Názory k článku Jak jsme válčili s ADHD | č. 7716 | strom názorů | Rodina.cz\nNázory k článku Jak jsme válčili s ADHD\nMoudré počtení po ránu\nŠkoda, že jsem si tento článek nemohla přečíst dříve.\nZrovna teď taky přemýšlím nad změnou psycholožky, ke které docházíme se synem, který má ADHD. Včera jsme u ní byli na kontrole, a připadala jsem si jako hloupá matka, která neposlouchá jejích rad, a neví, co je pro dítě nejlepší. Dorazila mě tím, že loni mi jasně řekla, že je syn nadprůměrně inteligentní - je o dva roky popředu, bohužel CNS je stále trochu nezralá, ale to bude ještě dlouho, takže doporučuje školu neodkládat, a v šesti ho dát do školy. Včera mi tvrdila, že si u sebe do poznámek napsala, že by možná byl lepší odklad. Připadá mi, že změnila názor poté, co jsme se synem byli u zápisu, viděla ho tamní psycholožka, a ta řekla, že si s tou naší promluví, že jí připadá hodně nesoustředěný. Ale nechápu, proč mi to takhle bezostyšně tvrdila do očí, že nic takového, že ho máme dát do školy, neřekla a dělá ze mně blbce. Myslím, že v červnu si tam půjdeme pro výsledek včerejšího testování, a pak už nás tam neuvidí.\nChodíš do Prahy-Modřan? :)\nNe, já jsem z Moravy.\njasně nedokáže přiznat chybu. A to vlastně o chybu nejde, prostě by se na to podívala ještě z jiného úhlu. To se mi stalo u jednoho primáře (v tom městě doslova poloboha), týkalo se ale jiné věci než ADHD.\nJá právě takové lidi, co mění svůj názor, a řeknou, že jiný nikdy neměli, nemám ráda, a jí tak už vůbec nemůžu věřit. Raději budu se synem dojíždět do jiného města, pokud nám to doporučí školní psycholožka, ale k téhle už teda rozhodně nepůjdeme.\nTaké jsem vystřídala víc psychologů, nejhorší to bylo ve PPP ve Zlíně všichni tam chodili s kafem v ruce, hodinu si nás nikdo ani nevšiml, pak mi syna rvali z náručí že jako musí jít do kanceláře bez maminky, ten tak vřískal a klepal se že nějaké vyšetření nepadalo v úvahu. Napsali mu do zprávy šílené věci, něco jako že matka to nezvládá a otec se nezajímá ( chudák seděl na chodbě a díval se jak se jeho synovi klepou ruce) možná kdyby vstal a paní psycholožce jednu natáhl, už by jevil zájem. Nejvíc nám pomohla naše dětská paní doktorka, vyslechla ,poradila, poslala nás k opravdu skvělé psycholožce. A to šlo jenom o odklad školní docházky, protože se syn bál cizích lidí, a nevěděl jestli je pravák nebo levák\njj syn se zase strašně bojí psů a v místnosti kde jsme s psycholožkou byli byl velikánský černý hafan...syn se samozdřejmě neustále točil na hafana a na práci se moc nesoustředil...řekla mi tenkrát že má velmi silné adhd...prdlačky, ted se soustředí v poho i víc jak dvacet minut..\nDobrý den,mohla byste mi prosím poradit dobrého odborníka ve zlíně? V poradně jsme taky nebyly spokojeni.\nMůj e-mail:leicmanovaolga@tiscali.cz.Děkuji Olga\nSlyšela jsem, že než radši do Zlína, tak zajet do PPP do Kroměříže. Tak to zkuste si tam zavolat.\nPhdr Pechová Marie byla dobrá. Opravdu než bych šla znovu do PPP zlín jela bych do hradiště, Brodu nebo Kroměříže.\nNám bohužel žádný papír nedává posílá, teď toho trochu lituju, že ji neříkám, ať vytiskne nějaké zprávy pro nás.\nPane Vacku diky\nurcite takove zamysleni mnoha lidem pomuze. Je to opravdu o tom, ze si casto systemem nechame vnutit ledacos, jenom proto, ze mame uctu k autoritam a oni nam durazne dokazy vysvetlit, ze TAKHLE je to spravne. Vic rodicovskeho citu, vnimani a empatie by nam neuskodilo. A netyka se to zdaleka jen vychovy deti s dysfunkci, ale vychovy obecne. Kolik znam rodicu, kteri dokazi sve dite deptat jenom proto, ze si uz v jeho plenkach udelali predstavu, ze bude mistr sveta v tenisu a bude mit dve vysoke skoly.\nRe: Pane Vacku diky\nPřidávám se k díkům. A můžu potvrdit, že někdy je opravdu dobré nenechat si vnutit něco, co sami nepovažujeme za správné a je potřeba se oprastit od strachu.\nSama jsme se synem prošla pokusy dvou psycholožek o to dokázat mi, jak máme dysfunkční rodinu, jak syna přehnaně rozmazluji a otec ho zanedbává, jak jsem vina jeho nemocí atp. Byly doby, kdy jsem si připadla na úrovni prvoků nebo možná améb.\nA ejhle, nakonec jsem s pomocí třetí pochopila podstatu nemoci, pochopila, že průběh můžu ovlivnit, ale že nejsem příčinou a dokázali jsme bez antidepresiv a podobných akcí obrovský pokrok. A bez přísného vojenského režimu a jiných drsných opatření.\nSWouhlasím,, také jsme docházeli se synem k podobné paní psycholožce. Poprvé jsem tam šla dle mého mínění s normálním zdravým klukem, který se občas v noci počural. Odcházela jsem se sociálně nezralým jedincem, neúměrně fixovaným na matku - což byla samozřejmě moje chyba, s lehkou ADHD. Byla jsem tam třikrát, pokaždé po návratu domů jsem to běžela obrečet dozadu na zahradu, aby mě děti neviděly. Horší matku snad nikdo neviděl, pes by ode mě kůrku nevzal. Přestala jsem tam docházet ve chvíli, kdy mi paní doktorka doporučila, abych 6-tileté předškolní dítě dala na měsíční pobyt do ozdravovny - samozřejmě bez možnosti našich návštěv, aby se lépe socializoval. Tak nevím, kdo měl poruchu. Syn se během půl roku srovnal sám, přestal se počurávat a chodí bez problémů do školy.\nmetty, to fakt existuje?? mesicni "ozdravny" pobyt pro takhle male deti a bez rodicu a bez moznosti navstev??? chudaci rodice co jim naleti....\nOficiálně se to jmenuje Letní tábor pro enuretiky nebo tak nějak. Je to v psychiatrické léčebně, která je v létě prázdná. Pro děti od 6 do 15 let. Pro kluka, který maximálně o víkendu přespí u babičky docela šok. Mám pocit, že by se mi po pobytu počurával tak do 18.\nještě žes dala na intuici a zdravý selský rozum\nStručné a výstižné.Dcera má potvrzeno ADHD jen velmi krátce a já tehdy přestala v jejím chování řešit věci,které mě dřív vytáčely.Vím že to nedělá schválně,už tolik nelpím na věcech na kterých jsem lpěla,i když teda někdy si opravdu zoufám,ale snažím se to přežít.Je prostě taková jaká je,pochopila jsem že některé věci v jejím chování nezměním kdybych se rozkrájela,je prostě taková.Ale vždycky jsem jí říkala,že jí miluju i když zlobí.\nA k dětem Petra Vacka-malilinko jeho děti znám-tedy ty první dvě.Bydleli jsme s P.Vackem přes chodbu a jeho děti si velmi často hráli venku pod naším balkonem.Rozhodně jsem ani jednoho z nich nevnímala jako nevychovaného spratka který má problémy s chováním,jak se snažila Petrovi namluvit "paní doktorka".\nlimai, koukám, že jsme na tom podobně\nmy máme taky u malé diagnostikované ADHD teprve pár měsíců a mě se hodně ulevilo, neřeším tolik věci, které jsem před tím řešila.. a hlavně manžel se začal chovat k dceři jinak.. stačilo pár drobných změn a pár věcí si uvědomit.. a máme doma spojené dítko, které se na všechny usmívá.\npřesně jako ty, stačilo mi jen uvědomit si, že to nedělá schválně, že za to prostě nemůžu a že i kdybych se na hlavu stavěla, tak to prostě nezměním.\nMilovala jsem ji už v bříšku a i pak ten můj ustavičně plačící uzlíček nervů, který nikoho jiného nechtěl a milovala jsem ji, ikdyž jsem vyčerpáním z nevyspání, které trvalo víc jak tři roky mnohdy padala doslova na "hubu".\nAle s každým pokrokem, který spolu uděláme a vede k její větší spokojenosti ji miluju víc a víc.\nJako bych četla o mých zkušenostech s bratrem. Naši údajně neměli nervy na to se s ním doma učit a já o málo starší přece rozumím jeho učivu nejlépe. Aniž bych tenkrát tušila cosi o LMD/ADHD, učila jsem se s ním formou vyprávění si a musela jsem zaměstnat jeho ruce a odvést přebytečnou aktivitu jinam, třeba vystřihováním. Chodili jsme na stejnou ZŠ a když byl na naši žádost zkoušen ústně a sám v kabinetu, měl bez potíží jedničky. Bohužel tenkrát nebyli všichni vyučující ani informováni o těchno poruchách, ba co víc - ani ochotni se takovému žáčkovi nějak přizpůsobit. Díky denodennímu učení se s bratrem neopakoval žádnou třídu, je vyučen, má ŘP, dokonce rád čte knížky. Na to, že má krom dyskalkulie vše, to považuji za velký úspěch. Doufám, že dnes je už situace ve školství lepší a učitelé umí pracovat s těmito dětmi. Ikdyž mám občas pocit, že se za LMD/ADHD schovává sem tam i "hůře" vychované dítko.\nPane Vacku,máte to moc dobře napsané.Sama mám syna s ADHD a takové ty řečí lidí,jak mám nevychované dítě jsem se naučila házet za hlavu.Je to moje dítě,lidem kterým se nelíbí ho nevnucuji,vychovávám ho se svoji rodinou.Snažím se ho vychovat jak to nejlépe půjde,věnuji se mu celé dny.Pořádám s ním různé akce,zoo,divadla,atd....Hlavně se mu věnujeme s láskou,všechny děti potřebují lásku rodiču,ale děti s ADHD snad potřebují té lásky i více.\ntyjo, klobouk dolů že jsi to s bratrem takhle zmákla, ve svém věku.... oravdu obdivuju. Je fakt že se ségrou jsem se taky učila, ale spíš tak, že mě zkoušela ona ze sešitu protože uměla brzo číst (a naši na to taky neměli nervy, máme to se mnou vzdala v první třídě kdy mě nemohla naučit krasopis - škrábu tedy fakt dost, a s tátou to jsme málem nepřežili ani jeden, ten mi to začal vždycky vysvětlovat úplně od samého začátku, takže než jsme se dostali k té aktuální věci co jsem potřebovala vysvětlit, uplynuly třeba 2 hodiny a já jsem byla ze všeho akorát ubulená že to nestíhám sledovat :-/ )\nK těm "autoritám", takhle závažné věci tedy řešit nemusím, ale s dcerou i synem jsem chodila na kožní protože měli oba ekzém jako miminka. S dcerou jsem byla ze všeho vyděšená, ale měli jsme milou paní doktorku, docela rozumnou (že nezkoušela tisíce dryáků, ale když něco nefungovalo neváhala to vyřadit a ne styl "to bude dobrý, musíte vydržet"). Pak už ale šla do důchodu, takže se synem jsem musela k jiné, mladá asi slečna, dala mi hromadu tabulek, informačních brožurek, řekla "tímhle se budete řídit", předepsala mi nějaké produkty. Když jsme došli na kontrolu a já se na něco zeptala, řekla "vy jste nečetla tu brožurku? tam se to píše", a když jsem jí řekla že jednu olejovou koupel jsme vyměnili za jinou, byla z toho více než rozladěná (nelíbilo se jí, že jsem měla zkušenost asi). Přesně jsem se u ní cítila jak 18tiletá nezodpovědná hloupá prvorodička, které by to dítě mělo být nejlépe odebráno, protože není žádná záruka že budu poslouchat odborné rady. Syn se stejně jako dcera z exému vyloupl úderem prvního roku věku, takže už tam nechodíme.\nU starsiho take diagnostikovali v 5ti letech ADHD. Ve skole byl zaskatulkovany jako ,,ten problemovej zlobic,, V prvni tride ho chtela ucitelka preradit do zvlastni skoly, prestoze umel cist psat a pocitat uz kdyz nastoupil do skoly. Postavili jsme se razne proti.\nNyni zijeme v Anglii a tady nevadi ze syn je neposedny, obcas vykrikuje a ,,zlobi,, Ale velmi ocenuji jeho snahu, podporuji ho a vyzdvyhuji to, v cem je dobry. A najednou patri mezi ty chytre a sikovne deti. Rodicak uz pro nas neni nocni mura, ale naopak. Odchazime domu pysni, jak mu to jde. A i on uz neni ten nesebevedomej problemovej zlobic ) Je to jen o pristupu.\nmám dceru s ADHD a syna bez, co píše jako čuně.. :)\njen jsem chtěla říct, že mám doma druháčka, co žádnou dysfukncí netrpí (nebyla nám žádná diagnostikována) a píše i tak jako čuně.. :) trošku mě to pobavilo.\nA mám doma i tříleťandu s ADHD a spousta lidí okolo nechápe, jak můžu fungovat. Ale člověk prostě nemůže jinak, prostě ji milujeme takovou jaká je, i s afektivními záchvaty, ikdyž nás občas kousne, nebo po nás něco hodí, i stím, že špatně spí.\nA že si občas ostatní při scénách venku pomyslí, že mám nevychované dítě. tak ať, já přeci vím, že to tak vůbec není a že tyto děti víc jak kdo jiný, potřebují mnohem více trpělivosti a pochopení a to hlavně od svých sourozenců a rodičů.\nRe: mám dceru s ADHD a syna bez, co píše jako čuně.. :)\nBeruško, mám to podobně, venku je mi jedno, co si lidi myslí, jestli je syn nevychovaný nebo ne.\nSpíše mě mrzí v rodině jistá příbuzná, co ho okřikuje, ať tolik nekřičí (když nemůže běhat, tak povídá, ale zvýšeným hlasem, aby ho všichni slyšeli - zvyk ze školky), ať neběhá, ať si sedne, jak ji už z něj bolí hlava a pořád něco. A i pár příbuzných na něj, když byl malý koukalo, co je to za nevychovance, a pak se mi omlouvali, když viděli, že vychovaný je - poděkuje, poprosí, pozdraví, prostě základní slušné chování má, ale jen nevydrží sedět.\nnaše malá ještě do nedávna nesnášela všechny, když na ní sahali, cizí i jen mluvili.\nSedět taky nevydrží ani u pohádky nesedí, furt pohopsává, pokopává nohama.. něco dělá.\nJe to taková turbomyška.\nteď je čtvrtým týdnem na homeo a rybím tuku a aspoň to spaní se nám hodně zlepšilo, z buzení 6-10x za noc a hysterickýách záchvatů a běsů vstává 1x -2x za noc a to v klidu - pití, WC a i přes den, to pak jde vidět, že je mnohem spokojenější, přístupnější a neneguje všechny a všechno.\nNicméně ta energie.. té má pořád na rozdávání.. :)\nMy našstěství v rodině moc takových co ji okřikují nemáme, spíš se jí snažili všichni jakoby vnutit, což taky moc nebere, ale je fakt, že někteří prostě nechápou, že ona si prostě nemůže pomoct, že prostě nevydrží sedět ani u jídla.\nNěkterým to ani nevysvětlíš, manželova teta je učitelka na základní škole na prvním stupni a nějakou ADHD vůbec neuznává. Má pocit, že to jsou děti, kterým se rodiče dost nevěnují. Ale nemá smysl jí vysvětlovat, že jí věnuju mnohem více času než jsem musela věnovat synovi na to, aby se cokoliv naučila a aby byla alespoň v rámci možností zvladatelná natolik, aby neubližovala sobě ani jiným.\nA je to pedagog... tak se tím netrap.. ať si příbuzný víš co... nevím jak tvůj malej, ale naše malá si z nich prd dělá a na okřikování stejně nereaguje.\nNáš syn taky nereaguje. Taky nemá jak, když je to v něm, ale nechápu, že to někteří zabedněnci nedokážou pochopit, kór když jim to člověk neustále opakuje. Nejhorší na tom celém je, že sama má dítě, které je uječenější než náš hyperaktivec, přitom je ,,normální", a u něj mu to nevadí.\npředpokládám, že z jejího ji hlava netřeští.. :)\nono ty cizí se přeci jen kritizují líp.\nVykašli se na ni, některý zabedněnci to prostě nepochopí.. a hlavně kdo takové dítě nemá, tak to nepochopí.\nMě všichni okolo říkali.. no jo.. my taky měli uječený holky... a malej se taky vztekal... ale u těch dětí to byl jen vývojový krok, po roce spali jak zabitý, vztekat se přestali ve dvou, ve třech.\nJá dokud jsme neměli malou to taky nechápala a někdy jsem si říkala, co ty rodiče s těmi dětmi dělají, že vřeští (syn totiž byl naprostej andílek) a už milionkrát jsem se jim v duchu omluvila, protože teď moc dobře vím, že na první pohled nevychované dítě, není vždycky nevychované.\nKdysi jsem pracovala jako vychovatelka a o těchto poruchách jsme tenkrát nevěděli nic.\nJá to řešila tak, že jsem prostě ty hepraktivní děti vytáhla ven a nechala jsem je doslova "uběhat". Učitelka si pak ve škole chválila, že děti sedí, nemluví a soustředí se na práci. Bodejť by ne, když předtím hrály dvě hodiny fotbal a lítaly jak střelené! Pak byly rády, že sedí. Ale když to bylo účinné, tak jsme to tak provozovali ke spokojenosti všech.\ndětem, které mají skutečně diagnózu ADHD tento postup neprospěje. po únavě nutně potřebují odpočinek a ne rovnou z velkého lítání a běhání sedět do lavice a znovu práce - učení. To funguje jen na neposedné děti "bez diagnózy". (Vlastní zkušenost, nemám to vyčteno z knížek.)\nTo bylo ve zvláštní škole. Tam nám běžně přicházely děti s hyperaktivitou, které v základní škole rušily ostatní. Ony si děti taky odfrkly, při cestě ze hřiště. Učitelka to věděla a tak 20 minut je v hodině zabavila něčím lehčím. Pak je ale zapřáhla a udělali víc, než když nebyli vylítaní.\nMělo to ale jeden velký klad: měli jsme všichni báječnou fyzičku (protože to byli samí kluci, tak jsme hráli na malém hřišti 2 hoďky fotbal na dvě brány, já s nima. Pak teprve měli školu).\nno a právě proto, že do zvláštek chodili a možná i chodí děti "jen" s ADHD , které v normálních školách nechtějí, chtějí teď zvláštky zrušit...to jsou právě ty děti co zvláštní školy nepatří, pokud teda nemají snížené IQ. :)...jo a je to úplně reálné , u nás ve škole už na tom "zrušení" a "vyhození" chatřejších jedinců fakt makají :)\nTo je přesně ono, kolem nás si taky všichni myslí, že je starší kluk nevychovaný a nevěnujeme se mu. Přitom já mám nopak pocit, že jsme se mu museli a musíme věnovat mnohlem víc než mladšímu. A dnes mi ten 7letý přijde pozadu...v sociální oblasti i za tím 3letým. Je to těžké a kdo to doma nemá, myslím, že to těžko chápe. Já jsem si uvědomila, že chyba není ve výchově, až s příchodem druhého dítěte.To se vychovává tak nějak úplně samo...ve srovnání s tím starším. Tak nám všem nezbývá než vydržet.\nA zkusilas to té příbuzné vysvětlit? Mě někdy z dětí taky bolí hlava a leze mi na nervy, jak se furt musí hýbat, po celém dni už toho mívám plné kecky a to jsou "normální" a jsou to moje děti. Umím si představit, že někdo, kdo není na děti zvyklý a má rád svůj klid, má v přítomnosti dětí problémy tohle delší dobu snášet.\nJá mám v rodině muzikanta a pro něj je utrpením, když slyší moje dvouapůl leté dítě zpívat, protože prý zpívá falešně. nevím, mně se zdá, že každý zpívá líp než já, tak nemůžu soudit. ale několikrát jsem mu vysvětlovala, že u takhle malých dětí se to posuzovat nedá, ale on to prostě nedokáže nepochopit a když děti zpívají, tváří se, jakože mu děsně ubližujeme. Přitom je podle mě lepší, když si zpívají a tancují než když pobíhají a hulákají.\nZkoušela, dobře ví, že je prostě hyperkativní, tak nějak tu energii ze sebe musí dostat, a když nemůže běhat, tak mluví zvýšeným hlasem, ale jí to je jedno. Více mě ale štve, že její dítě ječí více a častěji a to je starší a ,,normální" a to jí nevadí.\nTak to je biblická klasika - třísku v oku bratra svého vidíš, ale břevno v oku svém nevidíš :-(\nMám dítě v pohodě, co se chování týče, ale zase s dysfázií a všemi možnými dysporuchami... Nutno říct, že lidí, kteří vám ve výsledku opravdu pomohou a vědí, co dělají, je jako šafránu a že si ze začátku člověk projde lecčíms... Naše dítě je sice považováno za "vychované", ale zase už jsme čelili názoru, že je "mentálně retardované" a to dokonce od psycholožky... Nakonec jsme se naštěstí dostali k odborníkům a dobrali diagnózy i pomoci, ale cesta k tomu byla krušná...\nkurz v Modřanech\nVelmi pravděpodobně ten samý kurz a víc než roční dryl jsme také absolovali. Je to opravdu velmi drsná zkušenost pro rodiče i pro děti. Problém je v tom, že já vlastně nevím jestli nám to v něčem pomohlo. Neumím to oběktivně posoudit, ale spíš bych řekla, že denní dryl dítěte s ADHD včetně všech možných dys způsobil, že dítě školu úplně nesnášelo , učení taky , mě taky protože jsem ho přeci musela nutit aby splňoval co měl splňovat. Téměř vždy jsme odcházeli z kontrolní návštěvy u dr. jak spráskaní psy a denně potom doma dřeli všechna ta možná cvičení o nichž se vedou zápisy a záznamy a běda matko, běda jak vynecháš. Myslela jsem si, že když toto vše vydržíme , že nám ( synovi) to pomůže, ale s tím efektem fakt nevím. ...mám kamarádku, co toto samé absolovovala se synam také a ta prohlásila, že jí a synovi to úplně zničilo vztah. ...myslím, že většina těchto odborníků na ADHD a dys prostě spoléhají na to, že my jako rodiče bysme dali nevím co za to, aby se ty naše děti cítily dobře, uměly se přiměřeně vzdělávat a byly i ve škole spokojené. A že nám jako rodičům také dost dlouho trvá než zhodnotíme efekt, vždyť přeci jsou to většinou odborníci vzdělaní, starší a tudíž by měli vědět co je a co není nutné udělat a těm se přeci neodporuje :), vždyť to dělají pro nás a naše dítě. No a než nám dojde , že je to jinak tak...\nTrochu bych polemizovala s tím, že bychom se měli na všechno "vykašlat" a nechat dítě na pokoji , nesnažit se cosi podniknout aby se zlepšilo a přijímat dítě takové jaké je. Samozřejmě se snažím své děti brát takové jaké jsou , jen to má trochu háček. Dys poruchy mohou být a v našem případě jsou opravdu těžké poruchy a s přístupem :"necháme to být " by se naše dítě ani nenaučilo číst , psát a počítat už tuplem ne. ( ve čtvrté třídě teprve začíná tak nějak číst a to musí být ještě dobrý den) Takže všechny metody , které pomáhají sem, všechna cvičení, všechny způsoby , ale ne formou drylu a padnutí do vyčerpání celé rodiny. Přiměřeně, přiměřeně...\nKurzy v Modřanech zaštiťuje a některé vede velmi uznávaná dr. Ale již jsem se setkala u lékařů ( neurol, psychol, logoped) s názorem, že kurzy jsou vedeny zbytečně velmi přísně, kriticky a přístup k rodičům a dětem je zbytečně drsný... "vy tam opravdu chodíte? No...to jen tak někdo nevydrží, tam odsaď rodiče utíkají o 106 ". ...jak říkám, kdyby to pomohlo tak se dá vydržet leccos , ale tady skutečně nevím nevím\nRe: kurz v Modřanech\nChodíme s dcerou do Modřan. Máme za sebou první 3 měsíce kurzu. Je to vážně dryl. Cvičí se každý den, nejpozději do 17 hodin. Takže každý den hned z práce letím vyzvednout dítě a cvičíme. Potom je už jen čas na večeři a spát. Současně jsme byli poslaní k fyzioterapeutovi. Přibylo další cvičení každý den.\nNa dceři nepozoruji žádný převratný rozdíl. Jen si nemá čas hrát, je podrážděná, cvičení nenávidí. My rodiče jsme uhonění a psychicky na dně. Často se teď u nás zvyšuje hlas, brečí... Psychoklima jde v rodině do bodu mrazu. Oficiálně nás ještě čeká 6 měsíců práce. Vážně zvažuji, jetsli to stojí za to. Proč si za dlouhé peníze kupovat rozvrat rodiny?\nPaní doktorka (velmi uznávaná kapacita) je velmi autoritativní. Obvykle k ní přistupuju s velkými rozpaky, cítím se jako zlobivý školák. Ostatně sa tak ke mě chová, velmi často dostanu nějaké napomenutí (zabalím věci do batohu místo 6ti leté dcery apod). Nevím, čím to je. V práci mám poměrně vysoké postavení, umím se o sebe postarat, ozvat se. U paní doktorky mi to ale nějak nejde. Vždy já i dcera od ní odcházíme jeko spráskaní psi :(.\nHm, tak to bych asi zvážila pokračování kurzu. Paní doktorka (jen odhaduji)se cítí být asi nepostradatelná, neomylná a hlavně mocí opojená. I dospělé si vodit jako loutky, to mi přijde opravdu přinejmenším divné.\nČeká vás asi hodně práce, ale třeba to půjde s menším psychickým vypětím a nebudete se cítit jak hadr.\nMajo a matko,\nať jsme konkrétní - je to u Heyrovský? A děláte percepčně motorický nácvik nebo něco jiného? Ptám se proto, že nás k Heyrovské taky posílali, ale rovnou nám řekli, že je dost nepříjemná ... Chodili jsme proto jinam, na fyzioterapii taky, dělali jsme logopedii a ještě program Maxík a speciální pedagožka nám řekla, že jestli půjdem na tenhle každodenní trénink, že se nám dítě zhroutí nebo začne koktat. A psycholožka (specializovaná na tyhle děti) nám řekla, že práce po škole by měla být maximálně v trvání jedné hodiny, pak že si má jít hrát... Tak nevím, zajímaly by mě ještě další názory, ale mám z těch Vašich pocit, že se ten kurs možná přeceňuje...\nRe: Majo a matko,\nkačislavo, ano je to tam co píšeš.\nProblém je trochu v tom, že ono to cvičení není zase tak dlouhý, kdybys ho dělala ty nebo dítě , které chce, tak některá ta cvičení jsou anc waj. Jenže ...dítě nechce, takže řve, ty se ho snažíš po dobrém, potom po zlém, potom všelijak a dítě pak začne, pak zae řve, pak mu to nejde, pak to odflinkne a podobně. Takže to potom trvá celé s tou estrádou třeba hodinu ,ale cvičení je to v zásadě krátké:) My tam dělali různá...ne jen na grafomotoriku, ale taky na pamě, počítání a na kdoví co ještě všechno. Něco asi smysl mělo o něčem dodones pochybuji....problém je opravdu v tom, že člověk ( rodič , já) doufá, že se to třeba touto metodou zlomí, že dítě se "napraví" a půjde mu to, také je mu vysvětleno , že hemisféry se musejí naučit to a to, tak ty tomu samozřejmě věříš, když ti to říká odborník . ...taky je fakt hustý chodit do práce a u toho dělat celý kurz grafomotoriky...to se nedá , to musí dělat s dítětem i učitelka , nebo to musíš odšvindlovat , nebo musíš dát výpově´D :) 7-10x denně cvičení , za měsíc kontrtola, když to spleteš, ty jako matka, protože ty si to musíš pamatovat a děláš něco byť jen minimálně jinak tak průšvih, jseš za totálního v..a a celé je to k ničemu a znovu. Vedeš o všem záznamy, jakmile je tam uvedena jiná hodina než ta 17.00a méně dostaneš za uši, takže každý rodič s kterým jsme se o tom bavila to někdy švindlnul...udělali to cvíčo, ale třeba večer a napsali 17.00. Já vím, že děti jsou odpoledne a večer už mimo, jenže když chodíš do práce tak co... co a jak to máš asi udělat?\nNo, to je přesně ten důvod, proč jsme nešli. Nás tam posílalo SPC a my se na to v jednom z těch dys center ptali rovnou jedné z těch cvičitelek. V tu dobu jsme dělali fyzioterapii, logopedii, program Maxík (který má část i z toho percepčně motorického nácviku) a měli jsme právě jít na tohle, jenže nám to sama ta cvičitelka rozmluvila. Řekla nám, že náprava jednoho toho oslabení je málo, že bychom jich museli mít víc, a že nám syn začne koktat, protože se nedá dělat všechno najednou.Navíc syn je přesně to řvoucí dítě, u kterého desetiminutový úkol trvá kvůli řevu hodinu. máme to tak několikrát týdně a mít to každý den, tak se nám ta rodina asi zhroutí... V SPC byli hodně zklamaní a tvrdili, že by nám to strašně pomohlo a že vlastně máme ty problémy, protože jsme tam nešli. Ale teď nám zas někdo říkal, že nápravy dílčího oslabení výkonu zase u dětí s dysporuchami nemají tak velký smysl, že lepší je pro ně specializovaná metoda učení, tak nevím... A ty máš tedy pocit, že to nakonec zas tak nepomohlo? V čem se pak vaše dítě zlepšilo?\nJo a ještě miluju, jak ti všichni tihle "odbornící" zdůrazňují, že to je tvůj problém, že chodíš do práce, že bys to měla omezit, když máš "problémový dítě", že je to tvůj pochybenej postoj, dát přednost "penězům před dítětemů, atd. Několikrát jsem se setkala s přístupem, že to je hrozná chyba, když vůbec pracuju a mám dítě s dysporuchama, že se vůbec nedivěj, že je syn na tom tak blbě, když je do pěti v družině... A pak po tobě všichni chtějí, abys koupila to, to a to a chodila na takový a makový placený kurzy a to je taky tvůj problém, když na to nemáš... Jojo, to by se jeden zbláznil...\nv čem to pomohlo?Já ti fakt nevím.... asi v tom, že jsme zjistili, že při drylu se naše dítě naučí i poměrně složitou básničku nazpaměť...sice za 14 dní jednu a ostatní dětí údajně např. 30 , ale naučí takže tohle je takový viditelný výsledek, jinak já samozřejmě nevím jestli by bez kurzu toho uměl víc nebo míň , nebo jestli by ho učení bavilo nebo by ho nesnášel stejně jako ho nesnáší teď. Já vím jen to, že jsme se pro to rozhodli protože jsme tomu věřili, že to pomůže.\nJeště k tomu přístupu: je hrozné , když se lektorce svěříš s tím, že dítě u těch úkolů řve , vzteká se a že nevíš jak teda na to a lektorka ti řekne " vy snad svoje dítě nezvládnete??" ...no já ho samořejmě zvládnu , ale jak to vypadá si asi umíš představit ...nejsem si jistá jestli za takových podmínek to má pro dítě efekt. POkud by opravdu spolupracovalo tak třeba výsledky by byly úplně super...\nA k té práci a "problémovému dítěti ".... také jsme na to narazili, když jsem nemohla chodit dřív než odpoledne na ty kontroly a dokonce na absolování jednoho toho kurzu , který začínal v pátek ve 13.00 hod ( bazénová terapie) jsem musela žádat od vedení v práci svolení, že můžu jít každý pátek dřív, že na mě nebudou koukat skrz prsty, že si to můžu nadělat a že opravdu nejedu na víkend ,ale jdu "cvičit" s dítětem... tak na dotaz proč to proboha začíná v pátek v jednu ...to musíte, dítě nadevše a pak už se ty děti nesoustředí atd...moje odpověď byla drsná..ale dítě musí taky jíst . Budiž jim velká pochvala za to, že potom v tomto centru otevřela p.dr. sobotní ordinace . To jsem velmi ocenila a za to fakt pochvala.\nNa závěr musím říct, že metoda je to jistě velmi dobrá, v metodu věřím, horší je to s tím odborným přístupem..holt každý jsme nějaký a tak jsem se to snažila brát, ale když dr. šije do dítěte a třeba ho i rozbrečí je to husťárna.\nJá nemám ani dítě s těmito problémy a nic nevím o metodě atd., ale párkrát už jsem se setkala s bohorovnými, arogantními Dr., kteří člověka ani nenechali domluvit, ale sami samozřejmě kázali, shazovali... a mohu jen říct, že ve výsledku odborný přínos nikdy nebyl na konec tak velký, tak super, aby vyvážil to šílené chování. Poměr arogance a odborného přínosu nic moc. Toť má zkušenost a vždycky se mi vyplatilo změnit a jít jinam (chápu, že to možná bohužel nejde).\nTakže já radím hledat jiného odborníka na tuto metodu a nebo možná i jít pryč. jestli dokáže dítě rozbrečet, šít do něj ... pryč od ní. Jestli "mává" s dospělými lidmi, tak já bych té osobě dítě nesvěřila, to už bych opravdu nemohla mít jinou možnost-chápu, že možná není.\nHolky, to co píšete zní dost děsivě.\nMoje děti disporuchy nemají. Ale všimla jsem si, že u nás ve škole chodí děti s disporuchami odpoledne do kroužku nebo na doučování (to je asi jedno jak se tomu říká) do Montessori třídy a učí se tam číst na těch pomůckách pro Montessori prvňáčky nebo školkáčky.\nChdím se synem už nějaký čas k dr. Heyrovské. Potvrzuji, že je to žena, ze které vyzařuje velká autorita. Sice jsem ji několikrát viděla se smát, ale stejně dojem přísnosti zůstává.\nSyn se jí bojí (i když mu nikdy nic zlého neudělala) a přiznávám, že i já mám ve styku s ní divné pocity. Je to silná osobnost, před ní si připadám hloupá, nevychovaná, neschopná... Ale přesto nemůžu říct proti paní doktorce špatné slovo. Nikdy neřekla, že jsem hloupá, nevychovaná, neschopná. Tohle je můj problém a ne její . Chyba bude na mé straně.\nSyn má za sebou 3měsíční procvičování sluchové percepce. Byl to pro rodinu celkem zápřah. Jedná se sice o 10 min každý den, ale stihnout se to musí do 17 hodiny. Bohužel já i manžel pracujeme cca hodinu cesty od bydliště, takže máme problém do 17 hod vůbec přijet domů. Navíc teď, když se lepší počasí, byl syn zvyklý se večer ještě projet na kole, dojít na hřiště za kamarády... Místo toho se nejdříve dohadujeme, že je nutné cvičit (občas kápne slza - nejdříve jeho a pak skoro i moje), cvičíme, tišíme jeho zoufalství... I on chodí navíc na fyzioterapii, což je další potřeba času.\nKdyž jsem se Heyrovské snažila vysvětlit, že horší výsledky syna při testech jsou podle mě do určité míry možná zkreslené tím, že syn začal cvičení nenávidět, plně se již na něj nesoustředí..., že je to způsobené časovou náročností, že to jako rodina nezvládáme, byla jsem doktorkou okřiknuta. V tu chvíli mi to mrzelo, ale následně mi došlo, že má pravdu. Bez práce prostě nejsou koláče. Nemůžu čekat, že se syn jen tak zázračně sám od sebe zlepší. Cvičit se prostě musí a je na nás rodičích, abychom nějak synovi vysvětlili, že je to nutné.\nBohužel, u nás cvičení sluchové percepce moc úspěšné nebylo, jak konstatovala sama paní Heyrovská. Nevím, kde je problém. Cvičili jsme opravdu pravidelně a poctivě .\nNa podzim ještě začne synovi procvičování zrakové percepce. Doufám, že to vydržíme bez větších problémů (současně totiž začne chodit do první třídy) a hlavně - že mu to pomůže.\nLi,tomu nerozumím,dítě se dr bojí,v Tobě vzbuzuje dojem ,že jsi totálně neschopná,dokonce Tě okřikuje a Ty myslíš,že chyba je v Tobě?To je snad nějaký kurz vymývání mozků. Dítě musí být především v pohodě,jinak žádná metoda nebude úspěšná.\nVíš, asi jsem se špatně vyjádřila. Ona je náhodou milá, jen je to zkrátka silná osobnost, která syna upozorní, když něco udělá špatně. Zavolá ho třeba zpět, když po sobě neuklidí židlí, nepotřese ji na rozloučenou rukou. Ostatní doktoři tohle nedělají, je jim to fuk. Já to naopak oceňuji. Kolikrát já jen říkala synovi, že když s někým mluví, má se mu dívat do očí (nebo alespoň jeho směrem). "Neslyšel". Stačilo to ale jen jedinkrát slyšet od Heyrovské a už si to pamatuje :D.\nMimochodem, je to tak hrozné, že vyžaduje od dětí slušné chování? Myslím, že je fajn, že má autoritu. Na fyzioterapii se syn občas sekne a odmítá cvičit, u Heyrovské si tohle netroufne. Je tam vždy plně koncentrovaný na práci. Asi jsem vážně divná, ale naopak mi vadí, že takhle neposlouchá i mě.\nA že mě doktorka nepolitovala, když jsem jí líčila časové drama v rodině? No, není přeci mojí psychoterapeutičkou.Platím ji za to, aby pomohla mému synovi, ne aby mě hladila po hlavě a vyjadřovala soucit.\nKopíruji co jsi napsala,pro mě je toto nepřijatelné.Dále jsi také psala,že syn cvičení odmítá a je velmi negativní.Někde je asi chyba..\nNa fyzioterapii se syn občas sekne a odmítá cvičit, u Heyrovské si tohle netroufne.\nNetroufne si asi ze strachu.Napadlo Tě někdy,že takové pocity jaké máš Ty může mít i Tvůj syn?\nTy bys opravdu chtěla,aby tě dítě poslouchalo jako tu Dr. co o ní píšeš????? Aby se před tebou doma klepal co neudělal podle tvých představ,aby byl permanentně v pozoru ve stresu, nebyl sám sebou. to přece nemůže pomoct ničemu.\nNavíc u těchto dětí je voloný čas moc důležitý. Já nevím proč se všechno musí stihnou do 17h,když každé dítě,každá rodina má jiný režim. Klidně bych syna pustila pohrát si s kamarády a jezdit na kole. když teda s vyplazeným jazykem přijdete domů před 17h,tak bych mu dala třeba půlhoďku kola (jestli to je reálné,může někde před barákem být chvíli sám) ty si zatím dopřeješ malý relax, a potom bude syn vědět ,že když úkol udělá v pohodě,může ještě na hřiště.\nNebo zkus pokusně,syna pustit na hřiště, s tím že po příchodu bude pevně nastavený program,který se musí dodržet(pokud možno bez bečení)- svačinka ,max 10až 15 minut - úkoly - cvičení (při brečení a scénách mu opakuj,že pokud nhezačne spolupacovat budete zítra znovu cvičit od příchodu domů a na hraní už nezbude čas)\nNevím na jak dlouho to cvičení máte,ale při lepší spolupráci,vyhraného a opočinutého dítěte by mohžá od 18.30 do 19.30 bylo hotovo.\nZa úvahu taky stojí jak to máte v družině,je tam možnost hrát si a pobíhat po hřišti jak chce,nebo je zábava organizovaná?\nNěkdo to tady přirovnával k sektě a musím říct,že Li mi opravdu připadá doktorkou dost zmanipulovaná.Napíše třeba,že je k ní dr arogantní a vzápětí dodá,že to je ale její vina a dr to dělá pro jejich dobro.Vím,že se mě to netýká,ale nedá mi to nemyslet na to dítě\nNo, nevím, jestli synovi tím pomůžete, kyž píšete, že sluchová percepce moc úspěšná nebyla... Je mi jasné, že bez práce nejsou koláče, ale tayk nic se nemá přehánět. Je to samozřejmě jen můj názor, ale já bych své dítě takhle netápila. Obvzláště, když si tady čtu příspěvky od maminek, které s paní doktorkou mají jisté zkušenosti...\nPřesně tak,já nevím kdy už se konečně naučíme,že doktor není pánbůh a budeme používat selský rozum.U takové doktorky by mi stačila jedna návštěva.Dítě se speciálními potřebami ani jeho rodiče nejsou trestanci,kteří potřebují tvrdý režim.\nLi...mám to ke vztahu k dr. nastavené velmi podobně jako ty, také jsme si vždy myslela , že bez práce nejsou koláče a spol. Jenže rozdíl mezi námi je v tom, že my už to máme za sebou a jak jsem už psala, bohužel si myslím, že efekt byl a je dost pochybný.Bohužel, takové dřiny to stálo, doslova pot a slzy a výsledek ? Myslím, že když dítzě se k tomu staví negativisticky, tak to prostě efekt má asi mizivý, ale nevím...\nčetla jsem ještě další příspěvky od ostatních . Je naprostá pravda, že paní doktorka je velmi, velmi přísná, velmi autoritativní a vyžaduje přené splnění úkolů . To je bez debat. Je také klidně možné, že kdyby toto nevyžadovala , tak by jí tam ty děti skákaly po hlavě. Některé děti třeba neposlouchají rodiče, tak by potom ta hodina nácviku byla na nic. Takže "musí" pouštět hrůzu , když chce aby potom její práce na dítěti byla vidět. Já osobně ani tak nevidím problém v tom, že toto vše vyžaduje, ale v tom, že tak jak to dělá se jí opravdu děti bojí. Nám se stalo několikrát, že syna rozbrečela. Syn má mimo jiné i dysortografii a pozná jen čísla a písmena , která jsou velmi podobná té tištěné formě. Nepozná nějaké odfláknuté číslice, pro něj to potom nejsou ty tvary které patří těm jednotlivým číslům , ale nějaké klikyháky. A teď si vezměte, že si dítě má vybrat samo desky s čísly a čísla pojmenovat. A místo pěkných čísel jsou tam rukou vypsanou klikyháky , které mají být čísla. Ano já to poznám, ale moje dítě ne . Když pětka, tak pětka, když dvojka tak dvojka a ne labuť. POkud se dítě chce ohradit , že to nepozná tak ho sjede, ty to nepoznáš??? , pokud chce cokoliv říct, tak nekecej a najdi to , no tak honem , když mu chcete z dané situace pomoct , nelze, autoritativně uzemní vás i dítě, musíte tiše sedět a čekat až to chudák to dítě nějak vybere , pak už brečíte i vy. Tohle je to , co mě osobně vadí. Ne to, že vyžaduje aby cvičení bylo správně provedeno, ne to že chce potřást rukou a zastrčit židli. ...jinak si myslím, že skutečně nemá nic společného metoda jako taková ( ta může být a asi je úžasná) s chováním doktora. Dá se to asi všechno říct jinak, nedržet rodiče v šachu , nenervovat dítě , matku, celou rodinu. Potom je to taky o tom, že to skutečně není zadarmo a jen tak se z toho nejde vystoupit. Jednotlivé bloky a nápravy se překrývají, jeden blok trvá 3 měsíce, další začne třeba měsíc před dokončením prvního, za všechno zaplatíš tak si říkáš: hergot, když jsme došli až sem , tak se nenecháme "autoritou" nervovat a nějak to dojedeme, , třeba to bude mít efekt, musíme vydržet, chceme aby dítěti pomohla, ona mu přeci pomůže je dobrá atd,My jsme tam pak chodili s tím, že dítě nechtělo, zaboha nechtělo a já vždycky, hele, já to chápu mě se tam taky nechce , ale musíme to vydržet, chce ti pomoct a chceme aby ti učení šlo líp, že jo. ...myslím, že to celé je o lidech, jako asi všechno :)\nMajo,to je síla.Myslím,že paní doktorka nepatří k dětem,tenhle přístup může nadělat více škody než užitku.Já bych opravdu více než jednu návštěvu neabsolvovala.Syn je autista a pokud se s ním nepracuje správně,zatvrdí se a už nespolupracuje.Taky nemáme vždy štěstí na odborníky,ale tohle jsem ještě nezažila.\njedná se o Pí dr.Heyrovskou???\nKdysi jsem absolvovala u paní doktorky Heyrovské kurz grafomotoriky - ne jako matka s dítětem, ale jako potenciální budoucí terapeutka. V té době jsem měla doma dva předškoláčky, z toho jednoho s lehkými obtížemi v grafomotorice, proto jsem zvažovala, že se kurzu u ní zúčastním jako matka s dítětem, abych si to zažila "na vlastní kůži". Nakonec k tomu nedošlo kvůli časové náročnosti a protože potíže syna byly opravdu lehčího charakteru. Co mě ale u doktorky Heyrovské překvapilo, bylo její obrovské sebevědomí a sebejistota v tvrzení, že pokud rodiče s dítětem cvičí tak, jak mají, tak se dítě výrazně zlepší. A pokud ne, tak to flákali. Také to, jak popisovala dojmy rodičů z rehabilitace - u těch, co vydrží, prý dochází ke zlepšení vzájemné komunikace s dětmi a prohloubení jejich vztahu a k pozitivnímu návyku společně stráveného času a spolupráce. Což o to, tento efekt to mít může, pokud je zachována zdravá míra a ta se při takovémto drilu zachovává těžko. Sama jsem zažila situaci, kdy jsem s dětmi hodně cvičila a trénovala různé věci, v podstatě po vyzvednutí ze školky byl čas naplněn různými "terapiemi", večeří a ukládacími rituály a našemu vztahu to rozhodně neprospělo. Dcera začala být vzdorovitá a dělala "naschvály", syn byl lítostivý a plačtivý. Když jsme v nápravách časově ubrali a víc se věnovali společnému hraní a "obyčejnému" povídání děti byly víc v pohodě a při cvičení pak angažovaněji a soustředěněji spolupracovaly a zlepšovaly se rychleji.\nnejen hyperaktivní dítě dělá problémy\nČtu si všechny příspěvky se zájmem. Má tu ale někdo dítko s podobnými problémy, leč tak trochu inverzní? Abych to podala jasně: můj 11 letý syn je naopak hypoaktivní, tedy neškodí, neupozorňuje na sebe, ale i tak šel učitelům na nervy a ani mně to pořád nedocházelo - až se konečně dostal do poradny. Zjistilo se, že má též LMD, ale jaksi s opačným znaménkem - takže jeho výpadky pozornosti (např. věděl jen část úkolu, druhou prostě nezachytil, pořád zapomínal atd.), nepozornost a únava mají důvod. Adam za to prostě nemůže, ale pomohla až návštěv poradny a pak změna školy. Je mu lépe, je klidnější, ale taky jsem se musela smířit s tím, že na gympl prostě nemá a že z něj nebude ani génius ani Einstein, ale třeba jednou postaví úžasné auto nebo naotčí film - zrovna je v období animací (pomocí fotek a panáčků z lega)...no ale chování bez problémů není. Připisuji to ale začínající pubertě a jeho "drsňáctví" mi kdysi objasnila matka též podobného exempláře. "Ti kluci se nudí a oni se prostě chtějí nudit..".\nRe: nejen hyperaktivní dítě dělá problémy\nAč je to s výchovou dítěte s dysfunkcí jistě těžké - někdy si říkám, že my ač žádnou adhd či jinou nemáme, to taky nemáme zrovna snadné.\naverze učitelů a vychovatelů na "osobnosti" tu byla, je a bude. zrovna dneska si tu tak říkám že ranní pohovor ve školce s učitelku ohledně autíčka v kapse a následného schovávání byl velmi prazvláštní.\njsem prostě zvyklá učitelce kývat a pak si vzít dítě stranou a vysvětlovat že "je to v pořádku, jsi hodnej - ale před paní učitelkou budeme dělat něco jiného"\ntohle je u nás v rodině dědičné, vyrůstají z nás jedinci, kteří pak bojují s autoritami a jsou zvyklí hledat si místo v životě sami - což taky není na škodu - tedy když na to jedinec má.\na štve mě to neb my se nemůžem odvolat ani na tu blbou dysfunkci - my jsme jenom takoví "nedavoví" a holt mé děti prostě "lezou na nervy"\nMilá Vanko, úplně mi mluvíš z duše. Náš syn také nemá diagnostikovánu žádnou poruchu (naštěstí), ale bohužel je nejstarší předškolák ve školce a je docela temperamentí. Dost už se ve školce nudí a vymýšlí různé hloupé hry pro mladší děti. Bohužel, ostatní maminky si pak chodí stěžovat, co to máme za raubíře, že mlátí jejich kluka... Přitom se kluci poprali vzájemně. Oba měli modřiny na nohách. Za mých mladých let se kluci prali pořád a nikdo si nikdy nestěžoval. I já měla pořád nohy samou modřinu.\nDo PPP jsme nedošli. Volala jsem tam 3x a vždy mi paní odsekla, ať si zavolám jindy, že tam má zrovna lidi. No, neměla už jsem pak odvahu ani chuť... Snažím se mu vše vysvětlovat a hodně s ním mluvit. Doufám, že od září, až bude chodit do školy, tak nebude mít čas na tolik hloupostí a bude to lepší.\nStále mu vysvětluji, že se takové věci nedělají a že ho mám ráda... Víc teď udělat neumím.\nVanko , nejsi v tom sama. I my jsme "nedavoví" a nevejdem se do tabulek, teda především naše děti, mladší taky bez diagnózy. Připadám si, jako když jdu neustále proti zdi. A to nejen ve škole.\nVážení rodičové dys dětí, nezoufejte. Tyto děti jsou stejné jako ostatní, jen to mají těžší. Mám také dítko s dys. Časem se skutečně mnohé srovná. Nejdůležitější je trpělivost a mít rád, jenom je to někdy náročný ). Jinak, já jsem taky dys. A zvládla jsem VŠ.\njste fakt dobří\nJenom bych chtěla napsat, že naše děti žádnou poruch nemají, a někdy je to pěkná makačka.\nTakže všichni rodičové co takhle bojujete klobouk dolů, jste nejskvělejší mámy a tátové, ať si kdo chce co chce tvrdí. Držte se vaši skřítkové Vám to jednou v dobrém vrátí. ~\nNejhorší je nevědomost nebo přímo nezájem učitelů\nTaky mám doma dnes už skoro 15letou slečnu s AHDH, která byla "živé" dítko,dnes už je asi 3 roky klidná,ale asi polovina "znaků ADHD" zůstala-zapomínání,nestíhání učiva,špatná komunikace v kolektivu,odpor ke škole,nezvládnutí malé násobilky,... /důsledek nevědomosti o co jde až do 3.třídy ,kdy jsem si to zjistila z knih sama,potom jsem se pídila,co se dá dělat/.Taky jsem slyšela, jak je nevychovaná,že neumí jíst příborem,zlobí,pořád něco někomu schovává,zapomíná,hrozně píše...Od některých kamarádek jsem se izolovala a se školou vedla každotýdenní dialog.Oni chvíli sleví,ale potom "zapomenou" a jste ve starých kolejích.Na soustředění pro psaní úkolů nám pomohl 3,5měsíční domácí kurz formnou hraní a obrázků od paní psycholožky Kuncové z P-Háje/400,-/.\nJak už někdo psal, kdo takové dítě nemá, nepochopí,ale aspoň jsou to děti fyzicky zdravé,to jsem ráda.Takže přeji pevné nervy a hodně trpělivosti a lásky.\nRe: Nejhorší je nevědomost nebo přímo nezájem učitelů\nNěco na tom je, co píšete. Avšak třeba na druhém stupni neproveditelné. Učíte např.200 různých žáků, na to nezapomeňte. Učitelé nemají takovou kapacitu paměti jako počítač. Jsou to lidi. Chybující i úspěšní. Jako vaše a naše děti.\nVážný, to snad nemyslíš vážně?\nMám problém zapamatovat si všech cca 210 dětí, které učím. V září některé z nich už učit nebudu a naopak přijdou noví. Jak si představuješ, že bych si měla pamatovat pro každého z nich speciální plán?\nMožná až bude v každé třídě tak 5 dětí.......\nNo, já myslim, že by jich klidně mohlo bejt lehce přes dvacet (s tím mám osobní zkušenost a zapamatování jak kdo na tom je není problém). Ale 200 už je fakt mazec...\nPomohlo by, kdyby učitelé na druhém stupni neměli jen dvojaprobaci, ale třeba 4 obory, aby s dětmi trávili víc času...\nMyslela jsem lehce přes dvacet s tim, že každej má vlastní plán učiva.\nmyšlenka hezká (ty 4 obory v aprobaci), ale to bych musela bejt Brouk Pytlík, Jára Cimrman nebo Všeználek. Mě ty 2 celkem stačí a mám s tím co dělat (nové věci, oprašovat zapomenuté, apod.... Ale učím na gymplu. ZŠ znalosti bych možná zvládla (nevím).....\nNa 1. stupni, pokud má třída 1 učitele na vše, tam si Vážného návrh umím představit.\nŠtěpánko, ono se jedná především o první stupeň, ten je velmi důležitý jako základ pro další vzdělávání dětí. Na druhém stupni je to, přiznávám, poněkud složitější, ale když by se chtělo... Vážný má někdy velmi divoké názory, v tomhle s ním ale musím souhlasit.\nna prvním stupni, proč ne. Maslím tedy max. vyhovět v 1, 2, 3. třídě. 4,5. už bych ten přístup trochu změnila. Umíš si představit tu ránu, když při přechodu z 5.do 6. (nebo dokonce na gympl) je najednou všechno jinak?\nNaše škola (mých dětí) měla tzv. "poloodbornou výuku" od 3.třídy. Střídalo se jim asi 5 učitelek (1.Ma, Př, 2.Č, Vl apod, zároveň třídní, 3.Aj, 4. TV, 5. HV, VV, apod). Usnadnilo to přechod a myslím, že v 5.třídě je na něco podobného nejvyšší čas.\nNa našem gymplu jsem viděla, jaký problém dělal přechod ze třídy, kde měli jedinou učitelku, seděli celý den ve své třídě. A v primě začalo střídání učitelů a stěhování.\nu našeho LMD právě přechod na duhý stupeň pomohl,to střídání učitelů bylo pro něj lepší než celý den jedna uč. jeden přístup\nu dalšího dítka nás to čeká v září\nDíky za pochopení,ano,mám na mysli 1.stupeň a hlavně důležitou 1.třídu\nSouhlasím, že na 2.stupni je to problém při tolika dětech, ale já měla na mysli, že sami učitelé snad z nezájmu o ty děti sami nevědí,proč "zlobí", proč tak moc zapomínají, proč jsou pomalí, proč......Stačilo by,aby hlavně oni byli seznámeni s "diagnozou" takovéhoto dítěte a nasměrovali rodiče, jak jim pomoci. Místo toho někteří píšou stále jen dokola poznámky a pomoc veškerá žádná apoň formou rady. Proč potom chtějí větší platy,když se nezvdělávají a po 20 letech praxe jsou stále na tom samém "místě"/znalostma psychologie dítěte jistě potřebné v tomto oboru/?\nAle proč 210? Snad jen některé mají IVP, ne? Třeba 2 ve třídě. To je takový problém? Nás bylo ve třídě 36, teď bývá ve třídách okolo 20 žáků. Nerozumím.\nVážný navrhoval, že KAŽDÉ dítě má mít IVP, tak proto 210.\nNěkteří kolegové učí i 10 různých tříd. V každé jsou tak 3-5 s různými poruchami učení, i tak to může být třeba 30 IVP a myslet na ne v každé minutě ped.působení fakt není reálné. Důležité je s učiteli mluvit. Pokud ale učitelé sami nevědí nebo nechtějí vědět, jak na to, nevím co s tím....\nMyslím,že je zbytečné,aby každý žák měl IVP,na co?Jenom papíry navíc.\nPawlo, já nevím, to psal Vážný....\nMluvit se snažím pořád. Ale už jsem označována za příliš starostlivou maminku. Dcera má ADHD, dyskalkulii, dysgrafii, dysortografii. Přitom je průměrně inteligentní. Nejsem pedagog, ale bohužel v našem případě vím o poruše víc než učitelka a tam je asi zakopaný pes. Ona má všeobecné vzdělání, já jsem specialista - samouk. Nevím, pořád si to představuju nějak takhle: Jsem učitel a jdu do 6.B., juknu na svůj seznam: Ejhle, tady Pepíček a Mařenka mají v mém předmětu nějaké úlevy. Je to tak složité?\nno problém je někdy v tom, že učitelé nechtějí s rodiči mluvit...mám bohaté zkušenosti o rozhovorech s učitelem i ředitelem . Velmi dlouho trvá, než vůbec chtějí komunikovat, potom než chtějí komunikovat o tom samém co rodič a potom také slovně komunikují s rodičem úplně jinak než pak jednají ve třídě s dítětem...a to podotýkám, že já bych nejraději nekomunikovala nad "povinný " rámec , nejsem typ co vyhledává spory a pod. , byla bych velmi ráda, kdyby spec. pedagožka mého syna přišla na všechno sama, ostatně má na to vzdělání já nikoli.... kdyby třeba jen respektovala doporučení psychologa a podobně.\nS tím úplně souhlasím. Nejvíc s tou poslední větou. Právě se s tím potýkáme ve škole. Školní psycholožka přišla "přezkoušet mou dceru, jestli doopravdy má ADHD, dyskalkulii a dysgrafii". Nestačila jsem zírat. Když vyšla ze třídy, pravila: "Typické ADHD, to je "slovní průjem". Jen tiše doufám, že to dcera neslyšela a nepochopila. A když si dcera stěžovala, že se ráno tak bojí do šloly, že zvrací, řekla: "Zvracíš? No co, tak si utřeš pusu a půjdeš, ne?"\nJo,jo,komunikace s učiteli a řediteli,tak tím jsme strávili ve třetí třídě hodně času,bylo to k ničemu a stejně jsme odešli.Kdo nechce rozumět,ten nerozumí.\nJenže pro nás je to těžké, bydlíme na malém městě a je tu jen jedna zš. Pokud by ale šlo o zdraví dítěte, nezbylo by, než prodat barák a odstěhovat se za lepšími lidmi.\nmy bydlíme ve velkém městě a stejně to není žádná sranda měnit školu. Teď už se k tomu pomalu schylovalo nebo schyluje. Ale člověk musí hodně vážit : bude to někde lepší?? Zvykne si dítě na nový kolektiv, novou čitelku ...obzvlášť pokud to není "jednoduché " dítě, myslím po stránce vztahů s lidmy, chováním atd, ne vzdělavatelností. Jestli to prostě přinese plusů víc než mínusů. Už jsme jednou školu měnili a musím říct, že je to šílený nápor na nervy , jak pro dítě tak samozřejmě pro rodiče.\nA taky, jak pravilo moje dítě: Jinde budou zase jiný blázni. Myslím, že je ve dvanácti docela chytrá ))\nano, je to složité. Ty jako učitel nemůžeš dát ŽÁDNÉ úlevy bez toho, aby to bylo přijato CELOU třídou. Se třídou je nutné pracovat, děti musí pochopit, že dítě s poruchou učení není jen "vyčůranej spratek" (pozor, to není hodnocení učitelky, ale doslovná slova matky, jejíž dítě žádné poruchy učení nemá). A vysvětluj 30ti spolužákům, že anička a pepíček mají výjímku z..... JE to složité, ale učitelé by to MĚLI zohlednit, MĚLI by naslouchat rodičům i dítěti, MĚLI by toho spoustu. Někteří jsou vstřícní, jiní ne. Pokud rodiče nejsou spokojeni, často musí učitelům říci co a jak, často je rodič v oboru skutečně vzdělanější než běžný učitel. Je-li rodič nespokojen, je-li práce s jeho dítětem natolik složitá, že ji nejde v běžné třídě zvládnout, pak je nutné hledat jinou školu, která lépe naplní představy a vyjde dítěti více vstříc. Což často není reálné - vzdálenost, nedostupnost školy, včetně finanční,......\nA nekamenujte mě, mám 2 vlastní děti ADHD, vím o čem tu píšete, věřte mi.\nNekamenuji, naopak, obdivuji. Mám jedináčka, právě z toho důvodu, že je ADHD. Druhé takové dítě by asi bylo nad moje síly. Chápu, že je to ve škole složité, ale pokud je snaha na obou stranách, dá se najít kompromis rozumný pro obě strany. Důležitá je ale právě ta vůle.\nchristie, OK, s tím že je nutné vůle na obou stranách jedině+ souhlas.\nJá mám dvojčata, výběr počtu dětí nebyl . Ale jsem za ně moc ráda. Jak rostou, problémy s ADHD se fakt zlepšují. Nevím ale, zda puberta není horší.\nŠtěpánko, klobouk dolů. Mít jen samotná dvojčata, jsem na blázinec. Ale ještě s ADHD? Jak jsou stará? Dceři teď bude 12. Puberta ji začíná měnit. Už tolik neskáče roznožky přes sedačku v obýváku a nehoupe se na Lustru. Zato se sebevědomím to zamávalo, jak si konečně začíná uvědomovat sama sebe. Nevím, kam to bude směřovat, jsme teprve na začátku\nChristie, 13 let. Klika je, že s ekluci většinou vyřádili doma. Intelekt naštěstí nadprůměrný a velká klika na učitelky, takže jim leccos odpustí. Vždycky, když tu čtu, co některé maminky zažívají v předškolních a školních zařízeních, děkuji za naše "úči". I když teď na gymplu už je to ososba od ososby, ale asoň kluci rozliší, jaký kdo je a dají si pozor (snad). Za úspěch považuju, že jen jeden měl třídní důtku, jinak zatím skončili napomenutím a pak si dali větší pozor. Doma tedy takto nefungují, jsou čím dál horší. Ale ve škole jsou OK a teď na ně je i míň stížností. Držte se, obě, dcerka i Ty!\nJenže to by nesměl být nedostatek učitelů:(. Chápu naší učitelku že když má ve třídě 20 zlatíček tak 21. s poruchou pozornosti a výrazně napřed v jednom předmětu a zároveň výrazně rozdílné v chování oproti "hodným holčičkám" je k zbláznění - rozdíl je v tom že ona ho má 4 hodiny ve všední dny spolu s dalšíma, zatímco já ho mám doma ještě nejméně 10 let v kuse;-). Ale stejně ho miluju, manžel s LMD také vystudoval VŚ\nNáš syn (ADHD s autistickými rysy) bude chodit do soukromé speciální ZŠ pro nadprůměrně nadané děti a děti s poruchou pozornosti. Zkoušeli jsme integraci do běžné MŠ (3x) a byla to katastrofa. Obávám se, že na ZŠ to bude stejné. Zakopaný pes je podle hlavně v počtu dětí ve třídách a v nedostatečném vzdělávání učitelů, kteří pak nevědí jak s takovými žáky pracovat. A taky v jejich neochotě si komplikovat život.Většina učitelů se zařizuje podle přísloví o vlku a koze. Absolvuje školení, napíše ukázkový vzdělávací plán, ale učí dál autoritativním frontálním stylem. A dětí, které vyčnívají, se snaží zbavit. Mojí sestru (má VŠ) chtěli v 80. letech přeřadit do Zvláštní školy. Máma to nakonec uhádala, ale lehké to nebylo. Kamarádčina syna taky doporučovali dát do zvláštní (teď se to jmenuje jinak), ale nedala se. Její syn je nadprůměrně inteligentní, tak co by tam dělal?!\nNezájem a neochota to je opravdu nejhorší problém.Syn byl ve třídě pěti dětí s jednou učitelkou a jednou vychovatelkou,škola dostala vysoké dotace a přesto to nevyšlo,protože nebyla snaha.A dokud se tohle u nás nezmění tak budou ve speciálkách děti,které tam nepatří.\nnáš syn má stejnou diagnozu.Ve školce si s menšími problémy poradili sami,dali jsme odklad,i když je Lukáš nadprůměrně nadaný-ve dvou počítal do deseti a sám se naučil násobit a dělit.Teď končíme první třídu.\nPo sedmi měsících ve škole jsem zjistila,že si paní učitelka nejenom že nepřečetla zprávu z poradny,ale ještě ji i ztratila-Důvěrnou.Poznámky nebraly konce a kluk začal chodit v kukle a nechtěl nikoho vidět.Paní učitelka mě zase poradila ať nic z poradny nečtu.Zabojovali jsme a kluk dostal asistentku-jen do konce roku,ale hurá.Máme ji od velikonoc a veškeré problémy ustaly.Všichni jsou spokojeni,kromě paní učitelky-pro ni Lukáš rozmazlenej kluk,který je natolik inteligentní,že náma manipuluje a my mu to žerem.\nVe středu jdeme na nové vyšetření kvůli žádosti o asistentku na příští rok-držte nám,prosím palce.Pořád mi zní v hlavě agitace ředitelů v MŠ,jak mají vzdělané a proškolené učitele na různé disfunkce,ale když se nechce,tak se nechce.Paní učitelka nám původně říkala,že je zanedbaný a rozmazlený,teď se situace změnila-její nová diagnoza zní-věnujete se mu moc a hlavně s ním moc mluvíte!Náš kluk má prostě odpověď na všechno.\nJeště dotaz-známkují Vám písmo? Slyšela jsem,že by se jim známkovat nemělo.\nMusíte to mít ošetřeno v IVP a podat žádost o slovní hodnocení na vysvědčení.\nJééé, úplně mi mluvíte z duše. Těchto specielních škol je opravdu velmi málo, mohu se zeptat kampak Váš synek bude chodit? ZŠ je moje noční můra, syn má také ADHD byť nosím zprávy od lékaře tak mám pocit, že stejně se na to moc zřetel nebere a chodím na kobereček snad každý týden.....\nTak tohle znám, dala jste mi naději! Mám 12tiletou dceru, válčíme se školou jak šílenci, pořád nějaké problémy, třídní neví, co je to ADHD, plete si dysgrafii a dyslexii. Když po nich něco chci, chvíli to funguje, pak "se na to zapomene". Je to hrůza. Na jakou střední školu vaše slečna šla? A mimochodem, to nepamatování si násobilky je jedním z příznaků dyskalkulie. Přeju pevné nervy a hodně lásky.\nMonika, dcery 20 a 22let\nMám za sebou doslovné válčení s dysfunkcí mé mladší dcery, ale nejsem si jistá zda někdy bude mít opravdový konec. Nejhorší bylo období puberty kdy došlo v mém manželství k problémům a dcera to velmi těžce nesla, bohužel svěřování a komunikace mezi námi uvízla na mrtvém bodě, což přineslo během pár měsíců absence ve škole, drobné krádeže a to vše díky upnutí se dcery na partu, která ji v tu dobu nahrazovala absenci a zájem otce. Jediné co se v té chvíli dalo dělat byla návštěva odborníka, dnes vím, že to byla nejlepší věc jakou jsem mohla udělat, ovšem najít opravdu dobrého a mé dceři vyhovujícího specialistu byl samozřejmě problém. Chtěla bych vám všem říci především aby jste nikdy boj o své dítě nevzdávali a i přes jeho odpor vytrvali, mě se má tvrdohlavost nakonec vyplatila a dceru vrátila zpět. Dnes se dokonce dokážeme již otevřeně bavit o kouscích, které nám vyváděla a dozvídám se i to, co jsem třeba ani netušila. Vše se dá překonat, jen se musí chtít, mě pomohla trpělivost, porozumění a především paní psycholožka, se kterou dcera nakonec navázala hezký vztah a dodnes ji občas sama zavolá. Vím, že bude její i rady ostatních stále potřebovat a ona ví, že je nutné si o ně někdy i říci a ne se uzavírat před světem. Přeji vám všem, kteří máte boj před sebou aby vám vydržely síly. Hledejte a měňte tak dlouho odborníka dokud neuvidíte, že je to ten pravý, především s odchodem od nepravého neváhejte, je to vaše právo.....\nláska a zájem\nMám ve svém okolí dvě kamarádky s dětmi ADHD a jednu maminku s autistickou holčičkou.\nVšechny si "užily" své na psychologii, psychiatrii i jinde. A jak dvě z nich prohlašují - papír jim nepomůže (myšleno jako potvrzení diagnozy), potřebují hlavně lásku a zájem.\nTakže pane Vacku, děkuji za Váš článek, těším se na další a přeju hodně sil na děťátka.\nRe: láska a zájem\nNítěnko,potřebují sice hlavně lásku a zájem,přesto bez papíru jsou ztracené.Nedostanou IVP,asistenta nic.Ono to nefunguje na 100% ani s tím papírem,ale bez toho si to už vůbec nedovedu představit\nNo jasně, že třeba kvůli ztp je to potřeba vše oběhat (a že toho není málo). A také je dobré vědět, jak k nim přistupovat, ale ze zkušeností okolí mnoho doktorů ani pedagogů neporadí (spíš odradí a zdeptají bych řekla) . Je skvělé, že existují různá sdružení rodičů (s dětmi s určitou nemocí) a díky nim se člověk má šanci dozvědět a domluvit konzultaci s opravdovými odborníky.\nObdivuju všechny rodiče, kteří to nevzdávají a bojují s postižením a snaží se přesto rozvíjet své děti co nejlépe.\nSynovi takoe diagnostikovali ADHD pred vstupem do skoly a to na ped.psych.poradne.Odlozilinastup do 1.tridy,navic syn je az prazdninovy,a tak podle soucasneho modniho trendu,nic zvlastniho.Do skoly nakonecnastoupil v terminu-i kdyz o 14dni pozdeji nez ostatni prvnacci.Do skoly vylozene chtel.Navzdory vsem,vcetne reditelky se tam s nasi pomoci opravdu dostal.Prospiva velmi dobre.Co se mi nesmirne osvedcilo neni dril,ale duslednost.Nikdy neporusime to,co si opravdu stanovime.Nikdy znamena opravdu nikdy.Syn ze zacatku zkousel,ale ja nikdy nepovolila,takze ted jde vsechno jako po masle,sam se hlasi,ze chce mit splneno,aby uz mel pokoj.Pak ho ale necham delat,co chce a to taky vzdycky dodrzim.Cili zkracene receno-nikdy neporusit pravidla hry,ani z jedne strany.\nMám dys syna 12 a půl.\nTo, co to čtu v článku i v diskuzi, mě děsí.\nMy jsme už ve školkových letech chodili k psycholožce na testování. Seděla jsem ve stejné místnosti a ona mi pak pečlivě vysvětlila nejen výsledky, ale i co jsem viděla a slyšela při testování. Nebylo to sice příjemné, ale možná vlastně i bylo, protože jsem už pochopitelně leccos věděla, ona to jen pojmenovala a shrnula. Navíc mě i směrovala k tomu, jak se s čím srovnat, co po synovi mohu a nemohu chtít, jak se budu cítit já. Odcházela jsem poučená a v podstatě i povzbuzená, nenechám se hned tak něčím semlít. Chodili jsme tam opakovaně a tak jsem pěkně viděla, jak se nám to vybarvuje a vyvíjí\nS PPP mám celkem neutrální zkušenosti. O tom psát nechci.\nZato škola byla první dva roky peklo a pořád dojíždíme na to, co se o sobě "dozvěděl" v první a druhé třídě: Že nemá moc smysl, aby se snažil, protože stejně bude vždycky za debila (no ano, přesně takhle). Že učení je dřina a žádná radost v tom není. Ono toho bylo víc, ale tady to stačí takhle\nA tak prosím: Nestresujte ani své dítě ani sebe. Radujte se z toho, co dovede, co zvládnete spolu, hrajte si, povídejte si, vařte spolu, uklízejte spolu, dělejte radostně věci spolu a mějte na sebe čas. Tak nejlíp poznáte, co vaše dítě potřebuje. Pokud máte poučení od rozumného psychologa, bude vám to všechno sedět k sobě. Dávejte pozor, abyste nebyli uhonění vy, rodiče. Mám zkušenost k nezaplacení: můj syn dokáže kompenzovat hendikep, protože mu rozumí a protože ví, že na to má. Jenže to ho ve škole nenaučili. Ano, ve škole jsou stále potíže, ale paní učitelku jsem prostě vyškolila sama, jo, dá se to tak říct.\nJá vím, je to těžké, pamatuji si nespočet bezesných nocí. Něco nejde vůbec, něco jde pomalu, někdy se brečí, někdy se ječí. Spolehlivě je to ale vždycky horší, když JÁ jsem pod tlakem. A můžu si klidně myslet, že zvládám. To pak totiž tolik syna neposlouchám...\nObdivuji svého syna. Myslím, že se dá říct, že je moudrý. Přestože má teď v šesté třídě trojky, neboť zkrátka nedokáže přinést všechny pomůcky a splnit všechny úkoly. Ono to napřesrok bude zas lepší a také se objeví nové trable. Jsme připraveni na obojí\nHlavně klid, vážení. Si tedy myslím, já.\nLenko,tak pod to se podepíšu.Přesně o tenhle přístup se snažím taky.\nPod to bych se taky ráda podepsala mám taky kluka, Dalibora 12 a půl s ADHD. Ve škole sice takové problémy nebyly, měli jsme dobré paní učitelky, škola ho přestala bavit až ve třetí třídě. Kde začal být problém s kamarádama. Učí se na trojky a měl i jednu čtverku.\nJe taky fakt, že své dítě v něčem obdivuju, ale někdy mi taky leze pěkně krkem, to mi pak vypíná mozek, prostě nevnímám co říká. To je pak nejlíp někde vypadnout a vypnout.\nKu podivu ho baví rybaření, u toho klidně vdrží sedět i dvě hodiny a keramika. S PPP mám dobré zkušenosti a taky není psycholog jako psycholog. Naše první návštěva u paní psycholožky dopadla mou hlubokou depresí, že jsem přecitlivělá a neschopná matka (byla jsem těhotná čekala jsem dceru). Je třeba se nenechat zdeptat prvním názorem. V PPP nám dost pomohli a hlavně mi dodali sebevědomí, že ne vše je moje chyba\nNo jo,to se vam rekne.Obdivuji lidi,co jsou v klidu.Kdyz synovi neco vysvetluji,kouka po "vranach" a to me vzdycky tak vytoci,ze soptim jak "Eja".\njo ...to kdyby ten můj koukal po vránách :)...on řve, ječí, kývá se, nadává, mlátí vzteky vším kolem sebe .... ale snažím se být v klidu grrrrr :)\nTo jsme na tom stejně. Každý den (co den, každou minutu) si říkám, že se nesmím nechat vytočit. A nakonec to dopadne vždycky stejně - řvu... Nemá to žádný efekt, jen se děsně rozčílím, ale nedokážu si pomoct. Syn (10let)má diagnostikované ADHD, ale psycholog nám jinak vůbec nepomohl. Syn je neustále úplně mimo, je neskutečně flegamtický a všechno je mu jedno. Známky ve škole, to že nenosí pomůcky, že zapomíná úkoly, že neví, kdy a kam má jít..... Vůbec nedodržuje domluvená pravidla a všechny tresty, které jdou uložit, jsme už vyčerpali(má zakázaný počítač, televizi, chození ven,... zrušili jsme kapesné, a když už je to opravdu moc, dostane i na zadek). I to je mu jedno. Ten pocit bezmoci a vzteku (a ten strašný pocit, že když byl týden na škole v přírodě, jaký byl doma božský klid) je hrozný. Psycholog nám řekl, že je syn nadprůměrně inteligentní a to prý výrazně. Ale k čemu to je, když ve škole neodevzdá nebo ani nevypracuje úkoly, protože je mu jedno, co za známku dostane. A se špatným vysvědčením a tímhle přístupem se na žádnou slušnou školu nedostane.\nObčas mám pocit, že z toho bludného kruhu už nikdy nevyjdu ven.\nTak tohle znám u Lukáše také-všechny hračky jsou na půdě,postupně tam cestovaly jako malé tresty,kapesné neměl,na pohádky se nedíval,počítač pod trestem smrti,ale klukovi to bylo úplně jedno.Vpodstatě se vše minulo účinkem.Vzdali jsme to a snad ho dnes dokážu brát jaký je,ale ty pocity když mu koupíte nějaký dárek a těšíte se na rozzářené oči a on ještě dostane záchvat vzteku,co jste si to dovolili mu darovat...\nJe schopen darovanou věc okamžitě zničit.Minulý měsíc byl pozva\nný na narozeniny k sousedovic holčičce,která s ním chodí do třídy,během pěti minut byl doma rudý vzteky,vzal pozvánku,vrátil se k nim a roztrhal ji před nima.Důvod-chtěl jít k nim do pokojíčku,ale oslava probíhala v obýváku.\nJeho prostě nezajímají lidi-jen věci.A nikdy se nedívá do očí,nedokáže udržet pohled.\nDnes jme byli na novém vyšetření,kvůli žádosti o asistentku na příští rok a je moc fajn,mluvit s někým,kdo pořád nehledá chybu ve vás jako v rodině,ale bere kluka tak jak je.Byly by doby,kdybych se pořád omlouvala a klukovi domlouvala,ale dnes beru poradnu jako moji opěrnou zeď a držím palce všem,kteří mají s pp špatné zkušennosti.My si neustále mailujeme a prosím o rady,když nastane nějaký problém-kéž by takto fungovalo zařízení,ve kterém naše děti tráví polovinu dne!\nU nás to funguje tak, že to mám všechno pod kontrolou. To jest, já kontroluju úkoly, já dohlížím na úkoly a já kontroluju tašku. Na dítě s ADHD se nesmí spěchat, tresty nic nevyřeší - nedělá to schválně a neumí tím pádem ovlivnit, aby se to nedělo. Musí se pomoci, kladně motivovat a mít rád i přes ty chyby. Nemůže za to, že se tak narodil. Změňte psychologa, když nepomohl. A víc než tresty fungují naopak odměny za každou blbůstku, která se mu povede. Každý se bude víc snažit za pochvalu. Po zlém to nejde, jen se zatvrdí. Vím, že je to těžké, ale on potřebuje vaši pomoc. Sám z toho vyroste jen možná.\nNetvrdím, že nikdy nevybouchnu, taky dost často. Ale pak si to většinou s dcerou vysvětlíme, že každý někdy dělá chyby. Držím vám palce, jsou to nervy a práce na hodně hodně dlouho. Možná si něco o dětech s ADHD přečtěte, víc potom syna pochopíte. Mně to pomohlo.\nProto na něj už nic neplatí, on se prostě přestal úplně snažit i o to nejmenší, má zřejmě pocit, že ať dělá co dělá, nezavděčí se. A přitom spíš potřebuje pomoc.\npři psaní slova v úkole má psát slovo třeba strom a on napíše st a vypálí na mě , víš co ti musím říct , tonda ve škole zlomil tužku ... napíše str ... jo a adéla si včera roztrhla punčocháče ...stro ...jak se píše to m sakra , ty mi vůbec neporadíš , hele a ten tonda ten to fakt zlomil to byla rána ...strom...tak tohle jsou chvíle , které já prostě nechápu, po 4 letech školní docházky mě z tohohle může klepnout\nMajo! To znám Mně pomohlo přehodnotit životní hodnoty a nad maličkostmi se nečílit. Asi bych mu řekla: Napiš tu větu a pak mi to řekneš Aspoň by trénovalo výdrž A že si nemůže vzpomenout na tvar písmenka, to může být dysgrafie.\nMáme syna s AHDA a navíc je nadprůměrně inteligentní. Nejhorší známka je dvojka, ale poznámek má nepočítaně.\nV první třídě to nebyl problém a pak dostal jinou paní učitelku. Nejvíc mě dostalo když se pokoušela nahradit slovo "nepozorný" slovem nevychovaný.\nAbsoluhovali jsme neskutečné množství prohlídek a vyšetření a pravidelně jí "zahazuji" spoustou papírů. Trochu se to zlepšilo. Jsem sice vedená jako "problémová matka", ale upřímně je mi to zcela jedno když syn nebude každý den nosit poznámku že lítá po třídě a neposlouchá!\nJo, taky to na mě občas přijde.\nJsem pak pyšná, když jindy dokážu synovi zopakovat, že vím, že když mu někdo něco povídá, on to slyší. Ale že je potřeba dát domu druhému také najevo, že slyší\nJsou to bitvy, co? Ulítnu občas, to se ví.\nSylva, syn první třída\npotěšilo mě to přečíst\nZrovna jsem s paní učitelkou mého syna (1. třída) mluvila o tom, že naše kroky budou časem asi směřovat do poradny, protože náš syn má nějspíš poruchu pozornosti a nebo tedy možná adhd, ještě nevíme...seděla jsem doma a byla z toho smutná, i když jsem to tušila a říkala jsem si vždy, že jsem na to připravená...nejsem...otevřela vaše stránky a našla tento článek...máte pravdu, můj syn možná neusedí a má plno nedodělaných věcí ze školy, ale má skvělou učitelku, která ví, že nemá cenu tlačit na pilu a je to hodnej malej kluk, co svojí mamině navleče korálky pro radost a neublížil by ani mouše....je to tak, ale přesto děkuji za ty řádny, prostě to sedlo....


Sova v síti - Weblog - 24. 11. 2003\nPodle globální referrerové statistiky TOPlistu přichází polovina návštěv ze Seznamu a o třetinu se zaslouží vyhledávací stroj Googlu.\nČeská služba pro měření návštěvnosti TOPlist začala včera zveřejňovat souhrnnou statistiku příchodů z vyhledavačů. Podle víkendových výsledků se zdá, že přes Seznam přichází skoro přesná polovina návštěv (22.11. to bylo 50,28 %). Za ním následuje Google s 19,13 %, Centrum - fulltext s 5,16 % a Atlas - fulltext s 4,48 %.\nVýsledky lze ovšem agregovat i jinak, např. podle vyhledávacího stroje. V tom případě by zvítězil katalog Seznamu - jeho procházením či prohledáváním se na cílové weby dostane 37,48 % návštěv (22,77 % prohledáváním katalogu, 17,71 % jeho procházením). Google by s 31,93 % (19,13 přímo a 12,8 opět via Seznam) obsadil druhou příčku a třetí by bylo Jyxo se 7,8 % (4,48 via Atlas, 1,29 via Quick, 1,2 via Zoohoo, 0,83 přímo).\nStatistika je vyhodnocena vždy za den zpětně, takže zítra bude zajímavé prostudovat, jak se liší pracovní den od víkendu. Bohužel to ale nebude srovnání přesné, protože procenta nejsou vztažena k žádným absolutním číslům. Znám je pouze celkový počet naměřených návštěv bez ohledu na referrera. 22.11. jich bylo 2 375 239.\nDušan Janovský : Kdo vládne českému vyhledávání ( Yhůův weblog o webu , 23.11.03)\nGoogle stále vládne světovému vyhledávání ( Sova v síti , 21.11.03\nMarek Prokop, 24. 11. 2003 , Trvalý odkaz, Pošli komentář\nPředcházející den: 21. 11. 2003\nNásledující den: 25. 11. 2003\nHitparáda HTML značek\nDůvěřuj mi - marketingová strategie pro odborné služby


pon led 03, 2011 16:21\nMobilní operátor taky asi T-mobile??\nned led 02, 2011 13:52\nned led 02, 2011 13:38\nTak už je u nás na seweru taky 3G Vodafone. Zatím určování polohy nefunguje. Pomáhám si tak, že chodím se zapnutou wifi a gps-kou. asi po týdnu dokážu urcit svou polohu na cca 40 metrů jen podle okolnich wifi sítí. Na lokalitu v počasí v Sense to zatím nemá vliv... Jen se mi tím umožní aktualizace p...\nned pro 12, 2010 10:01\nJsem byl v Hradci Králové, na 3G určování polohy fungovalo obstojně, v některých místech i velice dobře. ale pokud jsem se dostal jen na EDGE / GPRS tak ani ťuk. Dobře mi už nefunguje ani zjišťování polohy na Androidu. OP Vodafone. Zkoušel jsem nějaké oficialní ROM 1.66; 3.14; to nemá žadnej vliv na...\núte pro 07, 2010 20:25\nčtv říj 28, 2010 15:45\nMě už ňáký určování polohy žíly netrhá. Sense jsem asi po dvou mesicích vymenil za klasickou Today Screen z WM 6.\nčtv zář 09, 2010 10:34\nAno, tohle jsem ověřil a na portovanem androidu na HD2 funguje určování polohy výborně. u WM sense ne.\nstř srp 18, 2010 23:48\nMám HD2 od TM a s VodkaFone mi fungoval hned, jen tam bylo jejich logo, a něco růžovýho ve Start menu, taky nešli nastavit datové sítě jiných operátorů. To ale nevadí, na to je medicína...\nPro reklamaci se přece nechá všechno vrátit zpátky na růžovo.\nPs. Nemám rád růžovou.\nstř srp 18, 2010 23:23\nTéma: Hlasové vytáčení a ovládání HTC HD2\nHlasové vytáčení a ovládání HTC HD2\nJa také hledám... Z Asus PDA jsem si zvykl používat Cyberon Voice Commander 2.5.1. build 807162 csy. Voice speed dial nechci. Tohle jsem prostě nikde nenašel. Anglická verze mi na HD2 funguje bez problémů ale CSY nejde sehnat. Mám k dispozici tu lokalizaci (zkopirovanou slozku windows z PDA Asus), a...\nstř srp 18, 2010 23:05\nTéma: Jde na HD2 trvale vypnout GPRS?\nJde na HD2 trvale vypnout GPRS?\nOtázkou je, proč si někdo kupuje komunikátor za moc tisíc a nemá datový tarif...\nned srp 15, 2010 13:16\nTéma: Zamrza vam HD2 ? pripadne jak ?\nZamrzá, ale tak jako každé jiné WM zařízení. Je to o Firmware a instalovaných aplikacích třetích stran. Je to o tom dobře nastavit a odladit systém. sekací aplikace příště neinstalovat a podobně. Nemůžu říct, že by se HD2 sekalo jen tak.\nStejně mi ale chybí dírka na reset.\nned srp 15, 2010 7:05\nTéma: Antivirus na HD2\nAntivirus na HD2\nAntivirus samotný je asi zbytečnost, ale Eset a Kaspersky AV umí lokalizovat ukradené zařízení a informovat o císle ktere je v něm používano. Za předpokladu že zloděj neumí hard reset...\nJistě by bylo dobré mít takovou ochranu integrovanou přímo v ROM. To jsem ale nikde nenašel...\nsob srp 14, 2010 12:22\npát srp 13, 2010 18:08\nMám HD2 jen týden, po pár dnech používání mi popraskaly rohy. je to na reklamaci, ale nespěchám. Asi jen špatný kus krytu, ale čáry ve kterých to prasklo jsou vidět i na fotkách v některých recenzích. Jinak jsem nenašel nikde podobný problém. Zkontrolujte si rohy HD2 a dejte vědět, pokud tam také ně...\npát srp 13, 2010 17:39\nDěkuju také za informace. QIP u mě vyhrál jak na pc tak na pda Asus a teď na HTC


Pronájem hotelů v Chebu - Hotely k pronájmu Cheb\nHotely na pronájem v Chebu\nNáš online katalog vám nabízí bohatý výběr hotelů k pronájmu v Chebu. Chcete začít podnikat a otevřít si hotel na skvělém místě? Náš server vám nabízí stovky denně aktualizovaných nabídek! Tak neváhejte a použijte všechny naše dostupné filtrace nabídek nemovitostí. Vše je doplněno kvalitní a pestrou fotogalerií.\nNový Žďár, Cheb


Pořiďte si výbavičku pro miminko v předstihu! | Receptář nápadů\nČekáte nový přírůstek do rodiny a nemůžete se dočkat, až se miminko narodí? Pak investujte volný čas do příprav, které spočívají zejména v nákupu dětské výbavičky. Až se prcek rozhodne opustit lůno, budete mít na něj mnohem více času. Nakupování dětského oblečení a dalších potřebných věcí je ryze ženská záležitost a nutno podotknout, že si to maminky náležitě užívají. Díky internetu navíc není nutné obrážet obchodní centra – stačí jen usednout do pohodlného křesílka… Nepřestávejte číst a dozvíte se, kde najdete krásné kojenecké body, overaly a další oblečení za skvělé ceny.\nKde seženete vše na jednom místě?\nSortiment dětského oblečení je neuvěřitelně bohatý. Dejte si však pozor na prodejce, kteří nenabízí kvalitní výrobky opatřené důležitými certifikáty. Dětská pokožka je citlivá a vyžaduje zdravotně nezávadné materiály. A právě to je jeden z důvodů, proč se pro kojenecké overaly vydat ke specializovanému prodejci Tinky.cz.\nNabídka je bohatá a najdete v ní levné značkové oblečení pro děti od novorozeneckého věku. Nechybí ani dětská výživa, pleny, kosmetika, drogistické zboží, hračky, vybavení dětského pokoje, chodítka, kočárky, autosedačky a další produkty určené pro děti. Seženete zde opravdu vše pod jednou střechou.\nUšetřit můžete ve výprodeji a v holandské aukci\nCeny značkového oblečení na Tinky.cz jsou nízké a zboží ve výprodeji ještě levnější. Pokud ráda soutěžíte, pokuste se vydražit oblečení v holandské aukci. Princip je naprosto jednoduchý – cena zboží vystaveného v holandské aukci průběžně klesá a získá jej ten, kdo přihodí jako první. Máte-li pevné nervy, určitě se vám podaří vydražit spoustu atraktivních kousků.\nK dalším výhodám nákupu na Tinky.cz patří poštovné zdarma (při nákupu nad 1499 Kč) a list přání, který vám umožní informovat ostatní o dárcích, které by se vám mohly hodit.


Optimisti i pesimisti mají jednu společnou chybu: bojí se pravdy.\nManželství je roub. Někdy se ujme - jindy ne.\nSpousta lidí nedělá nic, ale zato to dělají fascinujícím způsobem.\nOptimista je člověk, který se ožení s vlastní sekretářkou a myslí si, že ji bude moci i nadále upozorňovat na pravopisné chyby.


Proč je důležitý správný motorový olej pro VOLKSWAGEN Passat 2.5?\nKromě toho také olej udržuje motor vozu VOLKSWAGEN Passat 2.5 od nečistot a oxidace. Na oleji prostě záleží. Oleje se vyrábí v různých viskozitách. Viskozita je míra vnitřního tření. Čím je olej viskóznější, tím je jeho míra vnitřního tření vyšší. Pro srovnání - například med má vyšší viskozitu než voda. Viskozita přímo závisí na okolních i vnitřních teplotách a musí odpovídat konkrétnímu motoru. Viskozitu zjistíme přímo z označení oleje. Oleje se označují například 5W-30. První číslo označuje viskozitu za studena, což označuje i následující písmeno (W=WINTER). Čím je první číslo nižší, tím je olej méně viskózní. Nižší viskozita za studena pomáhá motorům lépe startovat v chladném prostředí, protože vytváří menší odpor. Druhé číslo označuje viskozitu za vysokých teplot. Ta opět musí odpovídat požadavkům vašeho motoru.\nVyberte variantu VOLKSWAGEN Passat 2.5:\nPrémiový olej Helix Ultra Professional AV-L 5W-30 je pro ty, kteří chtějí maximální péči o motor svého vozu. Je doporučován přímo pro Passat 2.5 TDI, -Auto (QG0/2 - 110kW) (DT) (2002-2005) a je tak to nejlepší, co můžete dopřát svému vozu VOLKSWAGEN.\nPrémiový olej Helix Ultra Professional AV-L 5W-30 je pro ty, kteří chtějí maximální péči o motor svého vozu. Je doporučován přímo pro Passat 2.5 TDI, -Auto (QG1 - 110kW) (DT) (2002-2005) a je tak to nejlepší, co můžete dopřát svému vozu VOLKSWAGEN.\nPrémiový olej Helix Ultra 5W-40 je pro ty, kteří chtějí maximální péči o motor svého vozu. Je doporučován přímo pro Passat 2.5 TDI (BDG - 120kW QG0/2) (DT) (2003-2005) a je tak to nejlepší, co můžete dopřát svému vozu VOLKSWAGEN.\nPrémiový olej Helix Ultra Professional AV-L 5W-30 je pro ty, kteří chtějí maximální péči o motor svého vozu. Je doporučován přímo pro Passat 2.5 TDI (BDG 120kW - QG0/2) (DT) (2003-2005) a je tak to nejlepší, co můžete dopřát svému vozu VOLKSWAGEN.\nPrémiový olej Helix Ultra Professional AV 0W-30 je pro ty, kteří chtějí maximální péči o motor svého vozu. Je doporučován přímo pro Passat 2.5 TDI (BDG - 120kW QG1) (DT) (2003-2005) a je tak to nejlepší, co můžete dopřát svému vozu VOLKSWAGEN.\nPrémiový olej Helix Ultra Professional AV-L 5W-30 je pro ty, kteří chtějí maximální péči o motor svého vozu. Je doporučován přímo pro Passat 2.5 TDI (BDG 120kW - QG1) (DT) (2003-2005) a je tak to nejlepší, co můžete dopřát svému vozu VOLKSWAGEN.\nPrémiový olej Helix Ultra 5W-40 je pro ty, kteří chtějí maximální péči o motor svého vozu. Je doporučován přímo pro Passat 2.5 TDI 4motion (AFB/AKN - 110kW QG0/2) (DT) (2000-2005) a je tak to nejlepší, co můžete dopřát svému vozu VOLKSWAGEN.\nPrémiový olej Helix Ultra Professional AV 0W-30 je pro ty, kteří chtějí maximální péči o motor svého vozu. Je doporučován přímo pro Passat 2.5 TDI 4motion (AFB/AKN - 110kW QG1) (DT) (2000-2005) a je tak to nejlepší, co můžete dopřát svému vozu VOLKSWAGEN.\nPrémiový olej Helix Ultra Professional AV-L 5W-30 je pro ty, kteří chtějí maximální péči o motor svého vozu. Je doporučován přímo pro Passat 2.5 TDI 4motion (BAU,BDH 132kW - QG0/2) (DT) (2003-2005) a je tak to nejlepší, co můžete dopřát svému vozu VOLKSWAGEN.\nPrémiový olej Helix Ultra Professional AV-L 5W-30 je pro ty, kteří chtějí maximální péči o motor svého vozu. Je doporučován přímo pro Passat 2.5 TDI 4motion (BAU,BDH 132kW - QG1) (DT) (2003-2005) a je tak to nejlepší, co můžete dopřát svému vozu VOLKSWAGEN.\nPrémiový olej Helix Ultra 5W-40 je pro ty, kteří chtějí maximální péči o motor svého vozu. Je doporučován přímo pro Passat 2.5 TDI 4motion (BDH - 132kW QG0/2) (DT) (2003-2005) a je tak to nejlepší, co můžete dopřát svému vozu VOLKSWAGEN.\nPrémiový olej Helix Ultra Professional AV 0W-30 je pro ty, kteří chtějí maximální péči o motor svého vozu. Je doporučován přímo pro Passat 2.5 TDI 4motion (BDH - 132kW QG1) (DT) (2003-2005) a je tak to nejlepší, co můžete dopřát svému vozu VOLKSWAGEN.\nPrémiový olej Helix Ultra 5W-40 je pro ty, kteří chtějí maximální péči o motor svého vozu. Je doporučován přímo pro Passat 2.5 TDI 4motion Auto (AFB/AKN - 110kW QG0/2) (DT) (2000-2005) a je tak to nejlepší, co můžete dopřát svému vozu VOLKSWAGEN.\nPrémiový olej Helix Ultra Professional AV 0W-30 je pro ty, kteří chtějí maximální péči o motor svého vozu. Je doporučován přímo pro Passat 2.5 TDI 4motion Auto (AFB/AKN - 110kW QG1) (DT) (2000-2005) a je tak to nejlepší, co můžete dopřát svému vozu VOLKSWAGEN.\nPrémiový olej Helix Ultra 5W-40 je pro ty, kteří chtějí maximální péči o motor svého vozu. Je doporučován přímo pro Passat 2.5 TDI 4motion Auto (BAU - 132kW QG0/2) (DT) (2003-2005) a je tak to nejlepší, co můžete dopřát svému vozu VOLKSWAGEN.\nPrémiový olej Helix Ultra Professional AV 0W-30 je pro ty, kteří chtějí maximální péči o motor svého vozu. Je doporučován přímo pro Passat 2.5 TDI 4motion Auto (BAU - 132kW QG1) (DT) (2003-2005) a je tak to nejlepší, co můžete dopřát svému vozu VOLKSWAGEN.\nPrémiový olej Helix Ultra Professional AV-L 5W-30 je pro ty, kteří chtějí maximální péči o motor svého vozu. Je doporučován přímo pro Passat 2.5 TDI 4motion Variant (AKN 110kW - QG0/2) (DT) (2000-2005) a je tak to nejlepší, co můžete dopřát svému vozu VOLKSWAGEN.\nPrémiový olej Helix Ultra Professional AV-L 5W-30 je pro ty, kteří chtějí maximální péči o motor svého vozu. Je doporučován přímo pro Passat 2.5 TDI 4motion Variant (AKN 110kW - QG1) (DT) (2000-2005) a je tak to nejlepší, co můžete dopřát svému vozu VOLKSWAGEN.\nPrémiový olej Helix Ultra 5W-40 je pro ty, kteří chtějí maximální péči o motor svého vozu. Je doporučován přímo pro Passat 2.5 TDI Auto (BDG - 120kW QG0/2) (DT) (2003-2005) a je tak to nejlepší, co můžete dopřát svému vozu VOLKSWAGEN.\nPrémiový olej Helix Ultra Professional AV 0W-30 je pro ty, kteří chtějí maximální péči o motor svého vozu. Je doporučován přímo pro Passat 2.5 TDI Auto (BDG - 120kW QG1) (DT) (2003-2005) a je tak to nejlepší, co můžete dopřát svému vozu VOLKSWAGEN.\nPrémiový olej Helix Ultra 5W-40 je pro ty, kteří chtějí maximální péči o motor svého vozu. Je doporučován přímo pro Passat 2.5 TDI Syncro/4motion (AFB, AKN 110kW - QG0/2) (DT) (1998-2000) a je tak to nejlepší, co můžete dopřát svému vozu VOLKSWAGEN.\nPrémiový olej Helix Ultra Professional AV 0W-30 je pro ty, kteří chtějí maximální péči o motor svého vozu. Je doporučován přímo pro Passat 2.5 TDI Syncro/4motion (AFB, AKN 110kW - QG1) (DT) (1998-2000) a je tak to nejlepší, co můžete dopřát svému vozu VOLKSWAGEN.\nPrémiový olej Helix Ultra 5W-40 je pro ty, kteří chtějí maximální péči o motor svého vozu. Je doporučován přímo pro Passat 2.5 TDI Syncro/4motion (AFB/AKN - 110kW QG0/2) (DT) (1998-2000) a je tak to nejlepší, co můžete dopřát svému vozu VOLKSWAGEN.\nPrémiový olej Helix Ultra Professional AV 0W-30 je pro ty, kteří chtějí maximální péči o motor svého vozu. Je doporučován přímo pro Passat 2.5 TDI Syncro/4motion (AFB/AKN - 110kW QG1) (DT) (1998-2000) a je tak to nejlepší, co můžete dopřát svému vozu VOLKSWAGEN.\nPrémiový olej Helix Ultra 5W-40 je pro ty, kteří chtějí maximální péči o motor svého vozu. Je doporučován přímo pro Passat 2.5 V6 TDI, -4motion (110kW) (DT) (1998-2000) a je tak to nejlepší, co můžete dopřát svému vozu VOLKSWAGEN.


Daňový řád je venku. No - uvidíme... - Euro.cz\nDaňový řád je venku. No - uvidíme...\n12. března 2007, 00:00 - DUŠAN ŠRÁMEK\nS napětím očekávala podnikatelská veřejnost nový daňový řád. Jde o základní právní normu, která definuje vztah mezi daňovým subjektem a správcem. Zákon by měl nahradit stávající již nevyhovující úpravu o správě daní a poplatků.\nPřijetí zcela nového zákona již bylo neodkladné, neboť předešlá předloha prošla několika desítkami novelizací a přehled v ní začali pomalu ale jistě ztrácet nejenom podnikatelé, ale i jejich daňoví poradci - o samotných úřednících daňových správ nemluvě.\nNáměstkyně ministra financí Dana Trezziová hovoří o tom, že norma bude srozumitelnější a jednoznačnější. Ruku na srdce - možná snad pro fajnšmekry z ministerstva, daňové poradce a úředníky berní správy. Pochybuji však, že obyčejný podnikatel by po přečtení většiny paragrafů byl schopen srozumitelnou formou sdělit a selským rozumem pochopit, co po něm ministerské orákulum vůbec chce.\nA to je přece základní požadavek na jasnost a srozumitelnost zákonů. Aby jim rozuměl, s odpuštěním, každý blbec, neboť i on je občanem. Také jim musí rozumět ten, kdo zákony vymýšlí, a musí se jimi řídit. Když se za starého, tolik pro přehršel byrokracie vysmívaného Rakouska-Uherska, přijímal tržní zákon, chodili s jeho připravovaným zněním ministerští úředníci po tržištích, a škrtali a škrtali, dokud mu neporozuměla i ta bába na rohu, co prodávala po krejcaru herynky.\nPaní náměstkyně vypočítává, kdo všechno se podílel vedle ministerských úředníků na tvorbě zákona. Marně jsem tam však hledal „a v neposlední řadě i zástupci podnikatelské veřejnosti“. Jistě, ti mohou vznést své připomínky v průběhu vnějšího připomínkového řízení. Tam už však jde většinou pouze o pověstnou tečku nad i. Na celé koncepci zákona se ve chvíli, kdy vypadne z ministerstva, dá stěží co měnit.\nNicméně, abychom jenom nehaněli. Zákon je již po různých peripetiích konečně venku, a přináší celou řadu pozitivních změn oproti současnosti. A hlavně -dá se nad ním diskutovat a měnit jej. Jeho konečná podoba tak bude do velké míry lakmusovým papírkem zatím spíše slovně deklarovaných snah současné vládní koalice po co největší vstřícnosti podnikatelům.


VÁLCOVANÉ KRUHY A OBRUČE\nVODNÍ A VĚTRNÁ ENERGETIKA\nOCELÁRNY, VÁLCOVNY A TVÁŘENÍ KOVŮ\nVÍTKOVICKÁ LODNÍ TRADICE\nJIŽ 120 LET\nZahájení výroby lodních dílů\nMax. délka kormidlových hřídelí do\nMax. váha kormidlových hřídelí\nV oblasti výroby lodních dílů je VHM globálním dodavatelem všech hlavních částí vrtulových a kormidlových systémů.\nTradice výroby dílů pro lodní dopravu sahá až do roku 1897, kdy byla ve VHM vyrobena první zalomená hřídel pro bitevní křižník Kriegsmarine Habsburg Rakousko – uherského námořnictva. Od této doby lodní program nepřetržitě tvoří nedílnou součást výrobního portfolia společnosti.\nZa více než 120let tradice v oboru lodního průmyslu tak můžete najít naše výrobky na všech typech civilních a vojenských plavidel po celém světě.\nSoučasné výrobní portfolio se zaměřuje zejména na využití výjimečných zkušeností, know-how a sofistikovaných výrobních technologií při výrobě dlouhých dílů pro vrtulová vedení. K nim se přidává vývoj a výroba dutých a spojovacích hřídelí.\nDalší silnou oblastí jsou dodávky kormidlových systémů a jejich částí, jako jsou například kormidlové čepy a kmeny, kormidlové pně, nosiče kormidel a díly kormidlových ploutví. Vyráběný sortiment doplňuje výroba a dodávky záďových kladek speciálních lodí AHTS.\nHřídele vrtulového vedení\nKormidlové systémy a jejich části\nDíly kormidlových ploutví\nHřídel vrtulového vedení\nRuská 2887/101, Vítkovice\n+420 595 952 619\n© 2021, VÍTKOVICE HEAVY MACHINERY a.s. | vytvořila eBRÁNA s.r.o.


IROP - Inovace vzdělávání | ZŠ Rudolfa Koblice\nŠkolní ekostezka se skleníkem a inovace technického vzdělávání\nNázev projektu: Školní ekostezka se skleníkem a inovace technického vzdělávání\nRegistrační číslo: CZ.06.2.67/0.0/0.0/19_116/0013170\nV rámci projektu bude zrekonstruována učebna dílen vč. úpravy elektroinstalace, jejíž stav je nyní nevyhovující pro potřeby moderní výuky. Nově zrekonstruované dílny budou využity pro veškerou výuku pracovních činností, vhodných témat z fyziky a nově nabízeného volitelného předmětu\ntechnické vzdělávání. Součástí rekonstrukce učebny bude pořízení nového vybavení. Další z hlavních aktivit bude rekonstrukce skleníku, který bude využíván v předmětu pracovní činnosti a vhodných témat z přírodopisu.\nDotace: 2 300 095,96,- Kč\nSpoluúčast: 255 566,22,- Kč\nCelkem: 2 555 662,18,- Kč\nInovace jazykového vzdělávání\nRegistrační číslo: CZ.06.4.59/0.0/0.0/16_075/0008666\nProjekt je zaměřen na rekonstrukci stávající počítačové učebny, která bude po realizaci projektu fungovat jako odborná učebna pro výuku jazyků a informatiky. Rekonstrukce učebny a pořízení jejího nového vybavení zajistí žákům adekvátní prostředí pro kvalitní výuku se zapojením nových technologií. Moderní výuka poskytne žákům větší šanci na uplatnění v dalších stupních vzdělávání a následně na trhu práce. Součástí projektu bude také zajištění bezbariérovosti školy.\nDotace: 2 660 532,28,- Kč\nSpoluúčast: 140 028,02,- Kč\nCelkem: 2 800 560,30,- Kč\nRegistrační číslo: CZ.06.4.59/0.0/0.0/16_075/0008699\nProjekt je zaměřen na rekonstrukci stávající učebny chemie, která bude po realizaci projektu fungovat jako víceúčelová učebna přírodních věd. Rekonstrukce učebny a pořízení jejího nového vybavení zajistí žákům adekvátní prostředí pro kvalitní výuku přírodních věd se zapojením nových technologií. Moderní výuka poskytne žákům větší šanci na uplatnění v dalších stupních vzdělávání a následně na trhu práce.\nDotace: 2 843 196,38,- Kč\nSpoluúčast: 149 641,92,- Kč\nCelkem: 2 992 838,30,- Kč\nRozpočet školy 2022\t(staženo 4× )