doggy style, si vrzla i s jinými pornoherci. Ve filmu dostal větší prostor i porno veterán s hereckými sklony Steven St.Croix, který film i režíruje. Ten se ujme vnadné sexice, své tam sehraje i striptýzový club, a odvede si ji k sobě domů, kde jí poskytne přístřeší i kládu. Zběsilé sexuální scény, jak jsou dnes k vidění, úplně absentují. Film se pokouší i emoční příběh a jemnou a vkusnou erotiku. Na svoji dobu poměrně zdařilý porno kousek, který je však překonán dnešní hardcore produkcí. Tehdy platilo pomalu a pěkně, dneska je to rychle a zběsile. Mně nezbývá než účastnicím a účastníkům pogratulovat, že jsou někteří z nich i po dvaceti letech v porno byznysu a stále mezi živými. Bylo to dobré připomenutí retro erotiky, která už je z dnešního pohledu překonaná, a to i technickou kvalitou (obrazu), i když pro někoho může být šukačka pořád jen na jedno brdo, pro mě rozhodně ne. V péčku už vůbec ne. Nicméně, některé scény stále mají svoji sex kvalitu a obsazení bylo ve své době hvězdné, ale rajc z toho tak nějak vyprchal. 60%\nTongue Tied (hudební videoklip) (2014)\nS písničkou to nemá nic společného, do porna tomu schází hardcore krok, ale pokus o hudební postmodernu je patrný. Miley už je natolik v piči, že v příštím klipu by mě ani nepřekvapilo, kdyby si hodila sex s krtkem, ale ne s tím od Millera. Ztracená soudnost je u Miley její mo(mentální) image. Nechce být hezká, nechce mít ženskou postavu, nechce být oblečená. Dělá reklamu na anorexii, lentilková prsa a účes, který ji hyzdí. K tomu se odhodlala konečně do svého klipu protlačit svůj jazyk, který s oblibou na veřejnosti ráda vyplazuje, ale v klipech s tím šetří. Režisér Quentin Jones v ní vidí sex symbol, přelepil ji prsa páskou, pomazal ji sajrajtem a asi na dvě minuty ji fanouškům zhnusil ještě víc, než je u ní obvyklé. Klip si svým kontroverzním pojetím samozřejmě vysloužil celou řadu zákazů. Miley do současné videoklipové tvorby protlačila (rádoby) provokativní sexuální fetišismus, který v jejím podání působí obscénně, nikoliv jako forma umění, ale je evidentní, že prudce přidává na obrátkách. Mám-li chápat tento její klip jako formu její umělecké seberealizace, můžu jí pogratulovat. Ale dobrý klip by měl mít i nějaký ten hudební nápad. Ten mně chyběl. Co nestihla Madonna, v tom je její pokračovatelkou Miley. Akorát se ty dvě kariéry nedají moc srovnávat. Co takhle být zase jednou za hezkou holku a ne za šeredku s vyplazeným jazykem, co slečno? 50%


ZWEI kabelka Mademoiselle M100 šedá - Grubin\nDomů / ZWEI / ZWEI kabelka Mademoiselle M100 šedá\nZWEI kabelka Mademoiselle M100 šedá\nKabelka má kratší odnímatelný popruh na rameno a přídavný dlouhý a nastavitelný popruh přes rameno. Kabelku tak lze nosit buď na rameni nebo šikmo přes rameno jako crossbody. Na přední straně je logo ZWEI, na zadní straně je pod horním lemem schovaná kapsa se zapínáním na zip. Kabelka má horní zip. Uvnitř kabelky je větší otevřená kapsička, menší otevřená a vyměkčená kapsička na mobil a menší kapsa na zip. Kovové komponenty mají matnou bílou barvu. Velmi úspěšný a oblíbený model!\nRozměry: délka 29 cm, šířka 10 cm, výška 30 cm\nBarva: tmavě hnědá (viz hlavní obrázek, ostatní obrázky jsou pouze ilustrativní)\nPoužitý materiál: umělá kůže (PU), podšívka 100% polyester


Jsme na stopě elixíru mládí? Podle vědců je možné přetočit zpět biologické hodiny | 100+1 zahraniční zajímavost\n08.09.2019 - Stanislav Mihulka\nSpeciální koktejl tří látek dokázal zvrátit biologické stárnutí. Devět dobrovolníků po jeho podání omládlo o dva a půl roku\nPokud jde o stáří člověka, je možné ho vnímat různými způsoby. V dokladech máme zapsáno datum narození, které určuje chronologické stáří. Existuje ale ještě další možný pohled, který se zaměřuje na to, jak lidské tělo skutečně stárne a v jaké míře na něj doléhají choroby související se stárnutím. O tom vypovídá biologické stáří. Chronologické a biologické stáří mohou být v souladu, ale také mohou být dost rozdílné. Někteří lidé jsou biologicky mladší anebo naopak biologicky starší, než udává jejich datum narození.\nVědci a lékaři nedávno zjišťovali, zda je možné ovlivnit „tikání“ biologických hodin člověka koktejlem ze tří různých látek. Původně vlastně zkoumali novou metodu léčby štítné žlázy a vliv na biologický věk připojili k výzkumu až později. Jejich koktejl obsahoval jeden růstový hormon a dvě látky používané k léčbě diabetu – dehydroepiandrosteron (DHEA) a metformin. Tuto směs podávali devíti pacientům po dobu jednoho roku, nešlo tudíž o nijak rozsáhlý výzkum, výsledky jsou ale více než zajímavé...\nU všech sledovaných pacientů došlo k tomu, že použitý koktejl léků přetočil jejich biologické hodiny nazpět, a to v průměru o 2,5 roku. Autoři výzkumu nezastírají překvapení. Vědci sice očekávali, že zmíněný koktejl látek by mohl zpomalit biologické hodiny, rozhodně by je nenapadlo, že se jim podaří přetočit biologický věk pacientů nazpět, navíc o tak dlouhou dobu.\nTIP: Chcete znát svůj biologický věk? Prověřte si moč\nAby toho nebylo málo, ukázalo se, že tento efekt přetrvává i po vysazení koktejlu léků. Zatím není moc jasné, co se vlastně v těle pacientů stalo. Nepochybně bude následovat rozsáhlý výzkum s více pacienty nejrůznějšího věku, pohlaví i etnického původu. Možná jsme ale nadosah bájného „elixíru mládí“.


MŠ Severáček / Baby klub / Program\nCo a kdy se v dětském klubu děje:\n15:30 – příchod rodičů a dětí (je možné přicházet i v průběhu, podle potřeb dětí)\nv pěkném počasí zvoňte na zvonek „Zahrada“\n15:30 – 16:30 – hry dětí, relaxace v relaxační místnosti, nabídka výtvarného tvoření pro nejmenší\n16:30 – básničky, cvičení, společné jednoduché pohybové hry pro nejmenší\n16:50 – úklid hraček, rozloučení\nCo můžete udělat pro dítě před nástupem do školky radí na webu Rodiče vítáni.\nDo školky bez pláče. Učitelka radí, jak celé rodině usnadnit ten velký okamžik, kdy se dítě poprvé pustí máminy ruky\nsrpna 2019autor: Lucie Kocurová\nZáří je blíž než bychom si přáli a pro spoustu dětí to bude chvíle, kdy se v jejich životech něco zásadního změní. Tak třeba se budou muset poprvé pustit máminy ruky a vyrazit do mateřské školy. Učitelka Radka Manová radí, jak na to, aby přechod proběhl co nejlépe.\n„To, že dítě přechází čistě z domácí péče do té kolektivní, je pro něj obrovská změna, kterou si z pozice dospělého jen těžko dokážeme představit. Je proto dobré a vlastně i nutné na ni dítě připravit dopředu,“ říká Radka Manová, učitelka, která učila ve státní mateřince a dnes působí v Lesním klubu Letokruh v České Třebové. A říká: rodiče by s přípravami na školku měli začít ideálně už třeba v zimě.\nŠkolku navštivte s dítětem předem a mluvte o ní hezky\n„Už v dubnu školky obvykle pořádají dny otevřených dveří. Určitě tam zajděte, ukažte dítěti, jak to tam vypadá, kde jsou toalety, jaké mají hřiště, zkuste ho seznámit i s učitelkami, když je ta možnost,“ říká Radka Manová. Některé školky v posledních letech začaly pro budoucí svěřence pořádat pravidelné odpolední programy, kdy si můžou přijít s rodiči pohrát a nenásilně si přitom na nové prostředí zvykají. „Pokud se ve vaší budoucí školce konají během roku nějaké akce i pro veřejnost, třeba lampionový průvod nebo vynášení Morany, určitě se zúčastněte. Pak budete moct dítěti doma říct – pamatuješ, tam už jsme přece byli a bylo to fajn,“ dodává Radka Manová.\nPokud se v budoucí školce konají nějaké akce, navštěvujte je. Bude se to hodit, až se tam dítěti nebude chtít a vy řeknete: pamatuješ, tam už jsme přece byli a bylo to fajn.\nO školce je vůbec dobré doma předem mluvit, třeba i nad knížkami. Říkat si, jaké to tam bude, že dítě potká nové kamarády, vyzkouší si nové hračky, že budou společně malovat, zpívat, cvičit a chodit na procházky. „Nelakujte ale školku výhradně na růžovo. Nezapomeňte zmínit i to, že dítěti může být někdy smutno, nebo to, že se třeba občas děti mezi sebou pohádají. Buďte realističtí a neslibujte zázraky, aby pak potomek nebyl zbytečně zklamaný,“ upozorňuje Radka Manová.\nZvykejte děti na kolektiv i jiné dospělé\nMenší problémy s adaptací na školku mívají děti, které jsou zvyklé na kolektiv. Když jsou až do nástupu do předškolního zařízení jen doma s maminkou, případně se sourozencem, může jim pak déle trvat, než se mezi ostatními „otrkají“ – a může to být pro ně zbytečně náročné. „V dnešní době je s malými dětmi možné navštěvovat různá cvičení, zpívání, nebo třeba jen herničky v mateřských centrech. Rodiče by tyto možnosti měli alespoň čas od času využívat. Děti se přirozeně naučí komunikovat s ostatními, podělit se o hračky, nerozhodí je tolik, když do nich jiné dítko třeba trochu žďuchne,“ vysvětluje Radka Manová.\nDobré také je, když rodiče své potomky už od raného dětství na chvíli dávají na hlídání někomu jinému. I batole tak brzy pochopí, že máma sice teď odešla, ale není to navždy, zase se vrátí. „Vhodné k tomuto účelu jsou samozřejmě babičky, tety nebo blízké kamarádky, které jsou v podstatě součástí rodiny, takže jim můžete důvěřovat, a dítě je zná,“ dodává Radka Manová.\nAdaptace – školka od školky vypadá jinak, zajímejte se předem\nV podstatě všechny školky – státní, soukromé i lesní – dnes mají k období zvykání si na nový režim nějaký speciální přístup. Autorka tohoto článku zažila v soukromé školce adaptaci takovou, že dítě přišlo první den jen na hodinu, další dny zůstávalo i po svačince a koncem prvního týdne až do oběda. „Po spa“ se pak začalo chodit domů zhruba po měsíci. Vedle toho státní školka si od rodičů vyžádala, aby první dva týdny vyzvedávali děti po obědě. Během této doby byly ve školce mimořádně přítomny obě učitelky po celé dopoledne, aby se s novými svěřenci rychleji seznámily, a aby také byly k dispozici dvě náruče pro případné slzičky.\n„V lesní školce umožňujeme, aby se první dny dítě zapojilo třeba jen na hodinu nebo dvě s tím, že rodič může být přítomen – buď se účastní programu, nebo je pouze někde opodál a dodává dítěti jistotu. Také zdůrazňujeme, že třeba první dva týdny by dítě mělo chodit domů po obědě,“ popisuje Manová. A dodává, že by se rodiče měli informovat předem, a případně si vyzvedávání domluvit s širší rodinou.\nJak na ranní slzičky? Srovnejte si to sami v sobě\nI přes veškerou snahu, přípravy a adaptace se může stát, že dítě prostě ráno při předávání pláče. Někdo jen první den, někdo i déle. Jak si poradit s ranními slzičkami?„Zdůrazňujeme rodičům, že to v sobě musejí mít srovnané hlavně oni sami. Být přesvědčeni o tom, že jejich dítě je silné, že školka, kam ho dávají, je dobrá. Dítě zejména z maminky nejistotu vycítí, a pak je zmatené a víc pláče. Někdy pomáhá, když dítě aspoň ze začátku do školky vodí tatínek, který se emocemi nenechá tak unést,“ radí Radka Manová (a autorka textu naprosto souhlasí).\nDítě zejména z maminky nejistotu vycítí, a pak je zmatené a víc pláče. Někdy pomáhá, když dítě aspoň ze začátku do školky vodí tatínek, který se emocemi nenechá tak unést.\nNěkdy může pomoct nějaký malý talisman – třeba srdíčko, které si matka i dítě namalují na dlaň, a když přijde smutek, může se na něj dítě podívat a vzpomenout si na maminku. „Měli jsme tu chlapce, který nosil v batůžku malý látkový pytlíček naplněný bylinkami. Když se mu stýskalo, tak si ho vyndal, přivoněl si, uklidnil se a mohli jsme pokračovat dál,“ vzpomíná Radka Manová a dodává: „Někdy prostě dítě pláče delší dobu. Pak nezbývá nic jiného, než otevřít náruč a projít steskem s ním. Nebagatelizujeme jeho pocity, říkáme mu, že chápeme, jak se mu stýská, že je to v pořádku. Myslím, že snad žádná učitelka v mateřince nenechá malé dítě dlouho plakat. Věřím, že každá nakonec dítě obejme a utěší.“\nAdaptační program v naší školce respektuje moderní trendy vzdělávání dětí:\nPři mateřské škole funguje Baby klub Severka. Jeden den v týdnu odpoledne jsou zváni rodiče nebo prarodiče se svými maličkými dětmi, aby si přišli pohrát, zazpívat si, zacvičit nebo něco pěkného vytvořit. Při příznivém počasí je dětský klub na zahradě školy a využívá celý areál. V dětském klubu se rodiče i děti mohou postupně seznámit s prostředím, ve kterém pak děti budou bez opory rodičů. Děti, které téměř pravidelně s rodiči navštěvovaly Baby klub, se lépe orientují, vědí kam si zajít na toaletu, jak si umýt ruce, těší se na známé hračky. V září tak nepřichází do zcela neznámého prostředí.\nTradiční metodou adaptace bývá postupné prodlužování doby, kdy dítě zůstane v mateřské škole samo. Pro část dětí je právě postupné začleňování vhodným řešením.\nDěti si nesmí z bezpečnostních důvodů nosit vlastní hračky z domu (nebezpečí oddělení malých částí, vypadení malé baterie a pod.), vyjímku tvoří plyšáček na spinkání. K velmi citlivým dětem přistupují učitelé se zvýšenou péčí a denně se na dalším postupu domlouvají spolu s rodiči.\nZásadní skutečností pro dobré zvykání si dětí na prostředí mateřské školy je důvěra rodičů vůči učitelkám, kterým dítě svěřují. V neposlední řadě také důvěra ve schopnosti dětí. Dobrá komunikace rodičů a pedagogů při předávání dětí může nastartovat příjemný vstup do MŠ.\nRodiče mohou dětem pomoci se vstupem do MŠ v několika oblastech. Je to zejména schopnost dojít si na toaletu, jíst lžicí a pít z hrníčku. Dále alespoň na část dne zvládnout zůstat bez rodičů, např. u prarodičů. Dítě by mělo být zvyklé pohybovat se venku nejen na kočárku. Velmi vítáme, aby si děti postupně zvykaly alespoň část oběda sníst samy. Měly by zkoušet s rodiči vyzout si papuče a svléknout kalhoty, navléct kalhoty, obout si boty. Samozřejmostí je, že učitel dětem pomáhá s hygienou na toaletě, s oblékáním a zavazováním. Při přijetí dětí mladších tří let učitelé postupují individuálně dle potřeb dětí. (Podrobněji viz. Podmínky vzdělávání od dvou do tří let) Zjistit očekávání rodičů a zodpovědět první otázky v souvislosti s nástupem nových dětí se učitelům daří při prvním společného rozhovoru, na který obvykle poslední týden v srpnu rodiče zveme.\nDěti jsou podporovány v osobní samostatnosti, učí se postupně ve vstřícné atmosféře. Mezi dětmi mohou být velké rozdíly, učitelka přistupuje ke každému individuálně, neporovnává děti mezi sebou, dává každému dítěti prostor se v sebeobsluze, samostatnosti i dalších činnostech zdokonalovat.\nCitováno ze Školního vzdělávacího programu: „Ať je nám tu spolu hezky.“ Mateřské školy SEVERÁČEK


Suzuki Cup v Pitlandu aneb Ostré lokty a broušení sliderů v závodě redakcí |\nÚvod sekce Články Suzuki Cup v Pitlandu aneb Ostré lokty a broušení sliderů v závodě redakcí + Vložit článek Nápověda\nText: Vláďa Novotný , Jan Rameš , Honza Zajíček | Foto: Jiří Jevický | Zveřejněno: 18.12.2019 | Zobrazeno: 9 477x\nVánoce jsou svátky klidu a pohody, takže ještě než padneme do relaxačního módu, je potřeba si pořádně zařádit a nějaký to deko vypotit. V Suzuki o tom určitě vědí svoje, a proto český dovozce uspořádal velké meziredakční klání v pražském Pitlandu. Když si tak prohlížím pozvánku s ústřední fotkou Alexe Rinse, je mi jasné, že tohle bude epickou záležitostí a že se půjde za hranu.\nSuzuki Cup v Pitlandu\nŽe jste o Pitlandu nikdy neslyšeli? Nedivíme se, jde o novou záležitost. Ale věřím, že o ní ještě uslyšíte, protože tohle je fakt zábava. V průmyslovém areálu hned vedle metra Zličín, těsně za motokárami a Jump Arenou, v jedné z hal, do níž se musíte probojovat přes jiné haly (hráli jste někdy Half-Life?), najdete parádní namotanou dráhu se speciálním hrubým povrchem a u ní armádu elektrických pitbiků e-Pit. A pokud jste nikdy neslyšeli ani o e-Pitu, tak z toho nebuďte ve stresu, slyšet jste o něm nemohli, jde totiž o stroj vyrobený přímo pro Pitland podle vlastních nákresů v moravském Kubergu. Tuhle motorku si nikde nekoupíte, což je mimochodem škoda, protože doma bych si pro ni místo velmi rád udělal.\nKluci (i holky, ty nepodceňujte, sympatická instruktorka Eliška dokáže jet pěknou kudlu v parádním stylu) plánují v Pitlandu nabízet jak jednotlivé jízdy v předem daných termínech, tak různá firemní setkání, závody a v neposlední řadě několikahodinové zdokonalovací kurzy. Nenapadá nás místo, kde by motorkářům v našich zeměpisných podmínkách bylo přes zimu lépe. A to jsme si ověřili právě při Suzuki Cupu, v němž se na start postavilo celkem šest trojčlenných týmů, kde byly čtyři mediální, jeden z Pitlandu a jeden od Suzuki. Jak jsme dopadli?\nChvíli po areálu bloudím, ale nakonec beru poslední flek před halou a ve fofru se upaluju převlékat. V šatně už to vře a já stačím kouknout okolo, abych viděl, jak jsou všichni natěšení. Do toho padá jedna hláška za druhou a spoustu příslibů, že se jdeme „jenom“ svézt a hlavně si užít kus legrace. Kromě toho praskají kombinézy ve švech a zipech, a to máme teprve před Vánoci. Probíhá také registrace a nezbytné losování mašin i skupin. Honzis pro naši redakci fasuje elektriku číslo devět a já si následně tahám skupinu A, což znamená, že v béčku jede parťák Zajoch a v céčku parťák Honzis.\nPro všechny bez rozdílu je to nové, a tak "pozorně" posloucháme instrukce Elišky, ale stejně už se vidíme, jak vezmeme za heft a drtíme zatáčky. Ten okamžik je tu a za bzukotu dynamických elektromotorů vyrážíme na okruh. Je to teda mazec a hlavně pak v utažených vinglech, kde se mi zavírají řidítka. Prvních pár okruhů se cítím jako totální lama a říkám si, co tu dneska mezi tou silniční smetánkou budu dělat. Každopádně se mi to vrývá pod kůži každým metrem i každou zatáčkou víc a víc, a když to trošku začíná odsejpat, mám pusu od ucha k uchu. Jenže jak to tak bývá, v tom nejlepším končí zahřívací runda a "znemožnit" se vyráží další grupa. Řeknu vám, když vidím ty dravce, mám pusu dokořán a musím říct, že se mi líbí, jak čistě a rychle dávají jeden okruh za druhým. V tom se mě borec z Pitlandu ptá, jestli jezdím terén a že když vidí lokty nahoru, ani chvíli nepochybuje. Prej ale netahám vůbec špatně a dá se na to celkem koukat.\nNejen na trati, ale i vedle je legrace a pomalu se chystám na druhý trenál. Teď už vím, do čeho jdu a lítání si užívám od první chvíle jako malej. Kromě toho okruh není až tak těžký na zapamatování, ovšem to se nedá říct o jednoduchosti předjíždění. Moc se mi líbí nájezd na cílovku, ale i technické utažené vingly vzadu. Snažím se něco natrénovat, dostat mašinu pod kůži a pořádně si tohle asfaltové veselí užít. V tom ale přichází okamžik dne, kdy najíždím do poslední pasáže před cílovkou a chystám se zaútočit na rychlíka Adama, který mi ovšem zničehonic kříží stopu. Vzduchem letíme my i pitbiky a během toho mžiku jenom doufám, že to nebude moc bolet. Než bych řekl borůvkový koláč, je po všem, takže sbírám sebe i motorku, ovšem nemůžu najít bezpečnostní magnet na ruku, který se válí o pěkných pár metrů opodál. Teď už chápu, co znamenala věta na pozvánce „po lokti jako Alex Rins“, i když v mém podání spíš po rameni. No, mela to byla veliká, ale není čas ztrácet čas a ještě zbytek času jdu tahat.\nOpět tu máme rozpravu a můžeme jít do ostrého klání. V tréninku se povedlo zajet rozumný čas, a to pro mě znamená první flek na startu v závodě mojí kategorie A. Je odmávnuto, od začátku jedu spíš opatrně a na jistotu, abych to někde nesložil a dovezl nějaké rozumné umístění. Kdo by potom taky chtěl poslouchat hudrování týmových kolegů, jak jsem jim zkazil celý závod a celý Vánoce a kde by mohli být, nebejt toho jelita Novotňáka. Každopádně je z toho první flek a spokojeně předávám štafetu klukům z redakce.\nVe skupině B a C to vře jako blázen a fakt se máme na co koukat. Závody se jedou na osm minut a až nespravedlivě rychle utíkají, takže brzy máme po všem. Každopádně si myslím, že jsme si nevedli špatně, protože co jízda, to bedna pro jednoho z nás. Nicméně teď už se těším na druhou jízdu… jenže ta se nekoná. To je tak, když se nedává pozor na rozpravě, protože tam jasně zaznělo, že bude jen jedna rozjížďka a pak závod nejrychlejších dvou jezdů ze skupin, plus divoká karta pro jednoho "šťastlivce". Ta byla zaslouženě udělena rychlé slečně z ryze dívčího týmu Motorbike, který ale celkem rychle přišel o jednu posilu. A kdo jí tak surově a nevybíravě vystavil stopku? Ano, ten samý ptáček, co se postaral i o mě a stal se postrachem arény, takže se mu rychle žačalo přezdívat Mr. Fenati. Mimochodem jeho tisková zpráva po klání neměla chybu a přál bych vám ji vidět.\nZávod je tu a konkurence veliká. Naše redakce tu má dvě želízka v ohni, ovšem nějaká taktika se očekávat nedá. Jakmile proklouzneme první zatáčkou, mám pocit, že jsem z nejhoršího venku a drtím to na čtvrtém fleku. Tempo je ukrutné a zuby nehty se držím první trojky. Po pár kolech se pole trošku trhá a tempo stále nabírá na obrátkách, ale i tak si říkám, že pojedu alespoň trošku v klidu a zkusím zabrat v závěru. Jenže hups a přede mnou dochází na slušnou taškařici. Do té chvíle první Pepa a druhý Roman si to dávají na Márqueze a Roman bere Pepu přímo na komoru. V tu chvíli se kolem nich jen mihne Karel a upaluje, seč mu síly stačí. Také já to dělám jako on a pokouším se poodjet. Ke konci se snažím jet v klídku a zbytečně neriskovat, což znamená, že se kluci dotahují a začíná být sakra horko. Nakonec to ale dá na druhé místo, a to bych fakt v tak nařachlé konkurenci silničních střelců nečekal. Druhé místo bereme také závodě redakčních trojic, a to je alespoň z mého pohledu pecka.\nKaždopádně to byla veliká kupa legrace a hodně intenzivní dvě hodinky s partou skvělých lidí. Zázemí Pitlandu, personál i technika zaslouží jenom slova chvály, stejně jako výborný nápad Suzuki Česká republika, která tuto akci vymyslela a zorganizovala. Teď pevně doufám, že se stane tradicí a příští rok by mohlo dojít třeba na několikahodinové vytrvalostní klání, kdy by to mohlo být hodně zajímavé. Samozřejmě se budeme snažit přivézt opět poháry!\nMusím říct, že jsem se bavil jak v Pitlandu, tak teď u čtení Vláďova textu. Jestli jste měli dojem, že to tam Vládík nějak proklouzal a vlastně omylem zajel pole position ve skupině A plus následně záhadným způsobem „na jistotu“ vyhrál, tak mu nesmíte věřit ani slovo. Byl to právě on, kdo asi tak ve třetím kole prvního seznamovacího tréninku jako první jezdil po koleni a posílal do světa jiskřičky a v závodě, ač jsme mu od půlky ukazovali, že má náskok jako hrom, letěl tak, že druhému v pořadí dal skoro kolo. Asi ho ta Adamova sundávací akce nějak nabudila. Anebo prostě chtěl být v cíli co nejdřív, protože ještě pár dní před startem ležel v horečkách a po každé jízdě vypadal, že do nich co nevidět spadne zase. A už se moc těším, až si přečtu Zajocha, jak jel taky „kochačku“.\nJá jsem sice z týmu v poměru výška/hmotnost největší střízlík, takže mi teoreticky měly tyhle malé elektrické potvory sedět nejlíp, jenže taky už mám svůj věk a letos jsem po jarním slepáčku testoval hlavně skútry a cruisery, takže mi nějak chybí ta správná dravost. Nebo aspoň chyběla na začátku. Že se budu chvíli hledat, to jsem věděl, ovšem když jsem se ještě v půlce prvního tréninku nebyl schopný uvolněně položit na koleno do zatáčky, protože jsem se na e-Pitu fakt necítil, začal jsem být otrávený. Bloudím tu jak opilý koráb, nemůžu zaboha přijít na to, jak na to, a je mi celkem trapně – Vláďa se Zajochem jeli, jak kdyby už měli jisté místo v HRC vedle Márquezů, a já jim to akorát zkazím. A to jsem se tak těšil. Jenže naštěstí těsně před koncem poté, co jsem celý trénink měnil posez a styl, to najednou udělalo „cvak“ a věděl jsem, že tohle bude dobrá cesta. Já se prostě musím nejdřív najít. Kvalifikace už začínala být veselejší, ve svojí skupině jsem byl těsně třetí a hlavně mě těšil pohled na časy, když jsem zajel pouze o vteřinu pomaleji než Zajoch a o sedm desetin než Vláďa. Nakonec to se mnou snad nebude tak zlé.\nVláďa svou skupinu vyhrál, Zajoch po skvělém souboji v ostře nabitém béčku uhájil třetí flek a já mám před závodem zase nervy jako špagáty. I když „o nic nejde“, každý má tu závodní atmošku v sobě, hecujeme se a je jasný, že po sobě půjdeme jako slepice po flusu. Jenže já nejsem mentálně závodník, rád jedu svižně, ale ze startů a zejména první zatáčky mám vždycky bobany. Když mi to tam v prvním vracáku šoupne Jenda Altnerů, má přirozená reakce je nechat ho jet, jenže pak se kdesi v hlavě objeví jakýsi hlásek, který neznám, a ten zavelí: „Tak to ani náhodou!“ A je vymalováno, jedeme bok po boku do další zatáčky, která je na opačnou stranu, takže tam mám výhodu, o kolo později jdu dokonce před technickou pasáží na brzdy na druhý flek a na něm i bezpečně dojíždím. No ty blážo, já jsem normální závodník! A v součtu výsledků jsem pomohl našemu týmu Motorkáři.cz k naprosto zaslouženému druhému místu, z čehož mám vlastně radost největší.\nTlemím se od ucha k uchu, než mi dojde, že první dva z každé rozjížďky čeká ještě závod jednotlivců, kde se očekává pořádná mela. No nazdar! A jelikož jsem se docela v té svojí rozjížďce kousnul, tak startuji ze čtvrtého fleku. Ten je pěkně nevděčný, protože v prvním vracáku se snažím zorientovat, co tam ta paka přede mnou provedou, a do toho mě předjede jak Vláďa, tak Honza Stárek. Bastardi! Když napíšu, že jsem celý závod jel šestý, bude to vypadat jako nuda, jenže já celý ten závod jel nalepený na Honzíkovi, zkoušel jsem to zprava-zleva, dokonce jsem mu jednou škrtl o zadní kolo při brzdění, ale prostě mě dokázal za sebou udržet. A já v hlavě ten přístup „teď to zkusím a buď půjdeme oba, nebo tam proklouznu“ nemám. Prča to byla ale neskutečná, oba jsme si to užili, jak kdybychom fakt jeli MotoGP!\nJak závodil Zajoch?\nAsi jako všichni ostatní, i já jsem se na tohle těšil jak malej kluk. Každý den, kdy člověk může chytit řídítka do ruky, je super, v zimě to platí dvounásob. Člověka to vytrhne z nejezdícího absťáku a zároveň mu to pomůže udržet se jakž takž ve formě. Vím o tom své, protože zatímco pro kluky to bylo první takové svezení v hale, jestli se teda nepletu, já už jsem párkrát kroužil u Lukáše Peška v Radotíně. Takže jsem více méně věděl, do čeho jdu, navíc vidina závodu mezi redakcemi, to bude hec jak blázen! A přece nejsme takový jelita, abychom si tam udělali ostudu.\nNo, jako vždycky dorážím pozdě, ale ne úplně poslední, což je náznak úspěšného dne. Vlastně tak nějak tuším už dopředu, že by z toho mohlo něco cinknout. Vláďa totiž umírá mužskou rýmičkou, Honzis se vymlouvá na testování cruiserů a skútrů, oba pak skoro jednohlasně tvrdí, že nebudou rychlí. Že nejsou ve formě a že to nebude nic moc. Jo, jo, jo, znám moc dobře tyhle týpky... To je pořád jak jsou pomalí, nic neumí, a pak tam sází rekord kola za druhým. Vláďa to potvrzuje svými obroušenými slidery hned v začátku prvního tréninku. Mám radost, že tak tahá. Hlavně taky proto, že dostávám motorku s ohřátými gumami. I kvůli tomu jde prvotní ostych částečně stranou. První trénink vlastně nebyl vůbec špatný, i na motorku jsem si celkem rychle zvyknul, což svědčí o tom, že funguje. Jen přední brzda je taková tvrdá a bolí z ní ruka a trošku boje byly v technické pasáži s utaženými zatáčkami kolem nohy. Tam nakonec zafungovala taktika poslat to tam a spoléhat na gumy. Ty sice drží dost, ale několik výraznějších varování už mi vyslaly, stejně tak určité signály posílá svalstvo kancelářské krysy. Druhý trénink už vím, jak na to, takže to tam posílám víc a víc ve snaze vyrovnat se těm dvěma rychlíkům vpředu. No, nějaké desetinky dolů padly, ale taky jsem všem přítomným při nájezdu na cílovku předvedl ukázkové uklouznutí zadku s následným klouzáním do bariéry. Tam mě bezpečně zastavují staré motokárové pneumatiky, takže vztyk a dál do boje! Jizvy na kombinéze pak dokládají, že tenhle asfalt má o dost víc adheze než motokárový beton v Radotíně. To nejdůležitější je ale na obou místech stejné. Padá se z malé výšky, takže to většinou nebolí, motorky jsou na to taky připravené, takže jim člověk téměř nemá šanci ublížit. Už jsem ale na limitu, tlačím na to co to jde, gumy kloužou, krizovky se kupí, takže to asi už víc nestlačím. Třetí flek na startu.\nPřed startem závodu za sebou čuji zradu. Místo Elišky na ePita Pitlandu sedá kluk. To smrdí tím, že bude rychlej. První startuje Pepek a za ním Carlos. Ideální plán byl pokusit se jich s rozumnou mírou rizika držet. Startuje se do pravé zatáčky, po ní je další pravá, kdy se trať vrací o 180°. Jak je vidět i v ostatních rozjížďkách, třetí startující má tendenci si ji najet z vnějšku a nabrat rychlost na první dva, jenže v tu chvíli se na vnitřek tlačí čtvrtý. Ne jinak to bylo v mém případě, kdy v první pravé už vedle sebe cítím a vidím Pitlanďáka. V ten moment mi proběhne hlavou Jirka Heiník, který před závodem pronesl klasickou hlášku o tom, že se závod nevyhrává v první zatáčce. Prdlajz! Teď mě tu předjede a já už se nedostanu zpátky! Na výjezdu beru za plyn a nekompromisně se tlačím na vnitřek do následující levé, kde sice moc místa nebylo, ale bylo to čisté. Hlavně to ale bylo teď, nebo nikdy. Naštěstí to vyšlo bez incidentu, každopádně první dva už cuknuli dost, takže měním taktiku - hlavně se nenechat předjet. Když udržím třetí flek, týmově by to mohlo dopadnout. Všude to cpu na vnitřky a nedávám žádný prostor na předjetí, až pak najednou periferně za sebou nikoho nevidím. Paráda. Trošku to klidním než se začnou motat „kolaři“. Vtipný, když závodíte na motorce a křičíte na někoho „kolo“, „stopa“ a podobně. Ne vždycky to zabere, takže mám toho nepříjemného soupeře na svých zádech za chvíli zase. Byla to už ale jenom dvě nebo tři kola, takže jsem nakonec dovezl domů úspěšně třetí flek. Mohlo to být lepší, ale taky výrazně horší.\nJak už jste si mohli přečíst od Honzise, nakonec to všechno naše snažení dalo celkové druhé místo, a to v tak nabitý konkurenci rozhodně není špatný. Teda my to tak bereme. A když se na to podíváme kolem a kolem, tak jsme vlastně první redakcí složenou z kmenových členů, že? :P Tím, že jsem byl ve své rozjížďce „až“ třetí, jsem nedostal pozvánku na závod jednotlivců. Skromně musím podotknout, že i přes do té doby nejrychlejší čas v naší redakci :))) Takže jsem si akorát na závěr skočil vyzkoušet, jak se to jede na druhou stranu. Úspěšně jsem odřel i druhou půlku kombinézy, proto hurá domů. Super zábava, super svezení, díky Suzuki za organizaci a za pozvání, spoluzávodníkům za výsledek a Pitlandu za skvělý projekt. Rozhodně mě tady neviděli naposledy a doufám, že si to minimálně za rok ve stejné sestavě zopakujeme.


Adidas se probírá - Euro.cz\nAdidas se probírá\nNěmecký výrobce sportovního oblečení a vybavení se po několika hubených letech nadechuje ke stíhací jízdě za jasnou jedničkou na trhu, americkou firmou Nike. Minulý týden zveřejnil, že v roce 2015 jeho tržby i zisk předčily očekávání trhu.\nbyznys adidasu znovu roste Tržbami ve výši 16,9 miliardy eur (a ziskem ve výši 720 milionů eur) Adidas překonal odhad analytiků, kteří očekávali tržby 16,7 miliardy tržeb a 711 milionů zisku. Firemní tržby (v mil. eur)\nNike si drží náskok… Dílčí úspěch Adidasu však dosud vedoucí pozici jedničky na trhu neohrožuje. Nike zůstává daleko vepředu. Firemní tržby (v mil. eur)\n… zejména v USA V klíčovém segmentu trhu, jímž je sportovní obuv, na největším trhu (USA představují 40 procent veškerého světového trhu se sportovním oblečením) je nadvláda Nike ještě výraznější. Graf znázorňuje podíly jednotlivých firem/značek na americkém trhu v procentech.


Ředitel televize Nova Vladimír Železný padl. Tentokrát je to už opravdu definitivní: Železný od včerejšího odpoledne není generálním ředitelem největší české televize, kterou řídil od samého počátku, tedy téměř deset let.\nSpolečně jej odvolali spolumajitelé Novy, finanční skupiny PPF a MEF. "Vzhledem ke zničující kampani vedené proti TV Nova v poslední době rozhodnutí akcionářů chápu a plně ho akceptuji," oznámil pak Vladimír Železný.\nPadl kvůli arbitráži\nJeho pád souvisí s prohranou arbitráží, kvůli níž bude muset Česko s největší pravděpodobností zaplatit deset a půl miliardy korun někdejšímu investorovi Novy, firmě CME, kterou Železný před čtyřmi lety odřízl od zisků televize.\n"Se znepokojením sledujeme snahu některých společenských skupin o spojování problémů týkajících se soukromých záležitostí doktora Železného a problémů českého státu vzniklých na základě prohrané arbitráže s fungováním televizní stanice," zdůvodnil odvolání jednatel televize Petr Dvořák, který zastupuje firmu PPF. "Jeho odvoláním chceme tyto snahy o poškozování a případné ovlivňování Novy jednoznačně a definitivně zastavit. Hlavním cílem tohoto opatření je tedy ochrana naší investice." Jinými slovy: majitelé Novy se obávají tlaku, který by na nejvlivnější české médium mohla vyvíjet současná vládní koalice, jejíž většina nemá Novu a Železného, který se netají svou náklonností k ODS, v lásce.\nOdvolání má uklidnit vládu\nOdchod českého televizního magnáta přichází pouhý den poté, co vládní koalice téměř stoprocentně ovládla vysílací radu, která může Nově způsobit velké potíže, a dokonce jí v krajním případě i odebrat licenci. Dnes má navíc švédský soud rozhodnout, jak naloží s žalobou, kterou se český stát brání proti výsledku vzpomínané arbitráže se CME. Pokud Česko prohraje, CME okamžitě dostane svých deset miliard.\n"PPF ten krok měla připravený už delší dobu jako určitou úlitbu vládě," řekl zdroj obeznámený s poměry v TV Nova. Televizi teď budou společně řídit programová ředitelka Libuše Šmuclerová, dlouholetá nejbližší spolupracovnice Vladimíra Železného, a finanční ředitel Novy Petr Chajda, zastupující majitele PPF.\nV sobotu v poledne už řediteli nevolejte Novu po Vladimíru Železném bude zatím řídit jeho pravá ruka Libuše Šmuclerová a Petr Chajda z PPF. Tvář televize se nezmění.\nPro četné příznivce talkshow Volejte řediteli je to mimořádně špatná zpráva: Vladimír Železný už v sobotu v poledne nezavtipkuje se svým zajícem Zazou. Nova jeden ze svých nejstarších pořadů, vysílaný od jejího počátku v únoru 1994, sice s odchodem Železného definitivně nezruší, tuto sobotu jej však vysílat nebude. Mluvčí televize Petr Kostka včera oznámil, že se pořad na obrazovku vrátí až s novým generálním ředitelem, který Železného nahradí.\nKdy se to stane a kdo bude nástupcem, není v tuto chvíli jasné. Podle dostupných informací je zřejmé, že pauza ve vysílání Volejte řediteli bude jediným viditelným výsledkem, který divákovi pád Železného přinese. Totéž se dá říci o denním chodu televize. Řídit ji zatím bude programová ředitelka a dlouholetá pravá ruka Železného Libuše Šmuclerová a finanční ředitel Petr Chajda. Šmuclerová přitom televizi občas sama řídila už v minulosti - v období, kdy se Železný věnoval například své senátorské kariéře, nebo tehdy, když jej na několik dní zadržela policie.\n"V poslední době už Železný televizi ani příliš neřídil, snad nejvíce zasahoval do podoby grafiky," řekl s nadsázkou zdroj dobře informovaný o dění v televizi. O blížícím se odchodu Železného se v mediálním světě mluvilo už od loňska. Tehdy totiž do Novy vstoupila nejsilnější česká finanční skupina PPF, která dávala od počátku najevo, že ji budoucnost Železného zajímá pouze potud, jak ovlivní jejich byznys. Už loni v září PPF za Železného zaplatila jeho téměř miliardový dluh někdejším investorům ze CME. Právní a finanční problémy Železného se ukázaly jako vážný problém pro každého potenciálního kupce Novy. Televize hned několikrát oznámila brzký vstup "strategického partnera". Ten však nikdy nepřišel, přestože televize za poslední rok vykázala lákavý provozní zisk 1,7 miliardy korun.\nPPF, která plně kontroluje finanční toky v televizi, nedávno oznámila, že Novu zatím prodávat nehodlá. Přesto se pro ni Železný, který si v pořadu Volejte řediteli vyřizoval obchodní i politické účty, stal neúnosnou zátěží. Ani odchodem Železného si však PPF klid automaticky nezajistila. Naznačil to včera ministr kultury Pavel Dostál, motor koaličního tažení proti Nově: "Železný patřil k těm, kteří na obrazovce Novy dlouhodobě porušovali zákon, minimálně každou sobotu ve Volejte řediteli. Nedivím se, že akcionáři CET 21 pochopili, že by jim mohl ohrozit investici. Pokud by to pokračovalo, muselo by to směřovat k odebrání licence Novy. Ale pro mě ta kauza ještě nekončí."\nDeset let Železného na Nově\nleden 1993 - společnost CET 21 získává licenci k vysílání soukromé televize, projekt před vysílací radou obhajuje Železný\núnor 1994 - začíná vysílat TV NOVA. Železný je generálním ředitelem\nduben 1999 - investor Novy, firma CME, odvolává Železného z čela ČNTS (firmy, která zajišťovala vysílání Novy)\nsrpen 1999 - Železný se odstříhává od CME a startuje novou Novu s českou firmou MEF\nduben 2001 - Železný je poprvé obviněn z trestných činů, dodnes je stíhán kvůli šesti případům\nčerven 2002 - první pokus o odvolání Železného z funkce ředitele: po týdnech sporů vstupuje do Nov nový spolumajitel, finanční skupina PPF. Železný nakonec zůstává v čele televize\nbřezen 2003 - Česko musí zaplatit CME deset a půl miliardy za to, že dovolilo Železnému odpojit se kdysi od původního investora\nKdo povede Novu\nLibuše Šmuclerová (40)\n* v Nově pracovala od úplných počátků televize\n* z pozice dramaturgyně pořadu Na vlastní oči se postupně vypracovala na šéfredaktorku publicistiky\n* v roce 1997 se stala programovou ředitelkou a "číslem dvě" v televizi\n* postavila se na stranu Železného ve sporu s někdejšími americkými investory Novy, firmou CME\nPetr Chajda (36)\n* vystudoval Vysokou školu ekonomickou a Diplomatickou akademii v Madridu\n* pracoval jako konzultant ve firmě KPMG\n* v letech 1995-2000 řídil obchodní aktivity PPF v zahraničí\n* po vstupu PPF do Novy loni v létě se stal finančním ředitelem televize\nTváře Novy o Železném\nJe to rozhodnutí akcionářů televize a já ho respektuji. Vladimír Železný byl skvělý manažer. Jestli bude mít jeho odvolání vliv na budoucnost televize se ukáže až poté, jak schopný manažer do funkce ředitele nastoupí.\nVůbec nevím, že byl odvolán. Jestli to bude mít vliv na chod televize? Bude to jiné, ale nevím, jestli dobře nebo špatně.\nTo je pro mě úplná novinka. To je tedy "dobrá" zpráva. Celý den jsem dneska doma s malou a tak jsem si nestihla pustit ani rádio ani televizi.\nZrovna točím, tak nejsem na Barrandově. Volali mi to kolegové, že tam je ochranka a že Železného sundali. Říkám to, co jsem říkal vždycky: Na mé práci se to zatím neodrazilo. S Líbou Šmuclerovou jsem měl vždycky dobrý vztahy, ještě v době, kdy nám dělala dramaturgyni a pak šéfredaktorku. Až pocítím důsledky, pak teprve se k tomu budu moct nějak vyjádřit.\nNic o tom nevím a nebudu to komentovat.\nO tom slyším poprvé od vás. Nejsem schopný to posoudit, protože nevím proč a jak se to stalo. Neříkám na to nic. Paní Šmuclerová televizi zná, takže by to nemělo být nic převratného.\nJe to interní věc televize. Je to jako když se odvolává ředitel továrny. Nikomu do toho nic není.


Krájecí zelenina - Little Dutch | BAJOBABY – vše pro báječné děti\nKrájecí zelenina - Little Dutch\nJezte zeleninu každý den! Tato sada dřevěné zeleniny je zábavný způsob, jak stimulovat hraní rolí u vašeho dítěte. Společné vaření je tak zábavné! Nak... celý popis\nJezte zeleninu každý den! Tato sada dřevěné zeleniny je zábavný způsob, jak stimulovat hraní rolí u vašeho dítěte. Společné vaření je tak zábavné! Nakrájejte zeleninu na prkénku na polovinu dřevěným nožem a staňte se špičkovým kuchařem. Zahrnutá zelenina je: mrkev, okurka, rajče, cibule, červená řepa a houby. Všechno lze snížit na polovinu a díky suchému zipu se snadno znovu spojí.


Projekt ESO startuje - Svaz měst a obcí ČR školí první zastupitele a úředníky! [Svaz měst a obcí České republiky]\nProjekt ESO startuje - Svaz měst a obcí ČR školí první zastupitele a úředníky!\nSvaz měst a obcí ČR, v rámci realizace nového vzdělávacího projektu Efektivní správa obcí – ESO, zahájil v úterý 16. října 2018 v jihočeském Táboře první z řady plánovaných vzdělávacích akcí. V průběhu úvodního školení se 38 účastníků seznámilo se systémem veřejné správy a základními principy fungování obcí.\nSvazový vzdělávací projekt ESO bude realizován do dubna roku 2022 a navazuje na velice známé a úspěšné projekty „Vzdělaný zastupitel“ a „Odpovědný zastupitel“.\nSoučástí projektu ESO je i nové vydání oblíbené a uznávané „Příručky pro člena zastupitelstva obce po volbách v roce 2018“, kterou Svaz měst a obcí zcela zdarma distribuuje všem zvoleným zastupitelům měst a obcí.\nKlíčovým segmentem pak je realizace bezplatných vzdělávacích seminářů, a to jak pro zastupitele, tak i zaměstnance měst a obcí. Semináře přitom budou probíhat přímo v obcích, případně v nejbližším okolí tak, aby nikdo neztrácel čas zbytečným cestováním. Pro zaměstnance územně samosprávných celků budou semináře pochopitelně i s patřičnou akreditací. Školení budou, obdobně jako v minulosti, reflektovat i řešení konkrétních problémů s přihlédnutím k místním specifikům, a to pod vedením špičkových lektorů s dlouholetými zkušenostmi ze všech oblastí veřejné správy České republiky.\nPrávě zahajujeme registraci zájemců o školení. Pokud máte zájem Vy, popřípadě zástupci Vašeho města, obce či DSO o uspořádání školení, neváhejte se na nás obrátit s Vaším požadavkem.\nVíce informací a registrace do projektu ZDE


Pálení | uLékaře.cz\nuLékaře.cz Poradna lékaře Pálení\nSex Kristýna 28.5.2013\nDobrý den, chtěla bych se zeptat. Po pohlavním sexu, kdy se do mě partner udělal mě sperma v pochvě pálilo a svědilo, nedalo se to ani vydržet a i po následném umytí to nepřestávalo. Nejedná se o alergii na partnerovo sperma? Děkuji za odpověď.\nPravděpodobně nešlo o vliv spermatu. Spíše jde pouze o reakci podrážděné sliznice po sexu. Nechte se vyšetřit na gynekologii k vyloučení infekce.\nDobrý den mám dotaz ohledně pálení při močení.. Předtím...\nDobrý den, prosím Vás už nevíme co dělat, manželka...\nDobrý den chtěla jsem se zeptat, když s přítelem máme pohlavní styk tak mě pálí...\nmam 13 a po erekcii ma pali na spicke penisu a ked snim manipulujem ma v nom...\nDobrý den, mám takový problém, použila jsem SEBAMED femine intimate wash,...\nDobrý den pane doktore. Chtěla bych vás poprosit o radu už několik let trpím...\nDobrý den, před 2 týdny jsem byla na gynekologii s pálením při močení a v podbříšku,...\nDobrý den, trápí mne pálení, nikoliv však při močení. Již dva týdny. Nechala...\nDobrý den, kvůli pálení při a po sexu jsem šla ke své gynekoložce, ta mi předepsala...\nDobry den, jsem 11 dni po operaci a doprovazi mě posledni dva dny šílený pálení...\nDobrý den, dostal jsem antibiotika Augmentin 625 mg a po 2 dnech po zahájení...\nDobrý den. Už asi dva měsíce mě trápí pálení při močení. Nejdříve mi lékař nasadil...\nDObrý den, před 14 dny, jsem já i můj partner dobrali prášky Entizol./na 10...\nPálení - Bolest pochvy\nMám dotaz. Nedávno jsem masturbovala a od té doby mě bolí vstup do pochvy. Dám...\nPálení , bolest poševního vchodu\nDobrý den pan doktore Chtěla bych se zeptat už nejmíň pul roku mě trápí ukruta...\nDobrý den, zhruba před 4 měsíci jsem měla bolesti v oblasti žaludku, dostala...\nPálení (Horkost) celého těla včetně penisu\nDobrý den, mám 3 roky přítele, a skoro vždy nás trápí pár věcí: a to, přítel...\nPálení / bolesti / horkost v těle\nkomu: MUDr. Vendula Bartáková (Praktické lékařství) *** Dobrý den paní doktorko,...\nPálení / řezání při močení\nDobrý den, Chtěl bych se zeptat, jestli by vás nemohlo napadnout, co by mohlo...


Münster - Konstanz - Dóm v Kostnici - Iereus - Památky, umění, historie a jiné zajímavosti\nHlavní stránka > Památky > Münster - Konstanz\nMünster - Konstanz\n(Dóm v Kostnici)\nTaké město Konstanz se pyšní katedrálou, která byla svědkem pro Evropu významných událostí. Je to Münster - kostel jenž zaujme svou širokou západní věží, která tvoří mohutné průčelí. Do české historie vstoupil dóm při kostnickém koncilu jako místo, kde mimo jiné také soudili českého reformátora Jana Husa.\nZákladem chrámu je trojlodní románská bazilika s křížením, která byla časem upravovaná gotickým stylem. Na trojlodní budově jsou románské prvky zřetelně vidět, i když např. oblouky oken bočních lodí jsou už goticky lomené.\nNad portálem jsou umístěny sochy třech svatých, kterým byl kostel zasvěcený. Je to Panna Marie, sv. Pelagius a sv. Konrád. Podle Panny Marie má dóm název - Münster Unserer Lieben Frau (Dóm naší milé paní).\nUvnitř kostela se prolínají různé umělecké slohy od románského po klasicismus. Na původních románských sloupech hlavní lodě je nesena barokní klenba, v bočních lodích jsou gotická okna s lomenými oblouky a také klenba je gotická.\nTrojlodní prostor je na východě zakončen příčnou lodí, která je rozdělená na tři části a tvoří tři části chóru. Vlevo od hlavního chóru se nachází chór sv. Tomáše, kde kromě vzácného točitého schodiště z pískovce je naproti oltáři ve výklenku plasticky zpodobněna smrt Panny Marie.\nChór sv. Tomáše\nv Konrádově kapli\nv Markétině kapli\nZ Tomášova chóru vedou dveře do zlatě zářící Konrádovy kaple, kde upoutá pozornost před oltářem stojící relikviář. Pod kaplí je hrob sv. Konráda z Kostnice - biskupa, který nechal stavět kostnické kostely po vzoru římských a také nechal za východním chórem Münsteru vystavět r. 940 rotundu sv. Mauricia se zmenšenou kopií jeruzalémského svatého hrobu.\nVpravo od hlavního oltáře se pak nachází Mariin chór a za ním kaple sv. Markéty s kamenným náhrobkem biskupa.\nKrypta a schránka s ostatky sv. Pelagia\nNejstarší částí Münsteru je krypta, která byla vytvořena jako součást původního kostela pro ostatky sv. Pelagia už někdy na konci 9. stol.\nOd konce 6. století do roku 1821 byla Konstanz diecézí, takže tenhle kostel byl místem pro biskupský stolec. Původní románský kostel byl okolo roku 1000 rozšířen a zvětšen. Z neznámých důvodů se však roku 1052 zřítil.\nStavba nového kostela začala ihned a v roce 1089 byl tento nově postavený románský chrám vysvěcen.\nBěhem čtyř století byly prováděny různé úpravy, např. dostavba věží, ale teprve v 15. století byla katedrála přestavěna částečně do gotické podoby i s mohutnou západní věží přes celé průčelí.\nBrožíkův Jan Hus\npřed kostnickým koncilem\nV letech 1414 až 1418 byl Münster dějištěm zasedání koncilu, který řešil nepořádky v církvi a především papežské schizma. Katolická církev měla tehdy tři papeže a tady měl být nastolen pořádek. Nový papež byl ale volen jinde - v budově koncilu. V Münsteru se odehrála jiná událost. Své učení zde obhajoval český kněz a reformátor Jan Hus. Byl však umlčen a odsouzen k smrti upálením. V zasedání koncilu to byla jen epizoda, ale důsledkem téhle epizody bylo, že se všemocná církev po mnoha porážkách křížových výprav do Čech musela sklonit před stoupenci Husova učení.\nMünster v roce 1920\nv roce 1853\nPo nástupu protestantismu v 16. století došlo k tzv. obrazoborectví. Vybavení katedrály bylo zničeno, zlaté věci roztaveny. Jenže po porážce protestantských vojsk u Mühlberka ztratila Konstanz svobodu a Habsburkové se postarali o rekatolizaci.\nKe konci 18. stol. byl chór upraven a dostal klasickou podobu.\nRoku 1821 zrušil papež kostnickou diecézi a sídlem biskupa se stal Freiburg. I přesto je chrám dál nazýván Münsterem nebo katedrálou.\nPoslední velká stavební úprava byla novogotická dostavba osmiboké špičaté věže nad západním průčelím v roce 1853.\nTady se Jan Hus obhajoval\nV Münsteru je vedle hlavního vchodu, jak můžeme vidět na obrázku ze stránek "www.husitství.cz", štítkem označená dlaždice, na které prý Jan Hus stál a kde si vyslechl rozsudek. Hned za dveřmi je to proto, že kacíř dále do kostela nesměl.\nVšude se to tak uvádí a je z toho pomalu klišé. Málokdo se už ale dozví, že při slyšení a své obhajobě Jan Hus stál uprostřed chrámu. Uprostřed kolem dokola sedících kardinálů a prelátů a to prý v místě, kde je dnes v dlažbě velký čtvercový kámen. Tam byl také odsvěcen. Důkazem toho, že Hus nestál jen u dveří, jsou zápisky přímého účastníka událostí, Husova žáka Petra z Mladoňovic, ve kterých snad ani zmínku o místu u dveří nenajdeme.\nDílo se jmenuje "O umučení Mistra Jana Husa" a tady je výňatek z latinského překladu:\n...Uprostřed toho shromáždění a chrámu bylo vyvýšené místo na způsob stolu a na něm podstavec, přes nějž byl položen šat, roucho mešní a kněžský oblek, určený k odsvěcení Mistra Husa. Když byl přiváděn do chrámu a přicházel před ono vyvýšené místo, poklekl na kolena a vroucně se modlil...\n...A když již byl tak oděn a oni biskupové ho vyzývali, aby odvolal a odpřisáhl, povstal, vystoupil na onen stolec, před nímž byl oblékán, ...\nZ dobových vyobrazení je vidět, jak sněmy v Münsteru probíhaly. Lavice byly odstraněny a účastníci zasedali na sedadlech po obvodu prostoru, někdy dokonce na postaveném lešení. Nejvýznamnější osoby měly zvláštní trůn, jako např. císař a papež při koncilu 1414-1418.\nPoužité zdroje pro Münster - Konstanz


Odhalte tichého zloděje kostí včas! | uLékaře.cz\nuLékaře.cz Články Odhalte tichého zloděje kostí včas!\nBojíte se vzniku osteoporózy, tedy řídnutí kostí? Denzitometrické vyšetření vám ukáže, zda jsou vaše obavy opodstatněné. Vyšetření se totiž používá ke stanovení hustoty kostní tkáně a k určení množství minerálů v kostech. Lékař toto vyšetření předepíše lidem, u kterých se objeví podezření na osteoporózu.\nKost Nártní kosti Stavba kosti Stydká kost Cervix skore