Vše o pravých perlách | specialista na perly | Buka Jewelry\nVše o pravých perlách\nRozhodli jste se vaši drahou lásku obdarovat krásným perlovým šperkem? K vašemu rozhodnutí je třeba Vám určitě pogratulovat. Jak ale poznat pravé perlové šperky? více\nPerly svoji sílu i plnou krásu ukázaly lidstvu již před 6 tisíci lety. Jsou jediným organickým drahokamem a jediným skvostem, o jehož původu se traduje mnoho mýtů a legend. V dnešní době jsou perly považovány především jako symbol ženské krásy a něžnosti. Popularitu si však perly získaly již v našich dávných kulturách. více\nPerly obdivujeme několik tisíciletí, život ušlechtilých perel.\nPerly jsou vznešené, urozené a symbolizují věrnost. více\nChcete-li svůj dekolt ozdobit náhrdelníkem z pravých mořských či sladkovodních perel, mohlo by vás zajímat, jak tento šperkařský skvost ve skutečnosti vzniká. Jeho zrod se táhne jako červená nit. Umění v rozpoznání odlišnosti kvality perel a jejich zpracování vás přiměje být při výběru náhrdelníku i jeho koupi ve střehu. více\nLidstvo zná perly již od nepaměti a jejich výjimečnost se zapsala do legend nejedné země. Po celém světě se okolo perel traduje mnoho pověstí. I v dnešní době pravdou však zůstává, že perlové šperky vyjadřují dokonalou přirozenost, noblesu a nestrojenou eleganci. Skrývá-li proto vaše šperkovnice perlový náhrdelník, pak váš dekolt může být právem pyšný. více\nKonečně. Zima je ta tam a jaro se už krůček po krůčku tlačí na její místo. A to je blízko i k tomu, abychom mohli nazout sandály a obléct se do barvami hrajících šatů. Také se nám konečně naskytne pohled na krásně rozkvétající přírodu a obchody naplněné jarními a letními kolekcemi. Těšíte se? Jistě, kdo ne. Při oné záplavě omračujících novinek však nezapomeňte ještě na jednu věc – osvěžení šperkovnice. více\nPerlové šperky jsou originální jistotou. První svatbu obvykle muž a žena zažijí jednou za život. A proto detaily svého velkolepého svatebního dne určitě nepřehlížejte, ale věnujte jim tolik pozornosti, kolik vám síly a čas dovolí. více\nDržte se tradic. K perlové svatbě darujte perlový skvost.\nKaždé výročí svatby si zaslouží pozornost v podobě milého dárku a přípitku. Pokud ale patříte mezi ty, jejich manželství právě odbíjí 30 společný rok, znamená to, že vás čeká perlová svatba. více\nStříbrné šperky jsou stálicí mezi módními doplňky a doufejme, že v budoucnosti přední příčky módního žebříčku ani neopustí. V letošním roce však mnohé šperky dostaly jinou tvář. Hlavním motivem a trendem letošního jara a léta se staly květy, jejichž křivky propůjčí módní návrháři i stříbrným šperkům. Butiky s květinově vzorovaným oblečením tak nově ozvláštní i módní květinové doplňky. více\nElegantní sukně, šik klobouk, lodičky nebo sandály na vysokém podpatku, kožešinové detaily na kabelce a krásné šperky udělají z každé ženy pravou dámu. Nevíte, jaké šperky vhodně podtrhnou váš vzhled, a navíc nápaditě rozzáří váš outfit? Sáhněte po nestárnoucí klasice. Evergreenem jsou totiž šperky z perel. více\nNáušnice – módní doplněk nejen pro ženy\nDůmyslně nalíčená tvář, fantastický účes a nezbytně kouzelné náušnice, které vás rozzáří. Která z žen dnešní doby nechce vypadat oslnivě a stylově? Právě náušnice zdokonalí a doladí celkový vzhled a podtrhnou vaši osobitost. více\nMálokterý šperk dokáže udělat tak úžasnou parádu jako ten z perel. Perlové šperky nabývají na své důležitosti, ve šperkovnicích se postupně prodírají do popředí a u leckteré ženy zastupují roli impozantního módního doplňku k elegantní i ležérní garderobě. Perly můžete kombinovat téměř s jakýmkoli stylem oblečení. Své o tom věděla i vizionářka módního světa Coco Chanel, pro kterou byly dlouhé šňůry perel nepostradatelným doplňkem. více\nV dřívějších dobách se náušnice nosily jen při výjimečných situacích. Dnes jsou náušnice pro většinu žen neodmyslitelnou samozřejmostí a nezbytností. Nosíme je do práce, na večírky, při sportu i domácích pracích. Mnohdy je nesundáváme ani, když jdeme spát. více\nOmotejte si eleganci kolem zápěstí\nŘíká se, že nejlepší vizitkou ženy jsou dokonale upravené ruce. Možná právě proto ženy podstupují různé zkrášlovací procedury a péčí pro dokonale přirozený vzhled rukou tráví i několik hodin týdně. Tím to však nekončí. Zrak dokáží přitáhnout i jiné krásy než hebkost a něžnost rukou. Ozdobí-li žena své zápěstí elegantním náramkem, tak právě v ten moment nabízí světu na své ruce zcela jiný pohled. Pohled, který nezevšední. více\nPlesová róba ve znamení elegance\nKdyž se řekne ples, mnozí si nejspíš představí večer plný hudby, tance, zábavy a kouzelné atmosféry. Ptáte se jaký šperk na ples? více


Termolahev s pítkem Ashland Chill Contigo - bouře - NORTH SHOP\nDomů / Vybavení / Nádobí / Termolahev s pítkem Ashland Chill Contigo - bouře\nVystupte z řady nudných jednobarevných termosek s lahví Ashland Chill s potiskem mořské bouře. Ashland je jedinečná termolahev z ušlechtilé ocele s vakuovou izolací udrží váš nápoj chladný až po dobu 24 hodin. Pítko je zakryto víčkem a ucho má v sobě integrovanou karabinu pro zavěšení třeba na batoh. No a aby to bylo ještě jednodušší, víčko a brčko můžete s klidem mýt v myčce nádobí. POZOR! Lahev není určena pro vařící a horké nápoje, hrozí opaření!


Esperanza EKG005 PIZZAIOLA elektrický gril kontaktní 750W\nPart no.: EKG005 - 5901299914625\nVýrobce: Esperanza; Třída produktu: Elektrické grily; Počet úrovní výkonu: 1; Nepřilnavý povrch plotýnek: Ano; Ovládání: elektronický; Jmenovitý příkon: 750 Watt; Barva: Černo-šedá; Čistá hmotnost: 1374 g; Doplňující informace: 220-240 V, 50/60 Hz, Rozměry topné desky: 14,5x23cm; Další informace: http://esperanza.pl/\nDiskuze k Esperanza EKG005 PIZZAIOLA elektrický gril kontaktní 750W\nDiskuze k produktu: esperanza-ekg005-elektricky-gril-pizzaiola není založena. Pokud chcete vložit nový příspěvek, je třeba se přihlásit nebo zaregistrovat.


Předúprava - tryskání\nBroušení a čištění\nKontrola a balení\n734 351 450 (pondělí až pátek 8-17)\nZajišťujeme povrchovou úpravu pro nástavby nákladních vozidel.\nJedná se především o produkty, na které jsou kladeny vysoké nároky jak z hlediska kvality, tak z hlediska estetiky. Lakujeme zejména samostatné profily, jejich sestavy, bočnice, dveře a další speciální prvky do barev dle přání zákazníka.\nLakování alu kol\nSpecializujeme se na lakování kol. Naše technologie předúpravy je pro tento produkt velmi vhodná. Hliníková kola nejprve otryskáme, čímž odstraníme všechny nečistoty a drobné oděrky. Následně na ně naneseme práškovou barvu a po jejím vytvrzení dochází k aplikaci další vrstvy bezbarvého laku.\nProvádíme povrchovou úpravu vzduchotechniky sportovních hal\nČastými výrobky lakovanými v naší lakovně jsou části zařízení pro sportovní haly. Jedná se zpravidla o rozměrné dílce, které jsou součástí technologie vzduchotechniky.\nLakujeme konstrukce pro panelové domy\nLakujeme produkty v oblasti revitalizace panelových domů. Jedná se zejména o balkonová zábradlí, stříšky, mříže, mezistěny, parapety, okapnice, držáky antén, zábrany pro květináče, sušáky a řadu dalších doplňků.\nSpolečnost InColour je synonymem pro kvalitu v oblasti nanášení práškových nátěrových hmot – komaxitování. Stěžejní lokalitou pro naši práškovou lakovnu je\na Středočeský kraj. Specializujeme se na lakování velkorozměrových konstrukcí a dalších služeb. Naše práce začíná profesionálním přístupem a končí spokojeným zákazníkem.


V barrandovských ateliérech vypukl požár. Přiotrávili se tři hasiči | ČtiDoma.cz\nčtidoma.cz > Zpravodajství > V barrandovských ateliérech vypukl požár. Přiotrávili se tři hasiči\nV barrandovských ateliérech vypukl požár. Přiotrávili se tři hasiči\nV barrandovských ateliérech shořely kulisy pro natáčení amerického filmu Knightfall. Při hašení požáru se přiotrávili tři hasiči, dva z nich byli převezeni do nemocnice. Škody přesahují sto milionů korun.\n27.08.2016 - 07:41\nKvůli požáru musela být uzavřená nedaleká benzinka i Barrandovská ulice\nV ateliérech Barrandov vypukl v podvečer rozsáhlý požár dřevěných kulis. Shořely kulisy připravené pro natáčení amerického seriálu Knightfall, jehož natáčení mělo začít o víkendu.\nMísto požáru však skutečný film připomínalo. Bojovat s ohněm dorazilo sedm profesionálních a jedenáct dobrovolných hasičských jednotek, pomoci s hašením musel i vrtulník.\nNa místě zasahovali i záchranáři, kteří museli ošetřit tři hasiče, dva z nich museli převézt do nemocnice s otravou oxidem uhelnatým.\nKvůli požáru byla uzavřená i nedaleká benzinová stanice MOL a také ulice k Barrandovu, kde začal hořet i porost mezi pruhy silnic. Škody byly prozatím odhadnuty na sto milionů korun, není vyloučené, že se ještě vyšplhají.\nVe středních Čechách se hromadně propouštět nebude\nV červenci nahlásili hromadné propouštění čtyři zaměstnavatelé. Tento krok se dotkne 106 zaměstnanců. Nejvíce lidí, které...\nČíst více 27.08.2016


Úvod I.) Tréninkové cykly, stavba tréninku II.) Roční tréninkový cyklus III.) Rozcvičení IV.) Kuželkářský trénink... - PDF\nÚvod I.) Tréninkové cykly, stavba tréninku II.) Roční tréninkový cyklus III.) Rozcvičení IV.) Kuželkářský trénink...\nDownload "Úvod... 5. I.) Tréninkové cykly, stavba tréninku... 6. II.) Roční tréninkový cyklus... 7. III.) Rozcvičení... 11. IV.) Kuželkářský trénink..."\nOndřej Roman Kubíček\n3 Obsah Úvod I.) Tréninkové cykly, stavba tréninku II.) Roční tréninkový cyklus III.) Rozcvičení IV.) Kuželkářský trénink V.) Technika hry, provedení hodu VI.) Korekce chyb, tréninkové pomůcky VII.) Dlouhodobá koncepce sportovního tréninku. Příprava dětí. Talent VIII.) Dorážka - nastupování na náhozové desce IX.) Přílohy X.) Literatura\n5 Úvod Kuželky se v posledních letech stávají více populárním sportem, o čem svědčí nejen rostoucí základny v kuželkářských oddílech, zájem amatérských hráčů a veřejnosti, ale také stále vznikající nové a moderní kuželny. Kuželky mají svoji nezaměnitelnou krásu, která nás přitahuje a nutí stále znovu a znovu hrát. Mé setkání se závodními kuželkami se uskutečnilo v roce 1997 a díky skvělé partě a zázemí v kuželkářském klubu KK PSJ Jihlava jsem s nimi spjat dodnes. A snad i díky některým hráčským úspěchům a následného příchodu na Fakultu tělesné výchovy a sportu Univerzity Karlovy v Praze, jsem se rozhodl kuželky vystudovat. Dílo, které se Vám dostalo do rukou, mělo být původně jen závěrečnou prací ze studované specializace, ale postupem času jsem se rozhodl, že bych rád uveřejnil některé své poznatky, které jsem během své osmileté kuželkářské praxe získal. Možná budou pro někoho následují strany jen pouhým zopakováním si již dávno nabytých vědomostí, ale zároveň doufám, že určitá část široké kuželkářské populace si v ní najde cestu pro své další hraní a bavení se kuželkami. Práce (sám bych ji nenazýval metodikou) je svým obsahem zaměřena spíše na mladé a začínající hráče, kterým myslím dokáže pomoci v dalším kuželkářském zdokonalování. Všemi popsanými metodami a zásadami jsem se sám ve prozatímní kariéře řídil nebo alespoň snažil řídit. Podařilo se mi díky nim prosadit se i v reprezentaci a dovézt cenné kovy z mistrovství světa. Netvrdím však, že vše ve své práci považuji za stoprocentně správné a pravdivé (ať už z důvodu nedostatku zkušeností či nepodloženosti dostatečným množstvím dat a argumentů) a samozřejmě se nebráním odůvodněné a opodstatnělé kritice. Rád se o čemkoli zde uvedeném pobavím, vysvětlím či případně uznám nalezenou chybu. Mimo hráčských zkušeností nabývám v posledních dvou letech poměrně intenzivně i zkušenosti trenérské, o které mě obohacují hráči mateřského klubu. A snad i pro tuto krátkou trenérskou praxi není v mé práci příliš mnoho informací z oblasti psychologie a koučinku. Necítím se v této oblasti natolik silný a kompetentní, abych byl schopen podat jasnou, odbornou a závaznou informaci o této problematice. Neznamená to však, že v budoucnu sám nebo ve spolupráci s někým dalším podobné dílo na uvedená témata nezveřejním. Považujme tedy tuto práci za jakýsi návod či příručku pro začínající a mírně pokročilé kuželkáře s tím, že v budoucnu třeba přijde pokračování pro vyspělé hráče a reprezentanty. Při vzniku práce jsem se snažil nevycházet z již dříve zveřejněných kuželkářských publikací, ale pokusil jsem se podívat na problematiku kuželek vlastníma očima a zas z jiného pohledu než předchozí autoři. Mé prozatímní informace a zkušenosti mi předali trenéři Rudolf Benedikt a Stanislav Bezděk z domácího klubu, dále bývalí spoluhráči z KSC Frammersbach a samozřejmě všichni reprezentační trenéři v čele s panem Bedřichem Jelínkem a Františkem Majerem. Všem patří mé velké poděkování za předané zkušenosti a dovednosti, získané návyky a hráčskou filozofii. Robin Parkan 5\n6 I.) Tréninkové cykly, stavba tréninku Trénink v kuželkářském sportu lze považovat za proces, který by neměl postrádat promyšlenou kontinuitu a logiku. Tím lze omezit na minimum nahodilost při stavbě tréninkových plánů a samotných tréninkových jednotek, stejně tak jako při stanovování cílů, volbě prostředků, metod a přístupů. Cyklus ve sportu znamená relativně ukončený sled, celek opakujících se různě dlouhých časových úseků tréninkového procesu. Časové úseky mohou trvat několik dnů, ale i několik měsíců až let. Jsou spojeny tréninkovým cílem (cíli), který je pro ně určující. Opakování cyklů má povahu kruhu a projevuje se jako obecná zákonitost tréninku. Cykly se v organizaci tréninku uplatňují jako rozhodující články stavby tréninku od tréninkové jednotky po cykly víceleté. Obvykle se rozlišují mikrocykly, mezocykly a makrocykly. Sled tréninkových jednotek v opakujícím se schématu se nazývá mikrocyklus. Jde o krátkodobý, vícedenní, nejčastěji týdenní cyklus. Sled několika mikrocyklů naplňuje mezocyklus. Jedná se o střednědobý nebo vícetýdenní cyklus, určitý úsek sezóny. Sled mezocyklů, střídajících a opakujících se podle principů stavby tréninku v delší časové dimenzi, bývá označován jako makrocyklus. Trvá několik měsíců až let a většino se jedná o soutěžní ročník. Uvedenou koncepcí se rozlišované časové úseky a jejich sledy stávají vzájemně spojitými a navazujícími prvky, stavebními bloky tréninku. Obsah nižších cyklů vždy určují cykly vyššího řádu. Od nich se postupuje ke tvorbě nižších cyklů, nikoli opačně. To znamená, že tréninkové jednotky (jejich náplň, zatížení) jsou dány záměrem mikrocyklu, příslušné mikrocykly vyplývají z mezocyklu atd. Na tom, do jaké míry se cykly podaří sestavit, tj. jak se vědomě vážou jejich opakující se a dynamické rysy, závisí v rozhodující míře efektivita tréninku. Neměly by proto zůstávat pouze v teoretické rovině. V praktické realizaci se cykličnost sportovního tréninku musí promítnout do jeho koncepce, plánování a dokumentace. Ve stavbě tréninku se podle kalendáře soutěží využívá větších nebo menších sérií soutěžních mikrocyklů, podle potřeby se zařazují i mikrocykly regenerační, kontrolní a případně i rozvíjející. V kuželkách se soutěží obvykle pravidelně v týdenních cyklech a trénink má funkci především stabilizační, udržovací a vylaďovací. Hodí se pro silné jedince s dobrým základem. Pokud forma klesá a lze-li start vynechat nebo je méně důležitý nebo to umožní přestávka v soutěži, je možné přistoupit k tréninku s vloženým mikrocyklem charakteristickým pro přípravné období, po něm následuje opětné vyladění sportovní formy. Všechny principy stavby tréninku a struktury ročního cyklu lze vcelku bez obtíží doporučit a realizovat i u mládeže s přihlédnutím na stupeň biologického stáří. U mladších žáků a začínajících hráčů je třeba chápat celý roční cyklus spíše jako přípravu, v níž nejsou sportovní výkony hlavním cílem, ale mají pouze motivační a kontrolní funkci. U školní mládeže se musí také přihlížet k režimu školního roku. Prázdniny mohou být využity k tréninkovým táborům a doplňkovým sportům. Naopak zvýšené nároky ve škole (pololetí, zkoušky) trénink rovněž ovlivňují. U sportovců a družstev nejvyšší výkonnostní úrovně se přibližně od 50. let objevují četné problémy vyplívající z tréninkového a soutěžního zatížení a nedostatečné regenerace. Ačkoli adaptační možnosti člověka jsou značné, nejsou bez hranic a počet chronických zranění i úrazů narůstá. Důvodem je zvyšující se počet startů a stupňující se požadavky a nároky na samotné hráče. Motivace a vůle soutěžit je však mnohdy silnější než otázka aktuálního stavu hráče. Otázka nutnosti zvyšování startů z hlediska dalšího růstu sportovní výkonnosti (ale i z pohledu zdravotní snesitelnosti) zůstává otevřenou. Utkání je nepochybně velmi silným stimulem, avšak kolik startů skutečně slouží další adaptaci a kolik je snesitelné? 6\n7 II.) Roční tréninkový cyklus Roční tréninkový cyklus se jako nejtypičtější makrocyklus všeobecně považuje za základní jednotku dlouhodobě organizované sportovní činnosti. Vychází se z kalendářní časové periodicity roku i z reálné dynamiky sportovní výkonnosti, z faktu, že výraznější změny trénovanosti vyžadují delší časový úsek a nelze je očekávat v krátkodobém horizontu. Jeho stavba pak směřuje k tomu, aby maximální sportovní výkonnost kulminovala v požadovaném čase. Úkoly a zaměření tréninku se během roku mění. Tomu v praktické rovině odpovídá standardní periodizace, rozlišující přípravné, závodní (také hlavní nebo soutěžní) a přechodné období (tabulka 1), jednotlivá období mohou být tvořena různým počtem mezocyklů Tabulka 1: Rámcové schéma periodizace ročního tréninkového cyklu Období přípravné předzávodní závodní přechodné Hlavní úkol období rozvoj trénovanosti vyladění sportovní formy prokázání a udržení vysoké výkonnosti dokonalé zotavení 1) PŘÍPRAVNÉ OBDOBÍ Přípravné období má za cíl vytvořit základy budoucího výkonu a zajistit předpoklady pro další růst výkonnosti. Zásadní úkol pro toto období je tedy zvýšení trénovanosti. V jistém smyslu lze toto období považovat za nejdůležitější v ročním cyklu. Uvedené úkoly nelze plně zajistit jindy, neboť cíle a úkoly dalších období směřují jinam. Přípravné období by proto nemělo být podceňováno a je podstatné pro úspěšné zvládnutí soutěžního ročníku i celé sezóny. Zpočátku je veškerá činnost zaměřena na rozvíjení širokých všestranných základů sportovní výkonnosti (jízda na kole, plavání, běh, míčové sporty, kondiční posilování ). Zvláště důležitý je rozvoj koordinačních schopností. Postupně se v průběhu přípravného období přechází z kuželkářsky nespecifických cvičení na specializovaný trénink, tedy nácvik kuželkářské techniky, který probíhá výhradně na kuželně. Cvičení nespecifická mají nadále kompenzační a regenerační roli. Tréninkové zatížení a dávky jsou zpočátku nízké z důvodu nízké adaptability svalové tkáně na zatížení po letní přestávce. Zpočátku období narůstá nejprve počet tréninkových dnů a délka tréninkových jednotek, je kladen velký důraz na co nejkvalitnější provedení rozběhu, odhodu a na utváření a stabilizaci hráčského stylu. První tréninky by měl hráč absolvovat s trenérem, který hráči pomáhá odstraňovat chyby, kterých se dopouští. Je také vhodný čas na odstranění větších a zásadních chyb, kterých se hráč dopouštěl v předchozí sezoně a neměl čas na nich pracovat. Po zvládnutí správného rozběhu a odhodu se postupně začíná zapojovat trénink do kuželek. Zpočátku byl měl hráč zvládnout rovný hod na kuželku č.1, poté začít trénovat velké ulice. V druhé části přípravného období narůstá zatížení a počty hodů na úroveň počtu soutěžní disciplíny. Začíná se hrát dorážka a koncem přípravné období první sdružené disciplíny. Úkolem přípravného období tedy není dosažení vysokých výkonů, nýbrž správné technické 7\n8 provedení rozběhu, jeho zafixování a postupná adaptace na zátěž. Přípravné období by mělo trvat alespoň 4 5 týdnů, na jehož konci by měl být hráč připraven na plnou tréninkovou a zápasovou zátěž. Přípravné období je vhodné zakončit několikadenním soustředěním, kdy dochází k naplánování cílů soutěžní sezony, psychické přípravě, doladění techniky a kontrolním startům. Délku a trvání přípravného období je tedy potřeba včas a předem naplánovat. Jeho začátek se odvíjí od soutěžního kalendáře a prvního soutěžního utkání. Všeobecné příprava by tedy měla začínat cca 8 týdnů před začátkem soutěží. Příklady tréninků První 2-4 týdny rozvoj kondičních schopností, nespecifická cvičení 5. týden nácvik správného rozběhu, položení a vypuštění koule, hra na kuželku číslo 1, snaha o rovný hod. Rehabilitace, dostatečný strečink před i po tréninku, doplňkové sporty týden stabilizace rozběhu a odhodu, trénink velkých ulic, trénink jednotlivých kuželek, rehabilitace, strečink, doplňkové sporty týden trénink velkých i malých ulic, po zvládnutí i dorážka, nárůst zátěže i tréninkových objemů; ke konci období soustředění k doladění techniky a prvnímu ověření výkonnosti 2) PŘEDZÁVODNÍ OBDOBÍ Předzávodní období, v kuželkách obvykle časový úsek 1 2 týdny, předchází prvním startům v mistrovských soutěžích. V koncepci ročního tréninkového cyklu plní zásadní úkol: dosáhnout vysoké sportovní formy. Ladění sportovní formy plynule navazuje na předchozí trénink v přípravném období. Sportovní forma znamená stav optimální specializované připravenosti sportovce či družstva, při němž je dosahováno maximální úrovně sportovních výkonů, odpovídajících aktuálnímu stavu trénovanosti. Jejím hlavním ukazatelem a kritériem jsou samotné sportovní výkony, demonstrované (zpravidla opakovaně) v reálných podmínkách soutěží. Sportovní formu určuje především sladění všech faktorů výkonu, jejich propojení a nejvyšší stupeň koordinace dominancí psychických komponent výkonu. Na rozdíl od ovlivňování trénovanosti představuje ladění sportovní formy mnohem náročnější a nejednoduchý problém. Jeho řešení přitom často rozhoduje o zhodnocení předcházejícího tréninku. Hlavní tréninkové zásady ladění sportovní formy : snížení objemu zatížení při současném udržení jeho vysoké intenzity důraz na kvalitu tréninkové činnosti dostatek odpočinku důsledné využití speciálních cvičení využívání přípravných startů jako tréninkového prostředku zdůraznění psychologické přípravy. 8\n9 V předzávodní období dochází tedy k snížení tréninkových dávek a k vyladění formy lze využít například přátelská utkání či turnaj. V tréninku je vhodné soustředit se na drobnosti, které se zatím ještě zcela nedaří, jak bychom si přáli. 3) HLAVNÍ (SOUTĚŽNÍ) OBDOBÍ Do hlavního období se soustřeďují soutěže, jeho hlavním cílem je zhodnotit předchozí přípravu a prokázat co nejvyšší výkonnost. Účasti v soutěžích starty, turnaje, utkání završují sportovní činnost, stávají se měřítkem úspěšnosti talentu i tréninku. Jsou nejen cílem tréninku, ale také zdrojem (prožitkem úspěchu či nezdaru) další motivace. V psychologické terminologii se soutěže řadí mezi náročné životní situace, neboť se odehrávají v prostředí kvalitativně odlišném od tréninku (diváci, význam soutěže apod.) Soutěž svým způsobem představuje i jisté pokračování snahy o zvyšování sportovní výkonnosti. Ne vše se totiž dá zvládnout v přípravě, v tréninkových podmínkách. Takže kromě tzv. startů hlavních, které zahrnují mistrovské a další významné soutěže, se také jako tréninkového prostředku využívá v závodním období startů pomocných, v nichž samotný výkon nemusí být prvořadý, ale slouží k dalšímu zdokonalení, ověření, kontrole apod. Kromě toho se v závodním období plánuje regulérní tréninková činnost. Obecným úkolem tréninku v závodním období je vytváření podmínek pro udržení, případně opakované vyladění, sportovní formy. Z hlediska tréninku je i v hlavním období sice žádoucí nadále pracovat na správné technice, která garantuje podání optimálního výkonu, avšak zásadní přestavby techniky v tuto dobu nepřicházejí v úvahu. Tréninková činnost se přizpůsobuje kalendáři soutěží a upravuje se podle jejich aktuálních potřeb a stavu hráče nebo družstva. Hlavní období v kuželkářském sportu obvykle bývá od poloviny září do poloviny prosince a od ledna do dubna, kdy končí dlouhodobé soutěže. Tato dvě období lze považovat za dva mikrocykly, které mají podobnou náplň, a to jak tréninkovou, tak soutěžní. Cílem v obou těchto obdobích je dosahovat co nejlepších výkonů v utkáních družstev, která se konají pravidelně každý týden. Tomu je potřeba také přizpůsobit tréninkovou zátěž. Po náročném utkání jsou vhodné 1 2 dny odpočinku, po nichž by měl následovat trénink, kdy se hráč snaží opravit chyby a nedostatky, kterých se dopouštěl v utkání. Tréninky v průběhu týdne mohou být odlišné pro hráče různé výkonnosti, věku a pohlaví. Přesný program určuje trenér podle individuálních potřeb a možností hráčů. Dalšími vrcholy během soutěžního období mohou být pohárové zápasy, mezistátní utkání a turnaje. Po skončení dlouhodobých soutěžích družstev přichází na řadu jednorázové soutěže jednotlivců a mistrovství světa. Na tyto soutěže je vhodné uzpůsobit trénink tak, aby byl hráč na konkrétní soutěž správně fyzicky a psychicky připraven a načasoval svoji formu. Tréninky v průběhu hlavního období Úkoly tréninku v hlavním období jsou zřejmé. Udržovat v průběhu soutěžního ročníku vysokou výkonnost, které se projevuje každý týden v utkání. Tréninky by tedy měly mít povahu nácvičnou, udržovací a testovací. Neměly by tedy sloužit k ověřování maximální výkonnosti. Jelikož naprostá většina kuželkářů hraje kuželky amatérsky, musí svou docházku na tréninky podřídit svému zaměstnání a mnohdy i možnostem kuželny. Ale minimum tréninků, které by dobrý kuželkář měl absolvovat, jsou dvě tréninkové jednotky týdně, přičemž počet odehraných hodů v každé s nich by měl přesahovat počet hodů v utkání. Odehraji-li hráč oba 9\n10 tréninky při plném nasazení a v maximální koncentraci (způsobem, jakým by měl hrát i v utkání), bude na víkendové utkání, jak fyzicky tak i technicky velmi dobře připraven. Někteří špičkový hráči a profesionálové však trénují i čtyřikrát týdně a počty odehraných hodů za týden se blíží i tisíci. Otázkou však zůstává, zda-li je každý hráč schopen odehrát tyto hody dostatečně kvalitně a může stihnout vhodnou regeneraci a relaxaci?! Tento vysoký počet odehraných hodů je již pro lidské tělo velmi zatěžující a při zanedbání kompenzačních cvičení, strečinku a doplňkových sportů, může mít na lidské tělo velmi negativní dopad. 4) PŘECHODNÉ OBDOBÍ Přechodné období má především eliminovat kumulovanou únavu plynoucí z výkonnostních požadavků soutěží. V kuželkářském ročním tréninkovém cyklu můžeme pozorovat dvě přechodná období. Zimní, které předěluje podzimní a jarní část soutěže a letní období, které začíná koncem mistrovských utkání nebo soutěžemi jednotlivců a končí s nástupem nového přípravného období. Zimní přechodné období trvá obvykle 4-6 týdnů. Je charakteristické absencí mistrovských utkání a snížením tréninkových dávek. Hlavní pozornost je věnována fyzickému i psychickému zotavení. Mistrovská utkání je vhodné nahradit turnaji, přebory či kontrolními starty, kdy není až tak zcela rozhodující výsledek. Jde spíše o test dovedností či nápravu chyb, na které není v mistrovských utkáních prostor. Týden před prvním soutěžním utkáním by však měla být tréninková příprava stejná jako během soutěžního roku. Letní přechodné období trvá 6-10 týdnů. Jeho přesná délka je závislá na soutěžním kalendáři a úspěších každého hráče. Hlavní pozornost je potřeba věnovat co nejdůkladnějšímu zotavení. Podstatně se snižuje velikost zatížení a tréninkových jednotek je méně. Mohou zde doznívat i méně namáhavé významné starty bez zvláštní přípravy. Pokud je to nutné, trénink se i na několik dní ( nebo i týdnů přerušuje). Nezbytné je sledovat pozorněji i psychickou stránku tj. vyhýbat se monotónnímu tréninku. Zpravidla však bývá zvykem, že se kuželkářský trénink na určitou dobu vypouští, aby hráč měl dostatek času na regeneraci a mohl vstupovat do další sezony s novou motivací a chutí do hry. 10\n11 III.) Rozcvičení Rozcvičování před zápasy i tréninky je v kuželkách mnohými hráči velmi často podceňováno a opomíjeno, a proto je potřeba si uvědomit jeho význam a věnovat mu patřičnou pozornost. O principech, zásadách a významu rozcvičování je možné napsat velmi mnoho, ale níže uvedené zásady lze považovat za ty pro kuželky nejpodstatnější a každý dobrý kuželkář by je měl dodržovat. Pravidelné rozcvičení je nedílnou součástí každého sportovního odvětví, má své obecné zásady a také specifika pro daný sport. 1) OBECNÉ ZÁSADY ROZCVIČENI Před jakoukoli soutěžní a tréninkovou zátěží musí být organismus sportovce a jeho pohybový aparát předem pečlivě připraven. Následkem nedostatečného rozcvičení dochází k pozdnímu zapracování srdce, cévního, dýchacího a nervového systému i většímu energetickému výdeji. Chybí uvolněnost, koordinace, svalová práce je omezena. Dokonalé rozcvičení navíc velmi dobře působí na předstartovní stav a je v přímém vztahu k výkonu utkání. Rozcvičení musí být důkladné a všestranné, procvičujeme všechny zapojované skupiny svalů a rozsah pohybu postupně zvyšujeme. Cvičení má obsahovat jednodušší cviky vybrané tak, aby působily všestranně a navazovaly na sebe bez zbytečných přestávek. Rozcvičením musíme dosáhnout dokonalého prohřátí a prokrvení svalstva, navíc také zlepšení koordinace a optimálního nervosvalového aparátu pro patřičný výkon. Délka trvání rozcvičky, její obsah, náročnost a intenzita je závislá na 4 základních faktorech. Jsou to 1) věk sportovce 2) okolní teplota 3) denní doba 4) předchozí činnost Každý z těchto faktorů má svůj význam je potřeba ho při rozcvičování zohlednit. ad 1) Věk sportovce hraje poměrně zásadní roli při volbě rozcvičky. Velmi rozdílně totiž pracuje tělo dětí a dospělých jedinců. Mladý organismus se lépe adaptuje na zátěž, má méně svalové hmoty, šlachy, svaly a klouby jsou ohebnější a pružnější. Ve vyšším věku dochází v lidském těle k opotřebení kloubů a ztrátě potřebné elasticity svalů a šlach. Dá se proto obecně říci, že starší hráči by samotnému rozcvičení měli věnovat více času než malé děti. ad 2) Teplota před a při rozcvičením, ač se to možná nezdá, má poměrně značný vliv na prováděnou činnost. Aby mohly svaly správně a naplno pracovat musí být správně zahřáté. Tento stav zajišťuje jejich prokrvení a následné obohacení o kyslík, který ke své činnosti potřebují. Důkladněji, lépe a rychleji se rozcvičují svaly, které jsou vhodně prokrvené a zahřáté. Rozcvičení hráče by tedy mělo probíhat v prostorech, kde je teplo. Jinak si hráč musí teplo zajistit dostatečným a vhodným oděvem, ve kterém může rozcvičení absolvovat. ad 3) V průběhu dne se stav lidského těla mění v závislosti na probíhají činnosti, stravě a okolních podnětech. Po spánku má lidské tělo nízkou tepovou frekvenci, klouby, svaly i šlachy jsou zatuhlé a nerozpohybované. Tělo tedy není připraveno na jakoukoli náročnější sportovní činnost. V průběhu běžného pracovního dne se však celý pohybový aparát dostane více do pohybu a stává se lépe připraveným na následnou sportovní činnost. Obecně tedy lze říci, že lidské tělo je lépe připraveno na sport v průběhu dne než brzy po 11\n12 ránu. Podobný stav jako je po spánku může také nastat například po dlouhé cestě autem, na což je potřeba brát zřetel zejména při cestování na utkání. ad 4) V přípravě na sport s denní dobou poměrně úzce souvisí předchozí činnost. Jak už je popsáno v předchozím bodě, je odlišná příprava sportovce v závislost na uplynulé činnosti. Pokud sportovec absolvoval již nějakou sportovní přípravu nebo činnost v předchozích hodinách, bude jeho následné rozcvičení mnohem snazší a tím i kratší. Další podstatnou činností před sportem je výživa. Vhodná výživa dokáže sportovci velmi pomoci, ale špatně zvolené a načasovaná strava také velmi uškodit. Podrobněji se otázce výživy budu věnovat v dalším příspěvku, ale obecně lze říci, že větší jídlo (oběd, večeře) by mělo být alespoň dvě hodiny před samotným startem, aby tělo stihlo zpracovat přijatou stravu mohlo se naplno věnovat práci pohybové soustavy při sportovní činnosti. 2) ROZCVIČENÍ KUŽELKÁŘE PŘED HROU Kuželky jsou technickým, individuálním sportem a na rozdíl od kolektivních sportů jsou formy a možnosti rozcvičení dost omezené. Ale i přesto je v kuželkách nedílnou součástí. Jediným významem rozcvičky není pouze vhodné rozehřátí a připravení se na hru, ale také prevence před případnými zraněními. A právě tuto skutečnost si velmi málo lidí uvědomuje nebo je neprávem podceňována často i zkušenými hráči. Vždyť nejhorším trestem pro sportovce je nedobrovolná absence vinou zranění. A jak tedy rozcvičku správně sestavit a provést? Rozcvičení můžeme rozdělit do několika fázi. Fáze zahřátí a zapracování organismu, protažení svalů formou strečinku, uvolnění kloubů a následná příprava na hru. K rozehřátí organismu můžeme využít několik prostředků. Nejednoduší a nejběžnější je aerobní forma běhu, obohacená případně o prvky z běžecké abecedy (klus poskočný, skipink, liftink, různé odpichy, poskoky apod.) Není-li vinou počasí či okolního terénu možnost výběhu, ze toto uskutečnit na chodbách, v tělocvičnách nebo i výběhem schodů. Dalšími variantami může být jízda na rotopedu, skoky přes švihadlo apod. Tato fáze by měla trvat 3-5 minut v závislosti na výše uvedených zásadách. Na konci rozehřátí by měla být tepová frekvence okolo tepů za minutu, tedy ve chvíli, kdy na sobě člověk začíná pozorovat i známky pocení. V tuto chvíli je tělo připraveno přejít na fáze protažení a uvolnění svalů. Asi nejvhodnější je k této činnosti strečink. Ten má velmi mnoho svých zákonitostí a pravidel a mezi hlavní z nich patří tažené pohyby bez hmitů, které protahují sval a výdrž několik vteřin v dané poloze s pravidelným dýcháním. Tímto stylem by hráč měl protáhnou většinu svých svalů a tím je připravit na hru. Vhodné je postupovat systematicky, nejlépe od horních partií k nohám. Největší důraz je potřeba klást na svaly zádové, stehenní a lýtkové. Vhodné je také protažení třísel a uvolnění rameních, kyčelních a koleních kloubů. Po této činnosti, které může trvat okolo deseti až patnácti minut, přijde fáze samotné přípravy na hru. Mimo dráhu si vyzkouší rozběhy bez koule a případně doprotáhne svaly, které třeba nemusí být ještě zcela připraveny. Po této činnosti může následovat již samotná hra, případně chvíle koncentrace a motivace či pohovoru s trenérem. Při takto provedené rozcvičce a respektování výše uvedených zásad, přichází kuželkář na dráhu připraven podávat od prvního hodu maximální výkonu bez jakéhokoli strachu o svalové zranění. Negativních důsledků zanedbaného čí zcela neprovedeného rozcvičení může být hned několik. Prvním, jasným a zásadním problém je riziko zranění. Nerozcvičené a ztuhlé svaly jsou velmi náchylné k jakékoli deformační změně jejich struktury. Případné natažení či natržení je dlouhodobým problémem a jeho náprava nemusí být vždy stoprocentní. Dalším aktuálním problémem je, že nerozcvičený hráč není schopen stejně dobré a kvalitní 12\n13 hry tak jako po rozcvičení nebo případném delším hraní. Hráč, který chce hrát od prvního hodu naplno, nesmí být limitován zatuhlým svalstvem a strachem o zranění. Třetím a asi nejzásadnější a nejvíce podceňovaným negativním dopadem vynechání rozcvičení je trvalé a postupně ničení kloubů a svalů. Hráč, který se nerozcvičuje, zatěžuje mnohonásobně více své klouby a svaly. Několik let se svalová zranění, artrózy, revmatizmus a podobné nemoci nemusí projevit, ale u přetěžovaných klubů se případná zranění dostaví mnohem dříve než u hráčů, kteří se rozcvičují. Je tedy na každém kuželkáři, co čeká sám od sebe, kolik času hodlá sportu věnovat a jestli si chce udržet dobrou výkonnost a zdraví. 3) STREČINK Protahovací cvičení formou strečinku se v posledních letech stalo nedílnou součástí sportovního tréninku. Je možné ho zařadit do všech částí tréninkové jednotky. Jeho cílem je příprava svalstva, oběhového a dýchacího aparátu na následný pohybový výkon. Rozcvičení vytváří optimální souhru funkcí, zkracuje dobu prodlev pohybových reakcí, brání poškození svalových vláken (zejména z chladu), zlepšuje koordinaci a celkový výkon. Protahovací cvičení nám pomáhají rozvíjet nejen pohyblivost a ohebnost celého těla, ale v kombinaci s dynamickým cvičením podporují rozvoj ostatních pohybových schopností a dovedností. Vyznačují se vysokou účinností a šetrností vůči protahované tkání. Význam strečinku: zvyšování výkonnosti (projevuje se ve zvyšování efektivnosti prováděných pohybů) udržování pružnosti svalů a šlach předchází svalové nerovnováze (protažení zkrácených nebo ztuhlých svalových oblastí a vyrovnávání jednostranné svalové zátěže) zlepšení kloubní pohyblivosti napomáhání správnému držení těla, správnému dýchání a i účelnému a hospodárnému pohybu snížení svalového tonusu a celkové uvolnění prevence proti svalovým a kloubním úrazům (především snižuje riziko tzv. tupých poranění typu natrhnutých svalů, šlach a svalových úponů) zlepšení reakce a pohotovosti i celkového soustředění na další činnost zvyšování odolnosti proti únavě udržení dobré tělesné a i duševní kondice Než začneme s protahováním, je nezbytné si připomenout hlavní zásady, které je nutné vštípit hned v začátku nácviku každému hráči, aby je byl sám schopen časem správně aplikovat při cvičení. Je důležité být trpěliví při vysvětlování, opravování a dbát na důsledné a správné provádění cviků. Při cvičení není dobré spěchat, zabrání se tak špatným návykům. Strečink je individuální cvičení. Sval je třeba vést jednotlivými fázemi podle jeho potřeb až do jeho maxima. Důležitý je vlastní pocit nikoli dosažený rozsah za každou cenu. Před protahováním musí být svaly dobře zahřáté a prokrvené, dostatečné teplo ve tkáních příznivě ovlivňuje elasticitu svalů, šlach a vazů. Nejdůležitější je pochopit podstatu strečinkových cvičení, aby byla správně prováděná, a tím i účinná. Zvládnutí správné techniky protahování není jednoduché. 13\n14 Protahování provádět pozvolným a plynulým zapojováním jednotlivých svalů a svalových skupin do pocitu příjemného tahu, tlaku nebo napětí s výdrží v krajní poloze (Sníží se tak klidové svalové napětí a uvolněný sval je pak schopen podávat větší kvalitnější výkon.) Stejně pomalu a pozvolna tuto polohu rušíme. Natahování musí být příjemné, nesmí překročit práh bolesti. Násilné natahování přetěžuje svaly a může způsobit bolesti až mikrotraumata. Je lépe cvik nedotáhnout než přetáhnout! Dbát na to, aby byly vyloučeny při cvicích silové, švihové nebo trhavé složky pohybu a "pérování" v extrémních polohách. Při cvičení torzních, tj. rotačních cvičeních páteře, a cvičení týkajících se oblasti krční páteře je třeba opatrnost! Důsledně protahovat vždy obě poloviny těla, obě končetiny, z důvodů přecházení svalovým disbalancím. Věnovat se též nácviku správného dýchání. Snažit se o stejnoměrné dýchání, s důrazem na výdechovou fázi (tzv. "dýchání do svalů"); v žádném případě nezadržovat dech. (viz. Kompenzační cvičení) Začínat s jednoduššími cviky, postupně prodlužovat dobu závěrečného protahování. Využívat více cviků stejného zaměření, aby se předešlo zautomatizování návyků, které účinnost strečinku snižují. Protahování svalů by mělo probíhat v tomto pořadí: jako první svalstvo hrudníku, pak svalstvo zad a krku, svaly stehna, lýtka, svaly kolenního kloubu a pánve. Držet se zásady: nejprve protahovat zkrácené svalstvo, pak posilovat oslabené. Protahovací cvičení provádět pravidelně, vždy před a po tělesné námaze, kdykoli se cítíme "ztuhlí". Účinek strečinku je jednak okamžitý, trvající od několika minut až do 2 dnů, i dlouhodobý, projevující se ve zvýšené pohyblivosti. Protahovací cvičení v tréninku : Strečink se doporučuje provádět až po dokonalém alespoň 5ti minutovém zahřátí (rozběháním, drobné pohybových apod.), poté zařadit minut dlouhý blok speciálně cílených protahovacích cviků. V závěru tréninkové jednotky, v rámci uklidnění, je nutné věnovat pozornost "unaveným" svalům, protažení zádových a zkrácených posturálních svalů spolu s torzními cvičeními (viz kompenzační cvičení). Protahovací cvičení by se měla stát nedílnou součástí regenerace všech sportovců! Zásady správného strečinku: 1. soustředění (sám na sebe, na cvičení, na svalovou skupinu), uvědomění si svého tělesného schématu 2. zachování principu přímky - protažení a uvolnění vnitřní energie dochází optimálně v osách (v pozicích charakteru přímivých cvičení) 3. uvědomění si fiktivní nebo skutečné opory - umožňuje lépe vnímat jednotlivé fáze a pozice protažení, pomáhá udržovat rovnováhu 4. pravidelné dýchání a aktivní zdůrazněný výdech 14\n15 Metoda C-B-C, popis Běžně používanou metodou strečinku je metoda opakovací, kdy proces protahování po předchozím nejméně 5 minutovém zahřátí svalů (formou rozběhání, honiček atd.). Probíhá v následujících 3 fázích: C = fáze mírného protažení - v protahovaném svalu cítíme příjemné teplo, pomalu zvětšujeme rozsah a napětí ve svalu pomalu ubývá. Při zaujetí příslušné polohy, pociťujeme mírný tah, při větším napětí zmenšíme rozsah pohybu. Tato fáze mírného protažení trvá vteřin. B = následuje fáze uvolnění po dobu 2-3 vteřin. C = fáze rozvíjejícího protažení, pokračovat v tahovém působení na sval; dodržovat tytéž zásady jako v první fázi - nenásilnost, příjemný pocit, ubývání napětí. Tato fáze trvá vteřin, kdy vzniká celkově dobrý pocit v relaxované výdrži v protažení. Soubor strečinkových cviků viz příloha 1 4) KOMPENZAČNÍ CVIČENÍ Kompenzační cvičení jsou zaměřena na vyrovnání únavových projevů na hybném ústrojí, vyrovnání objemového zatížení tréninku nebo hry, vyrovnání vzniklé svalové nerovnováhy a prevenci poruch správného držení těla. Zařazení kompenzačních a uvolňovacích cviků po tréninku nebo po zápase napomůže k celkovému uvolnění zatíženého svalstva a k odstranění únavy. Je nutné protahovat především svaly zádové a zkrácené svaly posturální v kombinaci s torzním cvičením (rotační cviky). U sportovců je svalová nerovnováha spojena s menší výkonností, velmi snadnou zranitelností hybného aparátu, zejména svalů, jejich šlachových úponů, vazů a kloubních pouzder. Jediným úspěšným řešením svalové nerovnováhy jsou cílená kompenzační cvičení. Používají se vědomě řízené pohyby, které je sportovec schopen kontrolovat a opravovat. Protahovací cvičení se provádějí pomalu, s důrazem na přesnost a správné dýchání. Člověk má dva druhy svalů. Fázické a tonické. Fázické svaly mají tendenci k ochabování a musíme je posilovat, kdežto tonické svaly se podílejí na udržení vzpřímeného držení těla a mají tendenci ke zkracování. Tyto protahujeme. Tendenci ke zkrácení mají tyto svaly: trojhlavý sval lýtkový, ohýbače kolenního kloubu, napínač povázky stehenní, skupina svalů přitahovačů kyčelního kloubu, hluboké zevní rotátory kyčelního kloubu, čtyřhranný sval bederní, vzpřimovače páteře, horní část trapézového svalu a vzpřimovač lopatky. Tendenci k oslabení má svalstvo na přední straně bérce, vnější a vnitřní hlava čtyřhlavého svalu stehenního, velký, střední a malý sval hýžďový, svalstvo břišní, tzv. dolní fixátory lopatek a ohýbače krku. Zkřížený syndrom tedy znamená, že máme-li jednu skupinu svalů zkrácenou, tak jeho protilehlá skupina je ochablá a naopak. Typický příklad je ochablé břišní a mezilopatkové svalstvo, a zkrácené zádové a prsní svaly. Zatuhlé a zkrácené svaly, je tedy vhodné protahovat, neboť sval se po stahu rychle uvolní, zrelaxuje a lze jej lépe vytahovat. Tento svalový stah se děje proti odporu, který směřuje obráceně než hlavní funkce svalu, trvá 10 vteřin, bezprostředně nastupuje uvolnění svalu a následné protažení. Dýchání je při kompenzačních a uvolňovacích cvičeních nesmírně důležité. Platí zde opět pravidlo "dýchání do svalů", což zjednodušeně vypadá takto : když se sval chystá k práci - nádech, v průběhu svalové činnosti - aktivní výdech, v konečné fázi 15\n16 prohloubený výdech. Torzní nebo také rotační cviky by měly napravit nedostatek pohybových podnětů s rotační složkou. Mají velký význam pro páteř. Provádějí se velmi pomalu, kontrolovaně, aby se mohla v jejich průběhu opravovat správnost provedení. Uvolňují páteř v celém rozsahu a odstraňují omezený rozsah pohyblivosti jednotlivých kloubních spojeních páteře. Stejně jako u strečinku i zde je rozhodující kvalita nácviku. Rotační cviky vytváří velkou svalovou aktivaci, která příznivě ovlivní i bolest, únavu. Zjednodušený popis svalů: 1) trojhlavý sval lýtkový 2) ohýbače kolenního kloubu 3) napínač povázky stehenní 4) skupina svalů přitahovačů kyčelního kloubu 5) hluboké zevní rotátory kyčelního kloubu 6) čtyřhranný sval bederní 7) vzpřimovače páteře 8) horní část trapézového svalu 9) vzpřimovač lopatky 10) svalstvo na přední straně bérce 11) vnější a vnitřní hlava čtyřhlavého svalu stehenního 12) velký, střední a malý sval hýžďový 13) svalstvo břišní 14) tzv. dolní fixátory lopatek 15) ohýbače krku Soubor kompenzačních cviků viz příloha 2 16\n17 IV.) Kuželkářský trénink Ještě než začneme se samotným trénováním a přípravou tréninkových jednotek a plánů, je potřeba si uvědomit určité tréninkové zásady a pravidla. Hráč, který se hodlá dostat na kuželkářský vrchol by je měl respektovat a řídit se jimi. 1. Chodit na trénink včas Pokud chce hráč kvalitně trénovat, měl by přijít na trénink s dostatečným předstihem, aby se stihl v klidu převléci, rozcvičit a připravit na trénink. Příchod těsně před začátkem nebo dokonce po zahájení podněcuje k zanedbání či vynechání rozcvičení, což už ubírá na kvalitě a délce tréninku. 2. Rozcvičit se pře každým tréninkem Rozcvičení je součástí každého tréninku a nemělo by být opomínáno. Vše důležité o rozcvičení je uvedeno v předchozí kapitole. 3. Nenastupovat s bolestmi Trpí-li hráč zraněním, bolestí či případnou jinou nemocí, která mu nedovoluje naplno trénovat, tak by neměl tyto neduhy přemáhat. Hra přes bolest může mít nejen trvalejší následky, ale také prodlužuje léčbu či zotavení a má negativní vliv na trénink samotný. 4. Snaha zkoncentrovat myšlení jen na trénink Velmi zásadním problémem v tréninku je samotná koncentrace na hru. Hráč by se měl proto po příchodu na kuželnu snažit zapomenout na každodenní starosti a povinnosti a věnovat se pouze své hře. 5. Stanovit si obsah tréninku před jeho začátkem Hráč by měl na dráhu nastupovat s předem připraveným programem, který mu sestavil trenér nebo si ho připravil sám. Trénink, který vzniká až v samotném průběhu již nemusí být dostatečně efektivní a myšlenky na jeho sestavování mohou hráče rušit. 6. Nenastupovat s myšlenkou je to jenom trénink Tato věta vystihuje mnohé. Trénink je pro rozvoj hráče velmi důležitý, a proto je k němu potřeba přistupovat stejně odpovědně jako k utkání. Rozcvičení, vybavení hráče i příprava by se od předzápasových zvyklostí neměly příliš lišit. 7. Nerozptylovat se rušivými elementy Pro kvalitnímu trénink je potřeba si vytvořit vhodné prostředí. Tzn. zajistit na kuželně dostatečný klid (vypnutí hlučné televize či rádia), odložit mobilní telefonu v šatně a vypustit diskuzi se spoluhráči (vyjma trenéra). 8. V tréninku absolvovat alespoň o 20% větší počet hodů, než je soutěžní disciplína Otázka množství tréninkových jednotek a počtu hodů je velmi obtížná a není na ni jednoduchá a jasná odpověď. Jisté ale je, že pokud chce hráč odehrát kvalitně a naplno celé utkání, musí být na takovou zátěž připraven z tréninku. 9. V den před utkáním hrát již méně hodů O tom co je méně, už by měl rozhodnout trenér na základě trénovanosti hráče a na soutěžní disciplíně. Ale tento trénink by již měl mít formu spíše vylaďovací a fyzicky ne příliš náročnou, aby hráč druhý den necítil případnou únavu. 17\n18 Se samotnou tvorbou tréninkových jednotek souvisí jisté zákonitosti, které jsou pro kuželkářský trénink velmi důležité. Ke správnému tréninku se nestačí řídit pouze zmíněnými pravidly a zásadami, ale je také potřeba umět správně sestavovat tréninky a to i s ohledem na výkonnost, věk a hráčské dovednosti. Co by však nemělo chybět v tréninku žádného hráče? 1. Cvičné hody (10 15 hodů) Cvičné hody mají v tréninku obdobný význam jako při utkání. Je důležité, aby si hráč ustálil svoji techniku po rozcvičení, dokázal provést rovný hod na přední kuželku a připravil se na samotný trénink. 2. Nácvik obou velkých ulic Zvládnutí hry do velkých ulic je snad nejpodstatnější činností a hlavním úkolem každého kuželkáře. Do velké ulice směřuje % všech zápasových hodů, proto je jejich nácvik a co nejlepší zvládnutí velmi podstatné a zásadní. 3. Opakovaná a cílená hra do jednoho místa K získání jistoty při porážení jednotlivých kuželek a nebo i dalších sestav, je potřeba hrát opakovaně stejný hod na stejné místo. Tímto postupem může hráč získat jistotu při hře a také si ověřit, zda-li dokáže hrát opakovaně stejný hod (tak jak potřeba při hře do plných). 4. Konzultace chyb s trenérem Pro kvalitativní růst hráče je nezbytné, aby svoji hru mohl rozebrat s trenérem. Okamžitá korekce chyb je velmi důležitá, protože správná a cílená rada trenéra může hráči velmi pomoci při jeho snaze o kvalitní hod. 5. Soutěže se spoluhráči Abychom se vyvarovali situací, kdy se trénink stává monotónní a nezáživný, je dobré vložit určité soutěžní či jiné povzbuzují a stimulující motivy, které hráče podněcují k větší snaze. Motivací může být soutěž mezi dvěma i více hráči v dorážce, na určité figury či kuželky, které po skončení tréninku může být i ohodnocena. 6. Střídání drah Trénink je vhodné sestavovat i s ohledem na to, aby hráč mohl během tréninku vystřídat dráhy. Střídání drah v utkání může někdy způsobovat problémy, proto je dobré v tréninku tyto změny zkoušet a na případné nežádoucí změny reagovat. 7. V tréninku před utkáním odehrát část své sdružené disciplíny Úkolem tréninku není pouze nácvik určitých sestav kuželek, ale je vhodné si také vyzkoušet jejich zvládnutí a aplikaci v soutěžní sdružené disciplíně. Hráč by proto měl v tréninku odehrát 30, 50, nebo 60 hs k ověření svých naučených dovedností. 8. Před domácím utkáním trénovat na svých drahách Toto doporuční se týká hráčů soutěžících na 100 hs, kdy nastupují pouze na dvou drahách. Je vhodné si tyto dráhy nacvičit již v tréninku, aby nás v zápase nemohly již ničím překvapit 9. Připravení si podmínek, které budou v zápase Týká se to především nastříkání ložiskových křížů, použití zápasových koulí, případně používání přilnavých prostředků pro držení koule, nápojů, ručníků a potítek apod. 18\n19 1) SESTAVENÍ TRÉNINKOVÉHO PLÁNU Uspořádat roční tréninkový plán by měl mít v kompetenci klubový či týmový trenér. Jeho práce by měla být prováděna v ohledu na skupinu, pro kterou je plán chystán a s tímto vědomím jej i sestavit. Základním vodítkem k sestavení ročního tréninkového plánu je soutěžní kalendář vydaný ČKA. Na jeho základě stanovuje trenér začátky a konce jednotlivých cyklů a období, formuluje cíle a úkoly pro družstva a jednotlivce. Dále připravuje časový rozvrh tréninků jednotlivých družstev. Kuželky jsou (a dlouho ještě pravděpodobně budou) amatérským sportem, a proto na rozdíl od jiných sportů musí trenér podřídit tréninky nejen svým požadavkům, ale i možnostem hráčů. Je nutné vycházet z pracovní vytíženosti hráčů, rodinného zázemí, zdravotního stavu a v neposlední řadě i možností kuželny, které bývají k tréninkům v mnohým případech velmi nelichotivé. Zohlednit je také potřeba cíle a aspirace jednotlivých hráčů, které mohou být i v jednom týmu odlišné. Při respektování všech těchto okolností může trenér sestavovat rozvrh tréninků. Při plánování tréninků je snaha o zařazení hráčů stejného družstva nebo alespoň hráče podobného věku či výkonnosti ve stejnou dobu. Tito hráči mohou absolvovat stejný trénink a lépe se s nimi pracuje. Členové téhož družstva si na sebe už i během tréninků zvykají, díky tomu pak lépe znají své potřeby a mohou si tak lépe pomoci a vyhovět během utkání. Obsah tréninků, jejich počet, objemy a náplň se řídí nejen ročními cykly, soutěžním kalendářem a možnostmi kuželny, ale také hráčskou vyspělostí, věkem, cíly a zdravím. Jasný a přesný postup, kolik by hráč měl odehrát tréninků a hodů zatím neexistuje. Oproti ostatním (masovějším) sportům jsou v tomto směru kuželky velmi pozadu a tato problematika je otázkou dalších studií a zkoumání, které snad někdy v budoucnu nastíní správné postupy tréninků pro jednotlivé věkové a výkonnostní úrovně. Budeme-li však vycházet z požadavků na kuželkářský výkon a některých zásad technických sportů, určité vodítko pro plánování tréninků nalezneme. Strukturu kuželkářského výkonu ovlivňují faktory technické, psychické, kondiční a somatické. Ty se však na výkonu různých hráčů mohou podílet zcela odlišně. Je tedy potřeba respektovat fyzické možnosti každého hráče, úroveň techniky a také psychickou vyzrálost a odolnost. Uvážíme-li všechny tyto faktory a budeme-li chtít trénovat kvalitně, ale nenamáhat nadbytečně pohybový aparát a hráčskou psychiku, měly by stačit k dosažení vysoké hráčské úrovně a udržení sportovní formy 2 3 tréninky týdně. Příklad sestavení RTP Představme si, že v soutěžním kalendáři je první soutěžní utkání plánováno na a poslední v podzimní části na 3.12., první jarní utkání na a poslední na Koncem dubna jsou krajská mistrovství a začátkem května mistrovství republiky, MS. Pak by roční tréninkový plán mohl vypadat následovně: Přípravné období polovina června konec srpna Předzávodní období I konec srpna 1. soutěžní týden Soutěžní období I 1. podzimní soutěžní týden poslední podzimní soutěžní utkání Přechodné období I poslední podzimní soutěžní utkání - 1. jarní soutěžní týden Soutěžní období II 1. jarní soutěžní týden poslední jarní soutěžní utkání Předzávodní období II doba mezi posledním utkáním a konkrétní soutěží cílem je udržení formy s cílem prokázání vysoké výkonnosti v danou chvíli obsah tréninků je obdobný jako v průběhu soutěžního období, ale přihlíží k momentálním potřebám jedince 19\n20 2) TVORBA TRÉNINKOVÝCH JEDNOTEK Tréninková jednotka představuje v plánování a stavbě tréninku nejkratší element. Je základní a hlavní organizační formou tréninku. V tréninkové jednotce se realizují úkoly vycházející z koncepce tréninku a konkrétní obsah a spojitost jednotek je určována záměrem mikrocyklu. Vhodné sestavení tréninkových jednotek je stejně jako naplánování RTP velmi obtížným úkolem. Stanovení programu všech tréninků hned na začátku soutěžního ročníku není vhodné, protože jejich obsah je nutné přizpůsobovat momentálním potřebám. Opět je potřeba respektovat možnosti hráče, hráčskou vyspělost a věk. Pro vyspělé dorostence, ženy a muže jsou v soutěžním období vhodné 2 3 tréninky s počtem hodů převyšující soutěžní disciplínu. První trénink po utkání je dobré věnovat nápravě nezdarů a chyb, kterých se hráč během zápasu dopouštěl. Trénink je zaměřen více na techniku, nápravu konkrétních chyb a stabilizaci herního projevu. Druhý trénink je již více soutěžní, stále však nechybí nácvik velkých a malých ulic. Je možné sehrát i sdružené soutěžní disciplíny. Případný třetí trénink má již funkci spíše vylaďovací, jeho náplní je opět hra do velké ulice, dorážka, případně krátká sdružená disciplína. Pro výkonnostní růst hráče je důležité, aby tréninky byly pestré a měly nácvičnou formu. Hraní pouze sdružených disciplín ( 100 hs, 120 hs ) nevede k výkonnostnímu růstu hráče a je z dlouhodobého hlediska neperspektivní. Hlavním cílem tréninku není maximální výkon, ale snaha o zvládnutí a usměrňování techniky, nácviku porážení sestav i jednotlivých kuželek. Program tréninků je tedy vhodné plánovat vždy na nadcházející týdenní mikrocyklus, s přihlédnutím na uplynulé a nadcházející utkání. Hra do velké ulice : Nácvik hry do velkých ulic je nejpodstatnější dovedností v kuželkářském tréninku a je potřeba jí věnovat co možná největší časový úsek. Jsou tři základní způsoby, jak opakované cílené hry do velké ulice dosáhnout. 1. Ze středu náhozové desky do ulice Tento způsob hry do velkých ulic je nejčastější a také nejvhodnější pro zvládnutí hry do dalších sestav. Hod vychází z přímého směru běhu, položení koule na střed náhozové desky a poslání koule přímým rovným směrem do ulice. Kouli není udělena žádná rotace, jede stále po přímce. Do ulice však najíždí pod mírným úhlem (asi 0,5 ). Tímto způsobem lze hrát do obou velkých ulic, pouze se změnou výchozího nastoupení (viz. kapitola Nastupování na náhozovou desku). 2. Mimo střed náhozové desky do ulice Při tomto způsobu hry do velkých ulic pokládá hráč kouli asi 2 cm nalevo nebo napravo od středu náhozové desky. Koule je opět poslána po přímce a bez rotace. Po celou dobu směřuje proti ulici a najíždí do ní kolmo. Tento způsob hry bývá účinný, ale bývá komplikovaný pro další hru. Na jiné figury je pak potřeba měnit místo položení koule, více nastupovat na opačnou stranu kuželek nebo hrát pod větším úhlem, což může být značně obtížné. 3. Udílením rotací Opakované dosahování ulic pomocí udílení rotací kouli je velmi obtížné. Lze totiž jen velmi stěží zvládnout udělit kouli vždy stejnou rotaci a rychlost hodu. Jakmile hráč mění rychlost hodu a způsob otáčení, nemůže dosáhnout stejných hodů. Dalším problémem může být různá tvrdost povrchu drah, způsobující jiné rotace. 20