Pestrá pesta – recept na pesto téměř z čehokoliv\n27.6.2019 / Počet komentářů: 44\nPesto coby terminus technicus patří do letního vaření, neboť nezapře svůj jižanský původ ve slunné Itálii. Ač ze všech pest zcela jednoznačně vyniká a vede pesto bazalkové, pro prázdninovou kuchyni mají smysl i mnohá další pesta. Hned vysvětlím proč.\nKdyž se doma nebo v dočasné letní kuchyni nachází hotové pesto, jeho použití přináší tyto klady a výhody:\nPesto zrychlí přípravu jídla, protože funguje jako studená doprovodná omáčka. Nejen na noky a na těstoviny, ale taky třeba na grilovaná masa nebo na jiné grilované či pečené suroviny\nPesto dovede ochutit základní salátovou zálivku z oleje a octa, takže letní salát může chutnat zase trochu jinak\nPesto krásně dochutí kdejaký letní dip (čili namáčecí omáčku)\nPesto poskytne letním sendvičům zajímavou chuť\nPesto se dá použít i na pizzu\nPesto může být vtipná náplň trhacího chleba nebo trhacího závinu\nPesto se skvěle hodí i do bramborového salátu\nPesto taky funguje v rizotu\nA když se doma ještě hotové pesto nenachází, jeho výroba přinese následující pozitiva a kuchařské jistoty:\nDo pesta se dají zpracovat všechny přebytky letních bylinek i letních natí, včetně natě z mladé řepy, mrkve nebo ředkviček\nDo pesta se dají zpracovat i zbytky listové zeleniny jako jsou mladý špenát, polníček nebo rukola\nPesto poskytne konejšivou náruč pro zbytky sýra, které by už neměly u vás doma využití\nDo pesta můžete zpracovat i zbytky nejrůznějších ořechů\nJak pesto připravit v cuku letu\nNejznámější bazalkové pesto se skládá z pěti základních surovin: bazalky, pecorina, piniových oříšků, olivového oleje a česneku. Z toho lze odvodit obecný recept na pesto. Budete potřebovat:\nnějaké aromatické listy nebo klidně i zeleninu zbavenou vody (za chvíli vysvětlím jak)\naromatický, spíš sušší sýr: nejvhodnější je parmazán, pecorino nebo feta. Pro pesta určená k okamžité nebo téměř okamžité spotřebě se nemusíte bát použít i měkčí sýry, vždyky je ale musíte předem nastrouhat nebo rozdrobit\nlibovolný za studena lisovaný olej\na něco pikantního na dochucení: česnek, čerstvé feferonky, koření, sušené bylinky, sardelky, určitě by šla použít i sójová omáčka v malém množství nebo miso pasta\nStačí dodržet základní poměry surovin a taky základní postup a vždycky z toho dostanete zajímavé pesto.\nZákladní poměry surovin na pesto\nAby pesto dobře chutnalo a zároveň mělo správnou hustotu, je potřeba dát suroviny dohromady zhruba v tomto poměru:\n40-50 g hlavní suroviny, podle které se pesto jmenuje (tedy buď bylinky, nebo zeleninu)\n40-50 g ořechů nebo semínek\n40-50 g nastrouhaného vyzrálého a výrazného sýra, jako je parmazán, pecorino nebo i pravá feta\n100 ml oleje lisovaného za studena, aby měl výraznou chuť (nejen panenský olivový olej je na pesto skvělý, dobrý je i panenský slunečnicový, panenský řepkový – což vůbec není totéž jako běžný řepkový olej vhodný na smažení, případně je zajímavý i dýňový olej)\nVlastně stačí kombinovat suroviny, u kterých máte pocit, že by měly pasovat k sobě, anebo které jste už společně potkali v nějakém jiném jídle, kde vám dohromady chutnaly.\nZákladní postup na pesto\nPesto lze připravit několika způsoby, přičemž každý je jinak pracný a vede k trochu jinému výsledku.\nPokud budete suroviny sekat ručně nožem na prkénku, dokud nevznikne hrubá pasta, sice se trochu zapotíte a bude vám to poněkud trvat – počítejte s alespoň deseti minutami poctivé práce s nožem – ale po závěrečném smíchání s olejem dostanete skutečně vynikající pesto, které se na vás bude smát z talíře, zejména pokud ho použijete na těstoviny, na noky nebo na brambory. Bude patrná jeho struktura a budou se na vás usmívat veselé rozmanité kousky jednotlivých surovin. Podmínkou je opravdu ostrý nůž, jinak budete suroviny spíš drtit a mačkat.\nPokud máte dostatečně velký hmoždíř, můžete suroviny rozmačkat a rozetřít v něm. Když pak nakonec budete postupně přilévat olej a stále pesto promíchávat, výsledkem vám bude velmi hebké, krémové, opravdu jedinečné pesto. Rozetřením surovin a následným vmícháváním oleje totiž stačí vzniknout krásná sametová emulze, kterou jiným způsobem nejde připravit. Zde je podmínkou úspěchu dost široký tlouček hmoždíře, kterým se dá zároveň drtit i roztírat.\nNo a konečně pokud máte robot se sekacím nástavcem, nebo ponorný mixér s nasazovací sekací nádobkou, případně malý samostatný elektrizovaný sekáček, anebo i smoothie maker, není nic jednoduššího než suroviny rozmixovat v něm. Trvá to pár vteřin a můžete takto připravit i větší množství pesta. Podle druhu mixéru se klidně může stát, že budete přístroj několikrát zastavovat a stírat suroviny ze stěn nádoby, ale jiné pracovní komplikace tu nehrozí. Ovšem riziko tohoto postupu spočívá hlavně v tom, že si uděláte pesto příliš jemné, příliš homogenní, prostě pesto, ve kterém se všechny suroviny slévají v jedno, protože je ostré nože nadrtí příliš nadrobno. Taky tahle cesta spotřebuje víc oleje než obě dvě předchozí. Je dost možné, že proti původnímu rozpisu budete muset dalších 20-50 ml oleje přilít, aby robot vytvořil nikoli suchou drť, ale pastu.\nCo se všechno může použít do pesta\nVšechny jedlé zelené listy s nějakou zajímavou chutí dovedou posloužit jako základ pesta. Máta, bazalka, petrželka, koriandr, mrkvová nať, mladá nať řepy i ředkviček, mandold, dokonce i kadeřávek.\nJediný problém, který se s nimi nese, je nepříjemná skutečnost, že po pár hodinách začnou rozsekané listy šednout a ztrácet svou čerstvě zelenou barvu.\nDá se tomu zabránit jediným způsobem: zelenou nať rychle spařit v horké vodě, rychle vylovit a stejně rychle zchladit v ledové vodě. Tím se zakonzervuje barva, ovšem s malou ujmou na chuti. Chuť natě se zmírní a nebude tak výrazná jako čerstvá. Víc o spařování jsem psala v samostatném článku na téma bazalkové pesto.\nAť už zelenou nať budete jen umývat nebo se rozhodnete ji spařit, vždycky pamatujte na to, že ji musíte zbavit vody z namáčení. Voda dělá neplechu při uskladnění a umožňuje růst něčeho, co v pestu určitě nechcete. Nejlepší na vysušení je samozřejmě salátová odstředivka.\nA jelikož voda opravdu dělá neplechu, je potřeba se jí zbavit i v případě jiné zeleniny, kterou byste chtěli proměnit na pesto. Klidně si můžete vyrobit pesto houbové, mrkvové, cuketové, rajčatové, paprikové – co vás napadne. Jen nechte zeleninu nejprve projít takovou tepelnou úpravou, která vysušuje. Ideální je na to pečení při vysokých teplotách, přesně podle receptu na pečenou zeleninu. Příslušný článek na toto téma je zde: pečená zelenina.\nDalší možností je nechat zeleninu aspoň zpoloviny vysušit v mírné a pootevřené troubě, anebo v sušičce na ovoce a zeleninu. Rozhodně nemusíte sušit dokřupava, stačí do takového stupně, který by vám byl milý naložený do oleje.\nA jako perličku k výběru surovin ještě uvedu, že existuje taky pesto škvarkové, které sice nemá se zeleninou vůbec nic společného, ale zároveň nemá chybu zejména v kombinaci s vařenými nebo pečenými bramborami nebo s opečeným pečivem.\nJak pesto uchovat?\nI když zeleninu odvodníte a bylinky spaříte, nemáte vůbec žádnou záruku, že pesto ve skleničce nezkvasí. Naopak, zkvasí, a rádo.\nJediné, co drží pesto nezkažené, je olej, ten brání přístupu vzduchu a tedy zpomaluje rozkladné procesy. Přesto se uvnitř pesta budou nacházet drobné uvězněné vzduchové bublinky, které mohou spustit nežádoucí reakci. Můžete klepat skleničkou, jak chcete, stejně tam nějaké zůstanou.\nKupovaná pesta mají ve složení konzervat, který brání kažení. Doma něco takového asi chtít používat nebudete. Jedinou další možností, jak prodloužit trvanlivost pesta, je uložení v chladu.\nV lednici mají pesta bezpečnou trvanlivost zhruba týden, chovejte se k nim tedy jako k surovinám, které jsou čerstvě křehké. Vrstvička oleje na povrchu rozhodně nemůže uškodit, ale zároveň není všemocná. Je dost možné, že se z týdne klidně stane měsíc a pesto stále bude v pohodě, ale zaručit se to dá jen těžko.\nJá nejraději pesta na zimu ukládám do mrazáku, protože se dobře mrazí a protože jim mráz neublíží. Mám na ně silikonovou formu, která má poměrně velké a objemné prohlubně, takže jeden kousek pak stačí na těstoviny pro šest lidí.\nZavařování pestům nepomůže, naopak jim spíš ublíží. Pesto obsahuje ve složení sýr, což je surovina, kterou rozhodně nechcete podrobovat teplotám kolem 80 stupňů. Zahřátím se v pestu hodně změní, nechte si ho proto až na okamžik smíchání s horkými surovinami.\nPár variant pesta na vyzkoušení\nAno, jsou to přesně ty skleničky, které můžete vidět na fotkách.\nHoubové pesto: houby opečené na olivovém oleji (tím se z nich vydusí voda a zvýrazní chuť), parmazán, slunečnicová semínka, olivový olej, kmín, kapka lanýžového oleje a stroužek česneku na dochucení.\nPetrželovo-koriandrové pesto: spařené petrželkové a koriandrové listy včetně stonků, parmazán, pražené nesolené arašídy, olivový olej, drcená koriandrová semínka na dochucení\nCuketové pesto: cuketa nakrájená a upečená s olivovým olejem a domácím grilovacím kořením, parmazán, loupané mandle, olivový olej, jedna čerstvá mírně pálivá feferonka na dochucení\nHráškové pesto: spařený mladý hrášek, parmazán, dýňová semínka, dýňový olej, sůl na dochucení (upozornění: hrášek má hodně vody, které se nedá zbavit, aniž by hrášek zešednul nebo ztvrdnul. Pesto proto potřebuje buď hned zamrazit, nebo spotřebovat nanejvýš do 3 dnů)\nPesto ze sušených rajčat: sušená rajčata, parmazán, loupané mandle, olivový olej, jedna čerstvá mírně pálivá feferonka na dochucení\nHezké léto s pestem!\nŠtítky:cuketové pesto, houbové pesto, hráškové pesto, koriandrové pesto, pesto, rajčatové pesto, uchování potravin, zavařování\n« Bublanina s třešněmi\nOdpalované těsto, které vás nedopálí »\n27.6.2019 - 10:19\nDíky za inspiraci, až teplota klesne pod 30°C, no spíše v noci alespoň pod 25°C, tak jdu na TO!\n27.6.2019 - 10:46\nSkvělé návody i rady k pestu, přidávám další chutě do svého repertoáru!\n27.6.2019 - 11:04\nSkvělé nápady na pesto, zaujalo mě cuketové. Díky a krásný den.\n27.6.2019 - 11:47\nJéje, zrovna včera jsem dělala pesto z lichořeřišnice. Z listů. Květy jím zvlášť. Kombinace je: lichořeřišnicové lístky, vlašské ořechy, parmazán, česnek a olej z osrtopestřece mariánského (cpu ho teď do všeho, zachraňuji žlučník);-) Pesto je senzační. Poctivě jsem ho třela v hmoždíři a pak jsem ho přimíchala do bulguru. Podle mé zkušenosti je skvělé pesto i z máty, kromě jiných, samozřejmě.\nDěkuji za chuťový příspěk, ze kterého léto přímo stříká.\n4.7.2019 - 10:35\n❤ bezva nápad, díky!\n27.6.2019 - 11:58\nHmmm, mě zaujala ta zmínka o domácím grilovacím koření, byl by receptík? Nebo tady už někde je? Děkuji :-)\n4.7.2019 - 10:34\nPetro, zajímavou směs mám například tady v tomto článku: grilovaná kuřecí stehna.\n27.6.2019 - 12:35\nAhoj,mě zaujalo pesto ze sušených rajčat.Můžou být ty,co jsou naložené v oleji,nebo jenom sušené?Nebo si nasušit domácí ze zahrádky?To bych musela čekat,až uzrajou :-)\n4.7.2019 - 10:30\nTy naložené v oleji jsou nejlepší.\nAhoj Flo, dělám pesto z bazalky a medvědího česneku. Díky za inspiraci pro další druhy.\n27.6.2019 - 12:46\nslysela jsem, ze je skvele redkvickove (z listu), tak ho alespon muzu hned vyzkouset, listy jsou totiz jedine, co mi z redkvicek po letosnim mravencim utoku zbylo.\n27.6.2019 - 12:58\nAhojte, doma robíme pesto z listov medvedieho cesnaku, mandlí a olivového oleja, v chladničke vydrží aj niekoľko mesiacov, syr pridáme až do jedla.\n27.6.2019 - 13:13\npesto znám tak akorát z bazalky a medvědího česneku,ale to česnekové jsem jednou dostala. Zatím se mi medvědího česneku moc neurodilo,tak se těším ,že příště už to bude větší zásoba a stačí i na pesto. Bazalku jsem letos vysela a má se k světu,mám ji v několika květináčcích.\nPřeji krásné cestování a pohodové vaření v cestovní kuchyni. Alča\n27.6.2019 - 13:34\nPěkný článek, bazalkové pesto a pesto z medvědího česneku je u nás běžné ( i pubertáci si ho bez remcání nachystají čerstvé), onehdá jsme zkoušeli ze sušených rajčat – šoupli jsme tam i sardelky a bylo boží! Ovšem zaujalo mě to houbové – dík za tip, a až mého muže přejde hubnutí (vidím to tak do podzimku), půjdu do těch škvarků!!!\n4.7.2019 - 10:29\n27.6.2019 - 13:35\nAhoj, díky za recept na cuketové pesto. V létě je jich tolik, že už nevím, jak je zpracovat. Mám ráda pesto z rukoly – taky si někdy koupíte balení do salátu a nevíte, co se zbytkem? PS: funguje i jako dárek, třeba zítra pančitelkám, na květiny je moc horko.\n27.6.2019 - 14:31\nZdravím Florentýnko. Opět skvělé recepty, ráda některý vyzkouším.\nPřeji hezký víkend a začínající prázdniny.\n27.6.2019 - 15:01\nAhoj Florentýno, chtěla bych se zeptat, zda nevíš, proč když dělám pesto z medvědího česneku, tak je takový hořký? Nikdo to pak nechce jíst, ale vůbec netuším, v čem by mohla být chyba… :-(\n4.7.2019 - 10:27\nRadko, to klidně může být intenzivním rozmixováním, a pokud přidáváš i normální česnek, tak i ten může způsobit hořkost. Trochu se to dá napravit vmícháním další dávky pecorina.\n27.6.2019 - 15:55\nDíky za inspiraci.Odjíždím na chatu a vaření zde je dost nepohodlné,asi lepší než máš Ty ale některé nástroje mi tam chybí.\nTak jdu ještě udělat pesto.To se může ke grilování hodit.Díky a hezkou dovolenou a krásné léto.Marie\n27.6.2019 - 16:40\nU nás je oblíbené pesto z oliv :)\n27.6.2019 - 18:04\na co to škvarkové pesto, recept by nebyl?\n27.6.2019 - 18:51\nAno, pesto je mňamka. Vyrábím bazalkové, rukolové, z medvědího česneku, petrželkové i lichořeřišnicové. Škvarkové neznám a ráda bych vyzkoušela. Prosím, prozradíš recept, Flo? Děkuji…..a krásné letní vaření na čtyřech kolech.\n27.6.2019 - 19:42\nBezvadný nápad! Pesto určitě pojede letos na dovču s námi. Díky za tip a přeji krásné prázdniny!\n4.7.2019 - 10:26\nI tobě krásné prázdniny! Flo.\n27.6.2019 - 20:09\nAhoj – taky se těším na to „zdravé“ – škvarkové díky ad\n27.6.2019 - 20:25\nAhoj Flo, děkuji za různé návody na pesto. Dělám jen z bazalky, kterou přímo miluji na různá jídla. Děkuji za inspirace, které se mi budou postupně hodit.\nPřeji krásné léto :) Zdena\n27.6.2019 - 20:50\nAhoj Flo, děkuji za zajímavé tipy na pesto. Zaujalo mě pesto z petrželky a libečku, jen nevím, kam bych ho použila. Mohu poprosit o nějaké tipy?\n4.7.2019 - 10:25\nJitko, v zásadě kdekoliv tam, kam bys použila jednotlivé bylinky. Petrželkové a libečkové pesto bude skvělé na ozdobení letní zeleninové polévky ve stylu minestrone.\n27.6.2019 - 21:33\nMilá Flo já taky chci to skvarkové???? děkuji\n27.6.2019 - 21:40\nAhoj Flo, pesto dělám bazalkové, většinou s noky nebo těstovinami ale vyzkouším to cuketové, hned jak cukety trošku povyrostou, ahoj a příjemné letní dny.\n27.6.2019 - 21:42\nChtěla bych vyzkoušet hráškové a rajčatové pesto.\nDěkuji za informaci použít při mražení silikonovou formu, nic takového neznám.\n28.6.2019 - 10:13\ndíky za inspiraci,určitě vyzkouším.Přeji ti pohodové léto. Vlasta\n28.6.2019 - 10:44\nMilá Flo, opět pěkné počteníčko se spoustou nápadů. Já dělám pesto z medvědího česneku, bazalky a rajčat. Určitě vyzkouším i jiné druhy. Přeji pohodové prázdniny.\n28.6.2019 - 11:01\nZatím jsem dělala bazalkové a mátové pesto. Ale určitě vyzkouším i jiná-cuketové a houbové. Díky za návody. Určitě si je i zamrazím. Přeji krásné prázdniny a dovolenou.\n28.6.2019 - 12:17\nděkuji za inspirativní škvarkové pesto.\nProsím paní Mariku, zda by nenapsala recept na mátové pesto…\nMáta a meduňka je letos opravdu úrodná :)))\nPřeji všem krásné a ještě hezčí léto.\n28.6.2019 - 15:49\nloni jsem podle tebe udělala bazalkové pesto a celá rodina byla nadšena.\nSkladování v mražáku na kostky se taky osvědčilo :-)\nLetos vyzkouším i nějaké jiné z tvé inspirace.\nDíky a přeji krásné léto\n4.7.2019 - 10:18\nI tobě, Marti!\njá dělám také pesto z různých natí a bylinek, ale netušil jsem, že se může dělat i z jiných surovin. Děkuji za skvělé nápady. Určitě vyzkouším. Vl\n2.7.2019 - 11:24\nMilá Flo odpovídám docela pozdě,někdy se dostanu pozdě na meiliky.I za tento recept\nděkuji pesto jsem ještě nekutila taky zkusím ..No vaření v malém prostoru, držím palečky..\ns pozdraven Šárka\n3.7.2019 - 18:27\nAhoj Florentýnko, vyzkouším nové druhy. Děkuji\n7.7.2019 - 19:15\nAhojík Flo, dělala jsem zatím jenom pesto z medvědiho česneku, takže děkuji za inspiraci. Ráda vyzkouším. Kačka\n8.7.2019 - 8:35\nAhoj, díky za nápad, každý rok řeším nadúrodu něčeho (něco se zas neurodí) a je mi to kolikrát líto, že se to prostě nedá spotřebovat byť i zamražené. Loni to byla bazalka, letos to vypadá na petržel a rukolu. Takže výzva.\nAhoj, děkuji za skvělé nápady. Už se těším, až něco (všechno) z toho vyzkouším :). My děláme pesto z červených paprik. Nikdy nedostane šanci, aby se zkazilo ;)\nNapsat komentář k Kauerová Zdenka Zrušit odpověď na komentář


Rybníky Ladná | Eurobydleni.cz\nAktuální nabídka rybníky Ladná denně zásobovaná stovkami realitních kanceláří. Vyberte si rybníky Ladná než Vás někdo předběhne.\nKategorie rybníky Ladná se neobjevuje v nabídce tak často. Hledáte-li pro sebe, rodinu či přátele rybníky Ladná neváhejte ani chvilku a pokud Vás některá z nemovitostí osloví je dobré kontaktovat prodejce či makléře. Většinou je rybníky Ladná právě druhem nemovitosti, který je obvykle hledaný a díky menší četnosti v nabídce je hojně poptávaný.\nLevné rybníky Ladná\nPrávě hledáte své nové bydlení či jiný druh nemovitosti v kategorii rybníky Ladná, pokud v této kategorii nemůžete nalézt vhodnou nemovitosti zkuste i kategorii následující rybníky Ladná, a to rybníky na prodej Ladná, pronájem kybníku pronájmy rybníků Ladná, Vodní plocha Ladná na dražba.\nPokud nalezené nemovitosti v kategorii rybníky Ladná nesplňují Vaše představy, rozšiřte své hledání na nemovitosti v následujících kategoriích pozemky Ladná, pozemky k prodeji Ladná, pozemky k pronájmu Ladná, Pozemky Ladná na dražba.\nDalší lokality v okolí rybníky Ladná\nPro ještě lepší výsledek ve Vašem hledání v kategorii rybníky Ladná, si můžete upřesnit lokalitu pro Váš současný výběr rybníky Ladná. Určitě lépe naleznete rybníky Ladná, který hledáte.


Na smlouvě o Turówu se Česko a Polsko nedohodly. Sporným bodem je trvání smlouvy | Zprávy | Tiscali.cz\nAutor: Tiscali.cz | Datum: 1. říjen 2021 10:58\nDůl Turów u česko-polské hranice podle Česka ohrožuje zásoby pitné vody v českých obcích | zdroj: Profimedia\nSmlouva Česka a Polska, řešící fungování polského dolu Turów a jeho dopady na české obce, je v podstatě hotová. K dohodě ale zástupci obou zemí ani ve čtvrtek večer zatím nedospěli.\nNovinářům to po včerejším jednání řekl český ministr životního prostředí Richard Brabec. Hlavním rozporem je podle něj odlišný názor Česka a Polska na délku trvání smlouvy o Turówu. Polský ministr ochrany ovzduší a životního prostředí Michal Kurtyka po jednání prohlásil, že Polsko předneslo „velmi dobrou nabídku“, která ale narazila na eskalaci požadavků české strany. Podle Brabce jsou česká i polská strana připravené dále jednat.\nRozdílný pohled Česka a Polska\nDůl Turów u česko-polské hranice podle Česka mimo jiné ohrožuje zásoby pitné vody v českých obcích. Polská strana navzdory květnovému předběžnému rozhodnutí Soudního dvora Evropské unie odmítá přerušit těžbu, protože by to podle Polska mělo negativní dopady na energetickou bezpečnost země. Představitelé Polska v minulých dnech uváděli, že navrhují třeba finanční podporu obyvatelům českých obcí. „Naše nabídka, velmi dobrá nabídka, nebyla přijata,“ řekl dnes Kurtyka.\nČesko a Polsko mají podle českého ministra Brabce velmi rozdílný pohled na dobu trvání smlouvy. „Ta dohoda by měla dát dlouhodobý rámec vztahům mezi Polskem a Českou republikou ohledně řešení problematiky dolu Turów,“ řekl. Rozdíl v názoru na délku smlouvy je podle Brabce v řádu let, ale blíže nechtěl postoje obou stran upřesnit. „My nechceme couvnout. Ta linie je daná tím, jak chceme, aby ta smlouva dlouho trvala. Zůstává ale faktem, že v současné době je ta smlouva v podstatě hotova. Je i právně vyladěna,“ dodal.\n„Během uplynulých hodin se nám podařilo velice se přiblížit k dohodě,“ řekl i náměstek polského ministra zahraničí Pawel Jabloński. „Bohužel v posledních hodinách se česká strana v reakci na naši nabídku začala chovat zcela iracionálně, odtrženě od skutečnosti. Jako by cílem bylo přerušení rozhovorů. Týkalo se to očekávání, zcela odtrženého od mezinárodní praxe, aby v dohodě byla klauzule, která by znemožňovala její vypovězení po mnoho let. To je naprosto neslýchané v mezinárodní praxi,“ prohlásil. Podle Brabce ale tento sporný bod byl znám polské straně už měsíce a nebyl předtím rozporován.\nČesko i Polsko jsou podle Brabce nadále připravené o situaci kolem Turówa jednat. Polská delegace ve čtvrtek večer po jednání ale z Česka odjela, takže dnes jednání s velkou pravděpodobností pokračovat nebude. „Doufáme, že budeme s to se po nějaké době zase setkat,“ dodal Jabloński. Podle agentury PAP tím naznačil, že polská nabídka zůstává na stole a že je možný návrat k jednání.\nekologie Česko Polsko domácí smlouva důl dohoda Ministerstvo životního prostředí těžba uhlí česká vláda uhelný průmysl polská vláda Turow


Google v boji proti patentovým trollům\nZpravodajství Web Google v boji proti patentovým trollům\nSpolečnost Google v pondělí ohlásila spuštění svého experimentálního projektu, tzv. podpory prodeje patentů, tato služba má vytvořit takový další trh s patenty a zpříjemnit tak podmínky pro nezkušené prodejce a naopak omezit moc tzv. patentových trollů, jednotlivců skupujících patenty, na základě kterých se později soudí a vydělávají peníze na úkor výrobců různých produktů. Tento problém skvěle shrnuje John Oliver ve svém Last Week Tonight.\npopis tzv. patentového trolla (1)\nSvůj patent mohou nabídnout jak společnosti, tak jednotlivci od pátku 8. května, kdy Google chystá otevřít nový portál, na kterém budete moci představit svůj patent a vznést požadavek v jaké finanční výši jste ochoten patent prodat. Tak můžete učinit až do pátku 22. května, kdy bude portál uzavřen, v následujícím měsíci projdou veškeré podané návrhy podrobným posouzením a do 26. června budou účastníci obeznámeni, zda má Google zájem právě o jejich patent. Konečná transakce by pak měla proběhnout nejpozději do konce srpna. Na blogu Googlu se objevilo oznámení od náměstka generálního poradce pro patenty, Allena Lo, ve kterém popisuje podrobnosti o tomto projektu a hlavně upozorňuje na snahu společnosti zlepšit problémový patentový systém. Takovéto hromadné skupování patentů avšak Google neprovádí poprvé, již v roce 2011 tak učinil ve snaze ubránit svůj OS Android před konkurenčními velikány (Apple, Microsoft a další), které obvinil z doslova snahy „uškrtit“ Android koordinovaným kompetitivním skupováním patentů.\nČlánek pro vás napsal Gabriel Mastný\t28.4.2015 15:03


Uplynulý týden byl ve znamení ročníkových přehrávek, kterých se zúčastnili téměř všichni žáci hudebního oddělení. Mnozí k nim přistoupili svědomitě a bezvadně připraveni, někteří se zbytečnou nervozitou, která je ovšem pochopitelná. Učitelé se snažili mladým hudebníkům pomoci a často humorem uvolnit atmosféru. Pro většinu žáků, zvlášť těch mladších, šlo o nepříjemnou záležitost, která však k hudebnímu účinkování patří. Starší "mazáci" většinou svá vystoupení brali s úsměvem.\nNa základě těchto přehrávek bude sestaven program Závěrečného koncertu, který se uskuteční ve čtvrtek 14.6. od 17 hodin v sále U Tří lip. Všechny srdečně zveme!!\nFotografie viz fotogalerie...\nRozpis roč. přehrávek\nRozpis ročníkových přehrávek je k dispozici na "úřední desce"! Dostavte se včas!\nZahájení LDL 24.5.\nAllegrem moderatem ze Sonatiny Z.Fibicha pro housle a klavír načala Anežka Pěničková krátký blok účinkování žáků ZUŠ v rámci slavnostního zahájení Libochovického divadelního léta v KS U Tří lip. Stejně úspěšně na její vystoupení navázaly sólistky na zobcové flétny Hana Zůnová a Vendula Vyšatová pěkným ragtimem. Od všech účastníků čtvrtečního podvečera zasluhují velké poděkování a my se připojujeme s díky za bezvadnou reprezentaci školy!\nOslavy ve Slatině\nNádherné počasí provázelo oslavy 950 let od založení obce Slatina. K dobré pohodě určitě přispěli pěknými skladbami i naši hudebníci P.Bláha, l.Fockeová, S.Bovšková, D.Lupáč, L.Trakslová a T.Kubíček. Všem patří velké poděkování jménem starosty obce od všech zúčastněných!! Viz fotogalerie\nProgram závěru školního roku\nPROGRAM ZÁVĚRU ŠKOLNÍHO ROKU 2006/2007\nV sobotu 19.5. od 14 hodin vystoupí klarinetový soubor, ve složení P.Bláha, L.Fockeová, S.Bovšková a D.Lupáč, společně s L.Trakslovou – sax a T.Kubíčkem - trubka, na Májové veselici ve Slatině!\nVe čtvrtek 24.5. v 18 hodin budou účinkovat v rámci zahájení Divadelního léta v KS U Tří lip A.Pěničková – housle a H.Zůnová s V.Vyšatovou – zobcové flétny.\nVe dnech 4. až 7.6. proběhnou v hudebně č.4 ročníkové, postupové přehrávky. Žáci si připraví stupnici, etudu a přednesovou skladbu. Účast je povinná, rozpis bude k dispozici u tříd. učitelů!\nVe čtvrtek 14.6. se od 17 hodin uskuteční v KS U Tří lip Závěrečný koncert žáků hudebního oddělení, spojený s výstavou prací žáků výtvarného oddělení. Program bude zpracován na základě výsledků ročníkových přehrávek.\nV sobotu 23.6. odpoledne vystoupí naši hudebníci na Obecní pouti v Trnovanech u Litoměřic!\nVe čtvrtek 28.6. od 13 hodin proběhne v prostorách ZUŠ slavnostní zakončení školního roku, spojeného s předáním vysvědčení, zábavným programem a občerstvením!


Seriál závodů Jesenický Šnek je připraven - Bruntálský a krnovský deník\nSeriál závodů Jesenický Šnek je připraven\nBruntálsko, Jesenicko – Spousta příznivců cyklistiky se jistě chystá na letošní sezonu i z pohledu závodníka a jedním z dostupných seriálu závodů bude v letošním roce i seriál Jesenický Šnek 2010.\nNový ročník seriálu závodů Jesenický šnek nabídne cyklistické vyžití všem milovníkům silničních i horských kol. | Foto: Archiv Deníku\nPo dlouhé a kruté zimě to konečně pro cyklistické nadšence vypadá nadějně. Sníh téměř vymizel, i když zima sice ještě bojuje z posledních sil. Největší nadšenci už však hltají první kilometry v sedle svých kol a těší se i na závody. Jedním ze seriálů závodů bude letos i Jesenický Šnek, který startuje 17. dubna.\nJesenický Šnek je zdánlivě obyčejný seriál pro amatérské cyklisty, ale má řadu drobností a vlastností, které ho dělají výjimečným a letos slaví již své šestnáctiny.Za tak dlouhou dobu prošel mnoha změnami a mezi cyklisty ze Severní Moravy si získal velkou oblibu. Průměrná účast na závod byla v roce 2009 rekordní, když činila sto tři závodníky.\nPrvní a nejdůležitější je v těchto závodech důraz na výchovu cyklistické mládeže. Na každém závodě bez výjimky jsou vypsány skupiny pro žákovské a juniorské kategorie. U silničních závodů je kladen důraz na to, aby juniorské, ženské a mužské kategorie startovaly dohromady. Výsledkem je pak početný peloton a silniční cyklistika je především o jízdě ve skupině. Zkušenosti z takového sto členného balíku jsou k nezaplacení.\nPro mládež je uzpůsobena i délka tratí a jejich náročnost, to znamená bez výrazných extrémních prvků. Zato s důrazem na technické schopnosti a taktiku. Další vlastností je, že Jesenický Šnek je pro každého a to ze tří důvodů. Jednak má horskou i silniční část, tratě jsou zvládnutelné i pro rekreační cyklisty a především startovné je nízké (většinou kolem sta korun, děti dvacet korun).\nNa startu se tak schází pěkná směsice účastníků. Od hobby cyklistů po ty výkonnostní, jež se chtějí rozjet před pohárem, maratónem a podobně. Každý si najde svou skupinu a s ní jede. Ačkoliv se horská i silniční část hodnotí zvlášť, najde se plno závodníků, kteří zjistili, že silnice není zas taková nuda. Rovněž jako několik silničních jezdců, kteří aspoň párkrát do roka vymění hladký asfalt za hluboké bahno.\nJesenický Šnek silnice:\n17. 4. Cena Trispolu (Karlovice), 1. 5. Vidnavské okruhy (Vidnava), 22. 5. O cenu Krnova (Krnov), 5. 6. Časovka na Skřítek (Stará Ves), 6. 6. Buldočí časovka (Rapotín), 12. 6. Tour de Sádek (Velké Heraltice), 16. 6. Jamajka prix (Vrbno pod Pradědem), 20. 6. Jedenáctka (Stará Ves), 11. 7. Časovka na Červenohorském sedle (Jeseník), 25. 7. Železný Drak (Vrbno pod Pradědem), 11. 9. Okolo Vápenné (Vápenná).\nCena Trispolu je tradičně otvírákem sezony, letos se koná ještě o týden dřív než obvykle. Startuje v Karlovicích, ale většina podstatného se děje na šest kilometrů dlouhém okruhu ve Vrbně pod Pradědem. Vidnavské okruhy jsou pěkně členité s krátkými, ale prudkými kopečky. Závodí se od začátku do konce šedesát dva kilometrů v pekelném tempu.\nV Krnově je to ještě o třináct kilometrů delší. Kopců je míň, ale jeden je pořádný a většinou rozhoduje. Jede se totiž třikrát. Tento závod patří i do SPAC (Slezského poháru amatérských cyklistů), konkurence je tedy zajištěna. První červnový víkend bude „časovkářský“. V sobotu je to tradiční horská časovka na Skřítek. Na druhý den je dostaveníčko v Rapotíně zase na časovce, ale úplně z jiného soudku. Tři okruhy pro hlavní kategorie dají dohromady osmnáct absolutně rovných kilometrů.\nČerven je závody opravdu nabitý\nTýden na to se koná Tour de Sádek. Jede se šedesát čtyři kilometry, tradičně na tento závod přijíždí i závodníci z Německa a je opět zařazen i do SPAC. Červen je pro silničáře opravdu nabitý. Nezvykle ve středu večer se jede hodně tradiční Jamajka o délce Čtyřicet sedm kilometrů. Hektický červen zakončí Jedenáctka v okolí Rýmařova.\nDevátý závod v pořadí je nová časovka na Červenohorské sedlo. Trať má šestnáct kilometrů, z toho je osm stoupání s převýšením pět set metrů. Předposledním silničním závodem bude Železný Drak o délce sto jedenáct kilometrů. Finále obstará závod s názvem Okolo Vápenné.\nNa své si přijdou také milovníci horských kol. Na většině závodů horských kol budou připraveny i závody pro ty nejmenší.\nJesenický Šnek horská kola:\n2. 5. O pohár Ludvíkova (Ludvíkov), 8. 5. Rychlebská 30 MTB (Javorník), 23. 5. MTB na Kubitárně (Skály), 29. 5. VC Lázně Velké Losiny (Velké Losiny), 26. 6. MTB Grudynia Wielka (Grudynia Wielka), 5. 7. 3x Příčná (Zlaté Hory), 10. 7. XC Štědrákova Lhota (Štědrákova Lhota), 1. 8. Zlatohorská časovka (Zlaté Hory), 15. 8. O cenu Rapotína (Rapotín), 28. 8. Rallye Horák (Písečná), 29. 8. Rallye Horák Junior (Písečná).


Stanislav Vlček: U kanónu stál... | Ahaonline.cz\nAhaonline.cz >Sport >Stanislav Vlček: U kanónu stál...\nStanislav Vlček: U kanónu stál...\nStanda Vlček jako šéf dělostřelecké baterie. V lize odehrál 383 zápasů a vstřelil 88 gólů. (Aha! – Denisa Hamerníková)\nPRAHA – Znáte tu odrhovačku »U kanónů stál a pořád ládo, ládo, ládoval…« Zlé jazyky vám řeknou, že to sedí na Standu Vlčka, slávistického kanonýra. Hodně nabíjí, málo trefuje. Na gól vypotřebuje hromadu nábojů.\nZnáte tu odrhovačku »U kanónů stál a pořád ládo, ládo, ládoval…« Zlé jazyky vám řeknou, že to sedí na Standu Vlčka, slávistického kanonýra. Hodně nabíjí, málo trefuje. Na gól vypotřebuje hromadu nábojů.\n„Trochu mi škodí, že jsem býval záložník. V pozicích, kdy můžu zakončit, ještě zkouším nahrávat, přemýšlím, komu to dát. Ale to nic nemění na tom, že bych mohl proměňovat víc šancí,“ kvituje Vlček. Když se fotil u obrovského děla, jen povzdychl. „Vždyť to míří pánu Bohu do oken. To si ze mě kluci zase budou dělat srandu, že mám blbě nastavenou mušku,“ zoufal si naoko. Odmítá, že by měl instinkt zabijáka. „To spíš Martin Fenin je dravec. Já si musím balón najít, kdežto Féňu si balon najde sám.“ Když jdou Vlčkovi na pouť a dcerky Anetka s Natálkou chtějí vystřelit růži, zkontroluje nejdřív Standa, kolik má po kapsách peněz. „Na jednu růžičku spotřebuju tak dvacet střel. Jako na hřišti,“ povzdychne a koutky úst mu cukají. Má nadhled. „Taková střelnice je pro nás drahá záležitost,“ dodá zkroušeně. Líp mu to jde na počítači. „Občas si dám nějakou střílečku, hlavně když jsme na soustředění, a tam to kropím líp než ve vápně,“ prozradí. Dobře mu to pálilo i při klukovských přestřelkách. Jako kluk miloval Sedm statečných a ještě víc Vinnetoua. „To jsem byl vždycky já, náčelník Apačů. I když trochu blonďatej, ale to nevadilo,“ uzavře se smíchem.


Metalopolis.net - MASTERPLAN - Aeronautics\nCrazy Cat, Hamburg (GER)\nAndy Sneap + Masterplan\n8. Dark For The Dying\nNevím, jestli jsou MASTERPLAN opravdu takovou superskupinou, o jaké se píše, netroufám si odhadnout, zda skutečně byl jejich eponymní debut z předloňského roku tak převratný, jak se ozývá ze všech stran, ale musím nejspíš uznat, že všechny události, které vznik a existenci téhle kapely provázejí, tomu zřetelně nasvědčují. Spojení dvou nepřehlédnutelných skladatelských osobností ex-HELLOWEEN s excelentním pěvcem Jornem Landem a samotné album „Masterplan“ jmenujme za všechny, v případě debutu pak zejména pro jakousi jeho neuchopitelnou originalitu a neokoukanost, na první poslech slyšitelnou, i když jen těžko definovatelnou (pořád je to přeci jenom heavy – speed metal, že ano). Svými monstrózními melodickými náladami, pěveckým talentem Landeho (okořeněným typickým hard rockovým „feelingem“) či prostě jen odevšad trčícím varujícím ukazováčkem však skupina dokázala razantně zčeřit už dlouhou dobu poklidný stav hladiny speed metalové louže a zasloužila si proto ony oslavné přívlastky, které jí v danou chvíli mohly po právu říkat pane. Jenže čas pokročil, co bylo včera není dnes, a tak i MASTERPLAN se museli dřív nebo později (v jejich případě spíše později) vytasit s novinkou, která aktuálně určí, jak to s těmi chvalozpěvy bude dál. Dámy a pánové, milí metalisté, a tak je tady konečně máme, slovutné MASTERPLAN podruhé, tentokráte s podtitulkem „Aeronautics“.\nVyjící sirény, blíže neidentifikovatelné zvuky a chroustání, lákavě preludující klávesy, a je to tady. Po krátkém intru se doširoka otvírá náruč MASTERPLAN, v níž vás vítá „Crimson Rider“, karmínový jezdec, elegantně a zároveň pragmaticky se vyšvihující do sedla v očekávání projížďky, kterou v poslední době postoupil už mnohokrát, ale stále pro něj ještě cosi znamená. Pochybnosti jsou tím pádem rázem rozprášeny – nálada debutu zůstává očividně zachována, natolik si je zřejmě kapela jistá sama sebou, a z tohoto faktu je třeba dále vycházet. Podobný osud jako největší tutovku raných časů MASTERPLAN „Enlighten Me“ potkal i hitovými ambicemi doslova prošpikovanou „Back For My Life“, jež rovněž nejprve dala jméno předskakujícímu EP a poté se stala nejvýraznějším okamžikem celého alba. S temně zadumanou předehrou, megavýrazným melodickým nápadem a charakteristicky lítostivým zvukem kláves, kytar a taktéž nenápadně vévodících smyčců ve vínku to ostatně nemohlo dopadnout jinak. V nejbližších následujících skladbách („Wounds“, „I´m Not Afraid“ či „After This War“) pak MASTERPLAN sypou z rukávu samou další klasiku (mohu-li tak vůbec mluvit o materiálu z teprve v pořadí druhého alba), nesoucí se na nadýchaných klávesách, řízné kytaře a pestré rytmické hře Uliho Kusche, k níž snad nemá cenu nic bližšího dodávat, zvláště když hovoří sama za sebe. V „Headbangers Ballroom“ navíc velmi výrazně slyším helloweenovskou náladu „The Dark Ride“, což bude nejspíš tím, že právě na tomhle dýňovém album se kdysi Rolandu Grapowovi dostalo nejvíce autorského prostoru, a zapadá mi do toho i nezvykle „veselá“ vyhrávka z prostřední pasáže uvedené skladby.\nJak se však definitivně přehoupne polovička hracího času alba, začíná se mě pomalu zmocňovat jakýsi prapodivný, prázdný pocit. Ve skladbě „Into The Arena“ totiž MASTERPLAN jakoby symbolicky vstupovali s vlastní kůží do arény a teprve tam měli před zraky všeho posluchačstva dokázat, jak na tom doopravdy jsou. Jak na tom jsou, když se znovu pustili do toho, co se jim dříve tak povedlo, ale co pro ně tím pádem nyní představuje poměrně tenký led, jak na tom jsou, když si mohou dovolit na polovině alba „ubrat tempo“ a svůj pověstný tah na bránu nechat doma v záloze. A posluchačstvo se ptá: co záleží na několika povedených skladbách, když oprávněně náročný fanoušek si přeje mít doma kompletně plnohodnotné celé dlouhohrající album? A u téhle zkoušky kapela myslím neuspěla. Ano, ani zbývající skladby nejsou žádným „béčkem“, za něž by se musela stydět, ale chybí mi u nich ono napětí, onen elektrický výboj, který vás zalechtá na podbradku a do ucha vám zašeptá, „ti MASTERPLAN, to je pořád síla, co?“. Jakoby se kapela k některým svým skladbám (tj. od zmíněné „Into The Arena“ níže) chovala trochu macešsky, říkajíce si pro sebe, „jasně, jsi moje dítko, ale ten refrén, cos dostalo, ti bohatě stačí. A hlavně jdi dál od „Back For My Life“, ať jí neumažeš!“ Jestli je to správná politika, bůh suď, já si myslím, že ne. Co stačí teď, nemusí už stačit později. Protože zatím je „Aeronautics“ ještě albem celkem stravitelným (ba dokonce si na něm člověk místy gurmánsky pochutná!), ale donekonečna to do sebe tlačit taky nejde. A to by se právě MASTERPLAN mohlo stát osudným.\nDJ Hooya - [26.2.2010 14:10:34] Davidian - [26.2.2010 13:44:06] Davidian - [26.2.2010 13:23:59] walram - Recenze[26.2.2010 13:14:18] Marco - [26.2.2010 12:51:09] endyamon - [26.2.2010 12:42:00] Davidian - [26.2.2010 12:24:15] walram - [11.5.2006 13:36:13] bohuš - [11.5.2006 11:54:50] bohuš - [11.5.2006 11:51:06] damien silverwing - [11.5.2006 11:48:12] darkmoor - [11.5.2006 11:37:35] damien silverwing - [11.5.2006 11:35:01] thematic - [11.5.2006 11:34:21] darkmoor - [11.5.2006 11:33:15] bohuš - [11.5.2006 11:24:22] damien silverwing - [11.5.2006 11:00:02] ahu - aero[9.3.2006 23:01:08] GERO_ - [6.2.2005 18:30:33] louis - [5.2.2005 1:31:02] Evil_Eagle - [4.2.2005 22:19:15] Septic_Flesh - [4.2.2005 22:09:37] damien silverwing - [3.2.2005 18:44:58] russel - [3.2.2005 16:21:05] Clouseau - [3.2.2005 14:23:40] Evil_Eagle - [1.2.2005 23:19:51] Smolik - [1.2.2005 21:32:10] Septic_Flesh - [31.1.2005 15:19:52] russel - [30.1.2005 11:38:38] Evil_Eagle - [29.1.2005 13:25:04] Septic_Flesh - [29.1.2005 13:17:31] Clouseau - [28.1.2005 13:34:19] Jirka - Trochu zklamání[28.1.2005 9:59:42] russel - [25.1.2005 15:28:12] rainbowdemon - [25.1.2005 13:18:11] rainbowdemon - [25.1.2005 13:17:42] Porsche - tri tecky[24.1.2005 15:48:38] Ruumkrad - [24.1.2005 15:46:23] Rudi - [24.1.2005 15:44:04] Marigold - [24.1.2005 15:39:15] vike - [24.1.2005 15:22:58] russel - [24.1.2005 14:33:42] Septic_Flesh - [24.1.2005 13:45:24] Peavy - [24.1.2005 13:27:33] v-dur - [24.1.2005 13:02:11] Thorn - [24.1.2005 12:59:21] v-dur - [24.1.2005 12:58:16] Thorn - [24.1.2005 12:57:22] Darkmoor - [24.1.2005 12:54:06] Milda - [24.1.2005 12:53:13] Rudi - [24.1.2005 12:50:05] v-dur - [24.1.2005 12:45:57] Thorn - [24.1.2005 12:41:48] Rudi - [24.1.2005 12:40:41] Thorn - [24.1.2005 12:39:47] Rudi - [24.1.2005 12:37:54] Rudi - [24.1.2005 12:37:04] Thorn - [24.1.2005 12:36:59] Milda - [24.1.2005 12:35:23] Rudi - [24.1.2005 12:31:06] Peavy - [24.1.2005 10:29:52] Louža - [24.1.2005 10:29:06] vike - [24.1.2005 10:23:41] Thorn - [24.1.2005 10:22:07] vike - [24.1.2005 10:17:30] MageZ - [24.1.2005 9:46:11] Thorn - [24.1.2005 9:13:10] Pičítač - [24.1.2005 9:06:06]\nMASTERPLAN sú stávkou na istotu.\nKto mal rád z debutového albumu hitovky „Enlighten Me“ či „Crystal Night“, ten si bude pri počúvaní novinky pochutnávať na „Back For My Life“, „I´m Not Afraid“ alebo „Headbanger´s Balroom“. Koho pred dvomi rokmi potešila veselica „Heroes“, dobije sa optimizmom pri skvelej „Wounds“.\nHard rock, melodický metal, hovorte si tomu, čo skladaju páni Grapow a Kusch ako chcete, akonáhle sa postaví za mikrofón Jorn Lande, všetko to dostáva úplne iné rozmery. Stále mám pred očami tých pár minút pred koncertom v Detve, keď posediačky úplne flegmaticky v rámci zvukovej skúšky trhal svojím hlasom reproduktory. Pán spevák!\nAno hoši, tak to sem hrňte. Po ovacích za prvotinu od převážně konzervativních fanoušků speed metalu, kteří na zjevení pana Landeho v řadách ex-dýní čučeli jako tele na nová vrata ("joj, jak to že ten zpěvák nezpívá upištěným a ušitrhajícím falzetem, to musí být progresivní speed nebo tak něco...") se dalo rychlé navázání niti očekávat. A pouhý rok je v dnešní době skutečně bleskově připravená deska. Bohužel však trpí všemi neduhy výtvorů šitých horkou jehlou. Ano zvuk je výtečný, instrumentální výkony bez debat, JENŽE tu s výjimkou jasného hitu "Back For My Life" (text bolí!) není vůbec nic krom vaty. Ano, už u prvotiny jsem si nebyl příliš jistý, narozdíl od všeobecné euforie želel spíše ztráty flamenco vizionářů z ARK, kde Lande zpíval před svým příchodem do MASTERPLAN, ale při poslechu "Aeronautics" mám jasno. Tahle deska je slabá jako čajíček a nebýt protřelých hudebníků a excelentního vokalisty, půjde o materiál zbytkový a zbytečný. Raději rychle zapomenout.\nTa necelá desítka poctivých poslechů druhého alba MASTERPLAN v prosincovém promo období mi stačí na několik let dopředu. Jedná se totiž, jak už zde bylo uvedeno, o průměrné album bez skutečně silných skladeb. Tím narážím na vysoko položenou laťku jejich dva roky starým debutem, který jsem v době vánoc také často poslouchat a měl tedy možnost bezprostředního srovnávání.\nVada novinky "Aeronautics" netkví v hráčských výkonech ani zvuku alba, nýbrž v kvalitě samotných písní, které postrádají jak lehkost, tak dynamiku předchozí desky. Celkový dojem nezachrání ani jako vždy bravurní novodobý severský Coverdale za mikrofonem.\nUž mě nebaví to hraní si na chápavého posluchače, který uzná, že si prostě klucí musí nějak na tvrdý muzikantský chlebíček vydělat, tudíž veškeré kompromisy jsou povoleny... Nové album MASTERPLAN je průměrné v tom nejčistším slova smyslu, tam, kde předchůdce obsahoval alespoň nějaké skutečně hitové a chytlavé skladby, obsahuje "Aeronautics" pouze rutinně vyplněné šablony beze zbla invence a momentu překvapení. Je sice hezké, že všechny ty průměrné odrhovačky hraje a zpívá opravdu nabušená sestava, ale průměr zůstane průměrem, i když ho nakrásně necháte pozlatit. Jeden dva poslechy nátěr vydrží, ale pak nezadržitelně oprýská a odhalí zašlou omítku naprosto standardní heavy/speedové práce, které bych v podání technicky průměrné kapely dal ještě mnohem méně. Přinejmenším za Landeho hlas ale MASTERPLAN bod navíc zaslouží.\nAktuální počin MASTERPLAN mě nijak zásadně neuráží. Očekávání některých kolegů patrně nedosáhl, ale upřímně ... proč by taky měl? MASTERPLAN vzešli z HELLOWEEN a ani ti - snad kromě několika prvních nadčasových alba - nikdy nezářili ulimátním progressem, jenž by chtěli asi někteří slyšet. "Aeronautics" mi přijde mnohem lepší, než králíčci od bývalých chlebodárců a dokonce i lepší než vlastní veleúspěšná prvotina. Není to jen díky opěvovanému slavíkovi v jejich čele. Kapela dokáže složit silné, příjemně hitové a zároveň tvrdé metalové skladby. Najde se tu sice pár vycpávkových nápadů, ale kdo je dokonalý ? Je smutnou pravdou, že se každý měsíc hudební scéna rozroste o mnoho mnohem horších alb, než jakým je "Aeronautics".\nStará pravda praví, že druhé album je tím nejzásadnějším okamžikem a prubířským kamenem v životě metalové kapely. MASTERPLAN si toho jsou nejspíš vědomi, a tak (možná i úmyslně) vyrobili na „Aeronautics“ výjimku a podklady pro rozhodnutí o svém osudu si zjevně nechali až na album příští. Což asi není tím nejsprávnějším přístupem k věci.


Zdraví na prvním místě. Fitbit představil nové hodinky Sense, které měří EKG i stres a útočí na Apple Watch - CzechCrunch\nZdraví na prvním místě. Fitbit představil nové hodinky Sense, které měří EKG i stres a útočí na Apple Watch\nFilip Houska – 26. 8. 2020\nApple si na trhu s chytrými hodinkami vydobyl snad až neotřesitelné postavení, které rok od roku posiluje s novými generacemi svých Apple Watch. Konkurence se tak na jablečné hodinky dívá z povzdálí a jen těžce se jí reaguje na jejich postupný růst. Konkrétně Fitbit ale ještě flintu do žita nezahazuje, což nyní potvrdil s novým produktem.\nVedle toho, že aktualizoval své sportovní hodinky Versa a fitness náramek Inspire, vyrukoval i se zcela novým modelem, který pojmenoval jako Sense. A pokud jeho hodinky dříve neměly dostatečně dobrou propozici k vytvoření schopné alternativy ke zmíněným Apple Watch, teď se to mění. Sense totiž přímo míří do oblasti, kde Apple exceluje – zdraví.\nNejprve se ale podívejme na design. Tam se žádná revoluce nekoná a Sense vychází z křivek, pod nimiž se prezentuje již známý model Versa. Vyjma horního ocelového rámečku jsou vyrobené z hliníku, nabízí displej s technologií AMOLED a pomocí řemínků se budou dát stylizovat do různých barevných kombinací.\nDesignově známé, funkčně zcela nové\nTo, v čem nové hodinky od Fitbitu mohou zaujmout, jsou vylepšené senzory a podstatně větší důraz na zdraví uživatele, čehož je důkazem hned několik funkcí. Pravděpodobně tou nejzajímavější je měření stresu pomocí tzv. elektrodermální aktivity (vodivosti kůže), kdy si uživatel může na škále od 0 do 100 zjistit, jak je na tom s duševní pohodou. Čím vyšší hodnota, tím je klidnější.\nStejně jako novější Apple Watch zvládnou nové hodinky od Fitbitu měřit i EKG, díky čemuž mohou majitelé sledovat své srdeční rytmy. Mimo jiné zvládnou měřit teplotu kůže i množství kyslíku v krvi (SpO2) a na základě všech těchto parametrů vyjíždět podrobné zdravotní reporty. Není tedy divu, že je Fitbit profiluje jako „nejschopnější zdravotní hodinky na trhu“.\nČerno-šedivá variace nových Fitbit Sense\nByť jsou tyto funkce pro Sense klíčové, důležitou součástí jsou i komunikační prvky jako mikrofon pro volání, možnost diktování zpráv nebo podpora hlasových asistentů Amazon Alexa či Google Assistant. Nechybí ani Fitbit Pay a záruka výdrže baterie okolo šesti dní, proti čemuž se Apple Watch nemohou se svými zhruba 48 hodinami rovnat.\nJe jasné, že Fitbit Sense si své zákazníky najdou. Navíc s relativně přijatelnou cenou 330 dolarů (zhruba 7 300 korun). Jestli ale dokáží nějakým zásadním způsobem ohrozit dominanci Apple Watch, to je zatím ve hvězdách. Fitbit totiž s vývojem chytrých hodinek začal v době, kdy měl Apple už velký náskok. Nakonec se firma, která se proslavila chytrými náramky, loni nechala koupit Googlem.\nSpolečně se budou najít úspěšný recept i právě v chytrých hodinkách, s nimiž si Apple postupně začal ukrajovat čím dál tím větší tržní podíl na trhu s tzv. wearables. Jde o nositelné produkty, kde před příchodem Apple Watch vládl právě zejména Fitbit a jeho fitness náramky. Nebyl v nich zdaleka sám, ale dnes je již jednou z mála firem, která se dál snaží udržet krok. Pro ty, jež nebaví krátká výdrž baterie u Apple Watch (a fixovanost na iPhone), tak teď může jít o zajímavou volbu.\nFitbit Sense je možné nyní předobjednávat. Na český trh se dostanou 25. září ve dvou barevných variantách (Lunar White a Carbon), a to za cenu 9 190 korun.


Mariánský sloup: Rozkurážení hasiči a anarchisté za zpěvu národních písní strhávají symbol habsburské moci | Reflex.cz\nMariánský sloup: Rozkurážení hasiči a anarchisté za zpěvu národních písní strhávají symbol habsburské moci\nDan Hrubý24. srpna 2017 • 00:15\n„Průvod ubíral se pak na Staroměstské náměstí, jež zaplnil za zpěvu vlasteneckých písní. Tam lid chtěje dáti výraz své nenávisti k Habsburkům i zjednati zadostiučinění za potupu svého národa strhl mariánský sloup,“ napsala Národní politika o událostech z 3. listopadu 1918. Po sto letech se zdá být jisté, že se mariánský sloup na Staroměstské náměstí vrátí.\nStavební povolení bylo vydáno. Všechny odpovědné úřady, včetně památkářů, s úmyslem vztyčit po stu letech na Staroměstském náměstí mariánský sloup souhlasily. Dokonce i počáteční nesouhlas evangelických církví byl jednáním – jak to říci – usmířen, zmírněn, možná v mnohém zahlazen. Spolu s mariánským sloupem bude totiž do centrálního výklenku ve štítě Týnského chrámu vložen kalich, jenž zde stál – spolu se sochou Jiřího z Poděbrad a latinským nápisem Pravda vítězí – do roku 1623 (Týnský chrám byl od 15. do 17. století hlavní svatyní pražských kališníků). Alespoň prozatímní exemplář kalicha z měděného plechu byl do uprázdněné niky či výklenku vložen již začátkem srpna.\nTo vše jako výraz smíření, v němž nebude mariánský sloup symbolizovat protestantům pobělohorské pronásledování či nucený exil a utrakvistický kalich katolíkům bojovnou agresi někdejších husitů, vraždění, vypalování klášterů a kostelů.\nStaroměstské náměstí by tak mělo po letech změnit svou tvář. „Musíme odstranit dlažbu, další vrstvu potom citlivě odbagrovat až na původní základy. Předloni jsme provedli archeologický průzkum a ten potvrdil, že základy původního sloupu na Staroměstském náměstí stále jsou. My je nyní musíme separovat a očistit. Přijde na ně kamenná vrstva a na ni v úrovni dlažby betonová deska. Jen tyto základy budou mít 150 tun, dalších 118 tun bude mít samotná stavba sloupu,“ popisuje technické detaily vztyčení sloupu sochař Petr Váňa. Muž, který obětoval projektu dvacet let života. Vymodeloval a vysekal do kamene kopii původní sochy Panny Marie, korintské hlavice i všech ostatních významných součástí tohoto barokního díla.\nTehdy, v roce 1997, když začal s přáteli sekat první díly, věřil v obnovu mariánského sloupu snad jen největší snílek. Ale Váňu dílo zcela pohltilo. Bez prostředků a sponzorů obětoval, co se obětovat dalo. Alespoň materiálně. V jednu chvíli měl v nádrži benzín pouze na cestu do Mělníka (kam právě dopravila loď z Indie dvacetitunový kámen na dřík a další, pětitunový, na hlavici).\nTohle dílo dokončíme\nMnohem víc však na této zdánlivě beznadějné cestě získal. A není to fráze ani klišé. „Vždycky dojdete k horizontu a říkáte si: Tak tohle už je konec, dál to nepůjde, ale když v sobě najdete dost důvěry a horizont překročíte, tak zjistíte, že se dá pokračovat. A já vždycky věřil, že tohle dílo dokončíme. Nevěděl jsem, jak přesně, ale věřil jsem, že se to povede. A ono to nakonec vážně krůček po krůčku šlo. Zpětně to člověka naplňuje údivem. Bylo to obrovské dobrodružství,“ rekapituluje dnes.\n„Teď už jsem optimista i ve všech dalších věcech.“\nPo dokončení základové desky stavební ohrada ze Staroměstského náměstí na několik měsíců zmizí. Pak se sem kameníci vrátí, aby mariánský sloup rozložený dosud v jednotlivých dílech na různých místech Prahy i republiky vztyčili.\n„Každé ráno složíme na náměstí dvě nebo tři palety kamenných dílů, ty během dne osadíme a druhý den znovu. Kdybychom tu rozložili celý sloup najednou, zabralo by to půlku Staroměstského náměstí,“ líčí Petr Váňa postup prací.\nPůvodně měl sloup stát do konce letošního května. Takřka přesně sto let poté, co byl partou rozkurážených hasičů a anarchistů zbořen.\nRadost a pokojný oddech lidu\nCo se vlastně 3. listopadu 1918, pouze několik dní po vzniku Československa, v Praze a jejím bezprostředním okolí odehrálo?\nUdálosti lze rekonstruovat na základě zpráv dobového tisku. Vše začíná líčením národní pouti na Bílou horu: „Včera odpoledne socialistické organizace a sokolstvo z Prahy uspořádaly velkolepou manifestaci na oslavu samostatného státu československého na Bílé hoře. Osmý listopad roku 1620 jest odčiněn, bezpráví, potupa a zločiny tří set let jsou smyty,“ zahajují svůj referát Národní listy.\nVe svém večerním vydání pak popisují, jak se za pěkného slunečného počasí, tak neobvyklého na počátku listopadu, scházely od rána v oblasti Bílé hory a Břevnova tisíce lidí (Národní listy odhadnou počet účastníků na 150 tisíc, konkurenční Národní politika na více než čtvrt miliónu). Řečnilo se na šesti tribunách, přičemž nad hlavami všech „vznášela se radost a pokojný oddech lidu“.\nAž poněkud bizarně se může jevit zmínka, že „po skončení tábora soustředili se účastníci u letohrádku Hvězda, kde před zdí obory zástup studentů za zvuků smutečního pochodu pálil lepenkovou rakev s nápisem: Pošla černo-žlutá bestie.“ To s odkazem na tradiční barvy rakouské vlajky.\nPo skončení shromáždění vydaly se davy v několika proudech a „za neustávajícího jásotu“ či „zpěvu vlasteneckých písní“ na cestu zpět do Prahy. Vše se přitom dělo „v klidu naprostém a přímo impozantním“, jak zdůrazňují noviny, snad aby ospravedlnily události, které následovaly.\nPavel Kovář 22. června 2018 • 09:47\nSemenyaová, Koubková a ty další: Příběhy vrcholných atletek s hermafroditismem\nZa zpěvu vlasteneckých písní…\nČást demonstrujících zamířila do samého středu města. „Před pátou hodinou večerní přitáhl na Staroměstské náměstí z Bílé hory tisícihlavý zástup účastníků,“ pokračují Národní listy. „Pojednou přišla ke smutně proslulému mariánskému sloupu společnost osob ozbrojených silným, mnoho metrů dlouhým provazem a žebříky. Někteří z účastníků vylezli na sloup, upevnili naň onen provaz a na jeho konci postavilo se asi padesát osob, které měly za úkol sloup strhnouti.“\nAvšak úkol, jejž si rozjařená společnost předsevzala (a který se jevil pro zdánlivou subtilnost sloupu snadný), se záhy ukázal mnohem složitější, než demonstranti čekali. „Mužové počali táhnouti, sloup však odolal a ani se nepohnul. Přistaveny byly tedy poznovu žebříky a několik mužů vylezlo podruhé na sloup. Tentokrát ozbrojeni byli různými nástroji. Nejprve podařilo se jim ze sousoší shoditi anděla, který potřel ďábla, totiž reformaci. Pak přikročeno bylo k vlastní práci a sloup byl vespod dláty uvolněn.“\nPřihlížející masy se rozestoupily v širokém kruhu. „A ti, kteří drželi provaz, začali opětovně zaň tahati. Sloup odolával dlouho, teprve po osmém zatažení začal se kolíbati a při jedenáctém – pět minut před půl sedmou hodinou večerní – praskl. Mariánská socha se ve vzduchu odloupla, sloup se rozpůlil a již řítilo se vše vzduchem. Zazněla hromová rána, oblaka prachu zvedla se do výše a bylo po všem. Socha se roztříštila úplně, z pískovcového sloupu zbylo sedm kusů,“ pokračují Národní listy.\nSvůj krátký referát (vzhledem k emocím, jež celá událost ještě po stu letech vyvolává, skutečně až překvapivé stručný) uzavírají následovně: „Redaktor Práva lidu Skála na troskách prohlásil, že nebylo možno již trpěti, aby mariánský sloup, tento symbol české poroby, snášen byl v okolí Husova pomníku.“\nA přítomní demonstranti? Jejich počínání líčí noviny takřka idylicky. „Po provedení exekuce se zástupy za zpěvu rozešly.“\nPříznačná je však douška, již na konec své zprávy připojila Národní politika. Napovídá, že zmíněný ikonoklasmus nemusel být nutně projevem kulturnosti a politické vyspělosti národa, jak se ho snažili novináři vykreslit. „V průvodu vracejícím se z Bílé hory byly prý také uplatňovány názory, že by měly být z Karlova mostu do řeky svrženy i barokní sochy; myslíme, že návrhy takové byly jen ukvapením a celá tato myšlenka vyžádá si řešení zcela jiného, ideovějšího. Dnes dlužno odstraňovati jen přebytky bývalého útisku, pokud nejsou nikterak v souvislosti s našimi proudy kulturními. Celá řada soch na staroslavném mostě Karlově je však odleskem jistého a výrazného kulturního období – jejich násilným odstraněním bychom ublížili své pověsti jakožto národa stojícího na výši moderní doby.“\nLuděk Staněk 22. června 2018 • 09:46\n„Playboy“ Hugh Hefner: Postavil se společenským konvencím a ukázal světu prsa Marilyn …\nOtázky, které rozdělují\nTolik líčení událostí, jež po celé následující století nalézají dvojí, zcela odlišnou interpretaci. Ano, šlo o většinovou, pod vlivem okamžiku projevenou vůli lidu? Nebo pečlivě plánovaný čin skupiny radikálů (pražského lumpenproletariátu a žižkovských hasičů), jak by napovídala připravená lana a žebříky?\nA především – byl samotný sloup symbolem „potupy národa“ po bělohorské bitvě, jak uváděly na podzim roku 1918 noviny, nebo výrazem díků Panně Marii za obranu Prahy proti Švédům o třicet let později – v roce 1648?\nA tito Švédové – byli to osvoboditelé, za jejichž úspěch při obléhání Prahy se modlil Jan Amos Komenský? Nebo dobyvatelé, jejichž cílem nebyl boj za jakékoliv ideály, ale prosté rabování, jak ostatně dokládá na pět set odcizených obrazů ze sbírky Rudolfa II. (včetně děl Leonarda, Caravaggia, Rafaela, Tiziana, Rubense, Veronese, Tintoretta, Cranacha, Breughela nebo Hieronyma Bosche) či mimořádně ceněný Codex gigas – Ďáblova bible.\nA bránili proti Švédům Staré a Nové Město „zdivočelí katoličtí studenti“, jak tvrdil svého času filozof Miloslav Bednář, nebo byla tato obrana záležitostí všech stavů i vyznání (včetně pražských židů a zřejmě i tajných evangelíků), jež spojil strach z drancování, protože v závěrečných fázích třicetileté války už o nic jiného nešlo?\nA konečně jsme-li u oné dvojí interpretace, jež nás uplynulým stoletím provází: Může se dnes stát mariánský sloup symbolem smíření, jak o tom mluví ti, kteří o jeho vztyčení usilují. Nebo je to podobné, jako bychom chtěli znovu instalovat na Letné Stalina, jak tvrdí spisovatelka Lenka Procházková, a sloup zůstává dokladem ponížení a pronásledování tisíců emigrantů, kteří se po uzavření vestfálského míru nemohli vrátit do vlasti? Násilné rekatolizace českých zemí, dokonce i odnárodnění a popření učení Husova a snad – kdo ví, v logice dějin, v níž je nade vše vzývána kontinuita – i díla Masarykova? Tedy samotného Československa.\nTo vše jsou otázky, jež 100 let rozdělují českou společnost.\nProtest české malířky\nDen po zboření sloupu se na Staroměstském náměstí objevily nové zástupy zvědavých Pražanů. Trosky byly postupně odváženy do nedalekého Obecního dvora na Františku. Gotický obraz Panny Marie umístěný v sanktuáři (v centrální části stavby, na níž stál dřík sloupu) byl přenesen na nedalekou radnici, kde sídlil Národní výbor československý. V té době faktická vláda země. Dnes je zavěšený v Týnském chrámu. Torzo Panny Marie (Immaculaty) skončilo posléze v lapidáriu.\nPředevším si však přítomní Pražané rozebírali odštěpené kousky monumentu jako suvenýry. Hlava madony, ano, právě ta, která „odletěla jako uťatá“, jak si zapsal hlavní iniciátor aktu, žižkovský anarchista a literát Franta Sauer (jenž ostatně ve svých pamětech přiznává, že stržení pečlivě plánoval), se objevila v roce 1957 v jednom z pražských starožitnictví. Odtud ji vykoupilo Národní muzeum.\nNení tedy pravdou, že ji měl doma, ve svém malostranském bytě, „na nízké skřínce u dveří“, básník Vladimír Holan, jak píše Jaroslav Seifert ve své básni Hlava Panny Marie. Byla to jen fantazie básníkova, jež dala vzniknout téhle pražské legendě.\nZároveň je zřejmé, že mnoho obyvatel nové republiky čin znechutil. Od počátku v něm neviděli nic politického. Bylo to jednoduše vandalství namířené proti soše Panny Marie. Jakkoli ve vypjaté atmosféře, v níž byla katolická církev spojována s nyní tak okázale nenáviděnými Habsburky, nenašli odvahu veřejně protestovat.\nNe tak malířka Zdenka Braunerová.\nBlízká přítelkyně Šaldy, dříve také rozhodná bojovnice proti asanaci památek ve staré Praze, položila hned následující den, tedy\n9. listopadu 1918, do rozvalin sloupu zelený věnec s odvážným a hrdým nápisem: „Plným jménem protestuje: Zdenka Braunerová.“\nSvé pochyby, či přinejmenším odstup dal najevo i Národní výbor československý, jenž se – zcela prakticky – obával náboženských nepokojů, které by útok na mariánskou sochu mohl vyvolat. Několik hodin po událostech vydal prohlášení, v němž říká: „Na Staroměstském náměstí byl včera večer bez vědomí Národního výboru stržen mariánský sloup. Bylo zjištěno, že strhovatelé nezamýšlejí dotknouti se tímto činem náboženských citů katolických, nýbrž chtěli v mariánském sloupu svrhnouti znak poroby a hanby, domnívajíce se, že pomník tento byl vztyčen na paměť zkázy české samostatnosti v bitvě bělohorské.“\nNechme nyní stranou, co Franta Sauer se svými kumpány zamýšlel či nezamýšlel (rozhodně se nezdá, že by mu nějak zvlášť ležely na srdci „náboženské city katolické“). Svým prohlášením se Národní výbor vědomě dotkl historického, či lépe interpretačního omylu, který existenci mariánského sloupu na Staroměstském náměstí již tehdy provázel – a provází do dnešních dnů.\nHovoří Jaroslav Šebek z Historického ústavu Akademie věd ČR: „Mariánský sloup byl postaven v roce 1650 a požehnán o dva roky později jako symbol připomínající uhájení Prahy před švédským útokem v roce 1648. V žádném případě tedy nevznikl na oslavu vítězství katolíků na Bílé hoře. Podobné sloupy coby poděkování Panně Marii za ochranu ve válečných dobách se objevovaly i v dalších městech, například v Mnichově nebo ve Vídni. Už v devatenáctém století se však do debat kolem pražského sloupu promítly soudobé konflikty mezi katolickou církví a národně liberálním táborem. Ty se ještě vyostřily po roce 1848. Část pražské veřejnosti proto už tehdy vnímala sloup historicky nesprávně a spíš emočně – jako památku na bělohorské vítězství. To je však omyl,“ vysvětluje přední český odborník na církevní dějiny a dodává: „S triumfem katolických vojsk na Bílé hoře je v centru Prahy spojen mnohem spíš kostel Panny Marie Vítězné, v němž se nachází soška Pražského Jezulátka.“\nProč tedy cejch nešťastného bělohorského symbolu dopadl právě na mariánský sloup?\n„Nejspíš za to může Staroměstské náměstí jako prostor nabitý hlubokou symbolikou a mnoha významy,“ uvažuje historik Jiří Rak. „Tady došlo po Bílé hoře k popravě vůdců stavovského povstání, tady byl do roku 1623 vystaven ve štítě Týnského chrámu pozlacený kalich. A my nemůžeme přesně říct, od které chvíle je mariánský sloup vnímán jako symbol porážky. Jisté je, že v době stavby Husova pomníku, tedy v letech 1903 až 1915, a nejspíš i v době, kdy se celá věc plánovala a pro pomník se hledalo vhodné místo, to znamená od roku 1889, se vášně kolem sloupu prohlubují. Objevují se názory, že by měl být jako symbol bělohorské porážky zbořen. Že nemůže stát vedle Husovy sochy, jakkoli – a na to se často zapomíná – Jan Hus jako katolický kněz Pannu Marii přirozeně uctíval. A poté, co k tomu skutečně dojde a sloup je v roce 1918 zničen, je jeho možná obnova často vnímána jako útok proti samotnému Masarykovi. Znovu je to paradoxní situace – sám Masaryk přece v případě Rukopisů bojoval za historická fakta, proti falešným mýtům,“ uzavírá historik, jenž se zabývá dobou národního obrození a následně také 19. a začátku 20. století.\nKateřina Kadlecová 22. června 2018 • 09:45\nPetr Šabach: Chybí vám fyzická práce, žijete v nerovnováze, říkával studentům tvůrčího …\nOsud čtvrtého anděla\nUž o tom byla řeč, dnes má být obnova mariánského sloupu vnímána jako akt smíření. Jenže přijmou ji tak všichni?\n„Pevně v to věřím. I když se o tom mezi evangelickými církvemi hodně diskutovalo. Myslím, že vstřícným krokem je i osazení kalicha na Týnském chrámu. Ono totiž i mezi katolíky je plno lidí, kteří v sobě nesou nějakou historickou zášť. Jenže vztyčení mariánského sloupu nebude vítězstvím katolíků a umístění kalicha na Týn není vítězstvím evangelíků. Je to smír – na Staroměstském náměstí bude Hus, mariánský sloup i kalich,“ uvažuje Petr Váňa a dodává: „Já nejsem politik. Pro mě je mariánský sloup jako dítě a jsem samozřejmě rád, že spatří světlo světa. Jsem vděčný za dohodu, již církve uzavřely, a pomůžu jejímu naplnění, jak jen to půjde.“\nI po nynějším vztyčení sloupu budou ovšem chybět čtyři andělé, kteří ho kdysi obklopovali a z kompozičního hlediska jsou samozřejmě pro architekturu i celkové estetické vyznění díla zásadní. „První byl ochráncem proti válce, druhý ochráncem proti hladu, třetí proti nemocem a čtvrtý ochráncem proti herezi. A právě ten čtvrtý anděl je kamenem úrazu. Myslím, že by se měl udělat znovu – jako anděl smíření. Kardinál Duka navrhl, aby na kartuši nesl nápis: ,Mariánský sloup byl obnoven jako symbol smíření a k úctě Panně Marii, matce Krista.‘ Potrvá to ještě pět, možná sedm let, než se anděly podaří obnovit. Pokud budu moci, rád bych toho čtvrtého vymodeloval a pak také vysekal,“ uzavírá své vyprávění Petr Váňa.\nPříběh mariánského sloupu ze Staroměstského náměstí končí. Alespoň prozatím. V bouřlivých českých dějinách, v nichž se pomníky vztyčují a zase boří, není nic definitivní...\nJAROSLAV ŠAJTAR 17. května 2018 • 15:32\nPrvní světová válka ve filmu. 10 nejlepších snímků o Velké válce, které byste měli vidět\nKlíčová slova: Praha, Mariánský sloup\nŽIVĚ: Poslanci odmítli prodloužit nouzový stav, Babiš… (Blesk.cz)\nRevoluční rok 1848: Svatodušní bouře v Praze vypadaly v evropském srovnání spíš jako selanka\nAnalýza WHU: Souček jako základní kámen úspěšné Moyesovy taktiky ONLINE + VIDEO: Liberec - Pardubice 4:0. Válí Karafiát se Sadílkem ONLINE + VIDEO: Hradec vede 3:2 nad Třincem. Kometa - Liberec 3:0!\nVepřové plátky pana nadlesního Kuřecí křidýlka po čínsku Kyjevský kotlet\nSpolečenství vlastníků jednotek Náměstí Míru 2 - 26927926 Základní organizace Českého zahrádkářského svazu osada Zátiší Opava - ... Víkend přinese ochlazení o 10 °C a sněžení se vrátí do hor. Sledujte r...\nMladá Boleslav - Pardubice: Kousalovo nahození v poslední sekundě přek... Karlovy Vary - Zlín: Nešťastný moment pro Berany. Zábranského střelu s... Karlovy Vary - Zlín: Důrazný Vondráček nadvakrát procedil puk za Hufa,...


Rok 2020 u salesiánů ve znamení nových začátků - Salesiáni Dona Boska\nRok 2020 u salesiánů ve znamení nových začátků\nBy Jan Kvapil4. 1. 2021Novinky, Top\nMohlo by se zdát, že kromě pandemie koronaviru se v roce 2020 nestalo nic významného. Ale u salesiánů se během loňského roku stalo mnoho důležitých událostí, které mají všechny jedno společné – jsou to nové začátky a další významné kroky na společné cestě k Pánu.\nP. Martin Hobza převzal službu provinciála\nV lednu hlavní představený Ángel F. Artime se svou radou a na základě průzkumu mezi českými salesiány jmenoval P. Martina Hobzu českým provinciálem pro období 2020–2026. Ten oficiálně převzal službu od P. Petra Vaculíka 25. května na slavnost Panny Marie Pomocnice. V prvním rozhovoru odpovídal také na otázku, jaké úkoly čekají českou salesiánskou provincii v nejbližší době? „Asi to, abychom přes přibývající věk a ubývající počet salesiánů nacházeli nové způsoby, jak být s mladými a pomáhat jim poznat a zamilovat si Krista a církev. Ostatní úkoly nejsou tak důležité,“ odpověděl novopečený provinciál.\nGenerální kapitula vytvořila plán pro následující šestiletí\nV únoru do Turína přijeli delegáti salesiánských provincií z celého světa na 28. generální kapitulu, aby se společně zamysleli nad otázkou „Jací salesiáni pro dnešní mládež?“ a aby vytvořili programový plán pro následujících šest let. Kvůli epidemii nemoci COVID-19 kapitula skončila předčasně po čtyřech týdnech. „Slibuji, že vás nenecháme samotné na vaší cestě k identitě,“ vzkázal v závěrečném projevu don Artime, kterého generální kapitula zvolila hlavním představeným na dalších šest let.\nPastorace prostřednictvím živých přenosů a sociálních sítí\nKvůli protiepidemickým opatřením museli salesiáni v březnu zavřít střediska mládeže a kostely. Vrhli se proto do pastorace prostřednictvím sociálních sítí. Přenášeli živě mše svaté, natáčeli videa a vytvářeli ve virtuálním světě další bohatý program pro děti, mladé i farníky. Museli se naučit pracovat se současnými technologiemi, a především být nápadití ve vymýšlení obsahu. „Neměli bychom přemýšlet jen nad prostým streamováním mší, ale přemýšlet, jak na dálku vytvářet společenství a zapojovat a aktivizovat lidi,“ bilancoval v létě salesián Libor Všetula zkušenosti z první vlny, které znovu naplno salesiáni využili při podzimní vlně epidemie.\nPřestavba kobyliského centra je hotová\nJeden rok procházelo přestavbou Salesiánské centrum v Praze-Kobylisích. Nová vstupní hala, zkolaudovaná v květnu, propojila kostel, sportovní areál, prostory střediska mládeže a dům salesiánů. Novými prostorami nás ve videu provedl ředitel střediska salesián Václav Jiráček.\nStřídání ve vedení Sadby\nSalesiánská misijní organizace SADBA má od září nového ředitele salesiána P. Jaroslava Fógla, který předchozích dvanáct let působil v bulharské misii. Na postu vystřídal P. Pavla Ženíška, který se přesunul do Říma, kde se stal členem misijního týmu salesiánské kongregace. S jakými očekáváními do Říma odchází a jak hodnotí svých pět let v čele Sadby, o tom mluvil v rozhovoru pro Salesiánský magazín.\nVlastík Vajďák složil věčné sliby\nZačátkem září složil věčné sliby salesián Vlastík Vajďák. Bylo to poprvé, co se slavnost konala pod širým nebem a počasí vyšlo nádherně. Můžete se o tom přesvědčit z fotografií.\nTepličtí salesiáni se pustili do stavby nového salesiánského centra pro děti, mládež i rodiny, kterému dali pracovní název Živý dům. Projekt vzniká přestavbou ruiny starých jeslí, do které se pustili už v průběhu loňského roku a objektem také provedli první návštěvy. V říjnu pak zveřejnili první plány a vizualizace, jak by Živý dům mohl vypadat po dokončení v roce 2024.\nMongolská farnost Šovó má nový kostel\nSalesián P. Jaroslav Vracovský je od roku 2016 misionářem v Mongolsku. Vypomáhá ve venkovské farnosti Šovó, kde se podařilo v říjnu dokončit stavbu nového kostela, který svou architekturou připomíná jurtu, místní tradiční obydlí. O stavbě kostela, ale i další práci píše P. Jaroslav Vracovský ve 20. dopisu z Mongolska.\nIgnác Stuchlý byl prohlášen ctihodným\nTěsně před Vánoci prohlásil papež František služebníka dona Ignáce Stuchlého ctihodným. Je to završení druhé etapy v procesu blahořečení tohoto prvního českého salesiána a zakladatele českého salesiánského díla. Dalším krokem k tomu, aby mohl být prohlášen blahoslaveným, je uznání zázraku na jeho přímluvu. Modlitbu novény k Ignáci Stuchlému najdete na stránkách istuchly.cz.


Hana Jarolímková | 01/19 |Úvodník\nnení tomu tak dávno, co dozněly poslední tóny Mezinárodního hudebního festivalu Pražské jaro, každoročně pořádaného již od prvního poválečného roku 1946. Bohužel již pošesté (dokonce tedy ani v roce 100. výročí založení Československé republiky) jsme se jedinkrát nedočkali slavnostních fanfár z významného symbolu české národní kultury – ze Smetanovy opery Libuše (1872), které vždy ohlašovaly příchod hlavy státu do prezidentské lóže. Jde však nejen o smutný pohled do prázdnotou zející části prostoru tohoto secesního skvostu, jakým bezesporu Smetanova síň v Obecním domě je, či o otázku zájmu či nezájmu jedince, zastávajícího významný post ve společnosti, o klasickou hudbu.\nTato skutečnost má, bohužel, mnohem širší význam. Jedná se totiž především o tradici. Jak je obecně známo, jazyk, kultura, společné dějiny a tradice, hrají v životě každého národa svoji neopominutelnou roli a vlastně se podílejí na vytváření a upevňování národní identity. A tak i tento zdánlivě podružný detail hraje svoji nezanedbatelnou, v tomto případě negativní roli ve vývoji už tak „rozkolísaného“ národního sebeuvědomění. Obdobnou, jakou je věčně neobsazená lóže nejvyšší představitelky našeho hlavního města – pražské primátorky. Bez ohledu na to, jaký postoj zastávám vůči bývalým prezidentům této země či předcházejícím primátorům hlavního města, musím uznat, že většina z nich tuto tradici ctila, stejně jako ji ctí někteří politici, byť tak mnoho jich zase není. Jednoho z nich, jenž svými svéráznými projevy „hýbá žlučí“ kdekomu, však například potkávám na nejrůznějších koncertech i operách zcela pravidelně.\nSkutečnost, že v poslední době česká kultura (včetně klasické hudby) vskutku zastává roli „popelky“, je obecně známa, a že je nahrazována často doslova stupidními seriály a ještě stupidnějšími „talk show“, jimiž nás zahrnují všechny televize, bohužel, včetně té „veřejnoprávní“, kterou si navíc platíme, také není žádným tajemstvím.\nRozhodně se nepovažuji za „staromilce“ obdivně vzhlížejícího k minulosti, ani za „šťouru“ hledajícího jen to nejhorší v naší současnosti, ale jedno poučení (kromě mnoha jiných) ze vztahu ke kultuře v dobách minulých vyplývá. A sice to, že vládnoucí „elity“ ji povětšinou vždy podporovaly. Poté, co ztratili ve společnosti hlavní slovo příslušníci šlechtických rodů, byli mecenáši z jejich řad velmi rychle nahrazeni bohatými průmyslníky, což leckde ve světě, vedle promyšlené kulturní politiky státu (jejímž klasickým příkladem jsou např. aktivity francouzské vlády v této oblasti), funguje dodnes. Svírá mne neodbytný a svým způsobem smutný pocit, že tím vším už si náš národ jednou prošel – a to v českém národním obrození. V době, kdy naši předkové v tvrdém souboji s germanizačním tlakem rakouské a od roku 1876 rakousko-uherské vlády doslova „vydupali“ ze země to, co současná doba úspěšně „zadupává“ – novou českou kulturu. Na otázku, s kým a čím bojuje současné české kulturní dění, si každý dokáže odpovědět sám. Cizinci to však tentokráte opravdu nejsou…\nPřese všechno, co jsem uvedla, neztrácím optimismus, česká kultura ve svém staletém vývoji překonala nejedno složité a těžké období a stále je tu s námi. Pevně tedy věřím, že tomu tak bude i v časech příštích.\nA pokud se týká hudby, jeví se mi jako příhodné zakončit tuto úvahu, jež hudbou započala, citátem význačného francouzského spisovatele Romaina Rollanda (1866–1944): „Hudba – jako déšť, kapka za kapkou proniká do srdce a oživuje jej.“ Nezbývá, než si přát, aby těch „oživených“ srdcí bylo co nejvíce.


Nouzové opravy v terénu (3.) – Opravy a seřízení brzd – ráfkové… - Diskusní fórum NaKole.cz\nNaKole.cz > Diskuse > Komentáře k článkům > Nouzové opravy v terénu (3.) – Opravy a seřízení brzd – ráfkové…\nTak to bys nikdy neměl přejít na lepší kotoučovky. To bys z kola třeba s…\nJá to na zadním kole používám dost pravidelně. Pokaždé když foukám olej…\n4 m za autobusem... Kdyby to nebyl Bejbis, myslel bych, ze to je Olkyc...\npolohu špalků seřizuju nejlíp/nejpohodlnějš tak, že vyháknu lanko a…\nTak to mi trošku připomíná způsob řešení krizovek v autě - hamtnu na…\nRe: Nouzové opravy v terénu (3.) – Opravy a seřízení brzd – ráfk\nAhoj,já v každém případě dávám přednost špalkům,rychlá výměna,snadná obsluha,to pískání je hrozný mě většinou píská přední kolo a když jsem se byl informovat v servisu tak mi řekli že nic se stím nedá dělat ale zase je to výhoda,dá se to používat jako náhradní zvonek před tím skřípáním uhne i hluchý :-))).\nTo jsou kecy ;-) Spravit se to dá vždycky... Buď tam dát špalky, které nepískají (dost často to jsou ale ty dražší), vyměnit celou brzdu (prostě špatná konstrukce jako taková nebo jenom vadný kus), v horším případě je to na výměnu ráfku. V tom úplně nejhorším případě to může být i nějaká shit rozklížená vidlice.\njj, mě brzdy řvaly jak paviáni. Pak jsem pořídil jiné (ne kvůli tomu, ale zalíbily se mi paralelo v akci) a ty se stejnými špalky na stejných kolech ani nekniknou.\nProblém pískajících ráfkových brzd se dá většinou vyřešit méně agresivní brzdnou směsí brzdových špalků.\nPokud to nepomůže, bývá problém většinou ve vůli brzdových čelistí, které právě díky drobnému vaklu začnou vibrovat a pískat.\nNa "pískající" brzdy mám taky jednu radu. Vypadá sice hodně divně, ale kupodivu funguje. Nakapejte na ráfek pár kapek obyčejného oleje na jízdní kola. Samozřejmě přiměřeně. Jde o to, aby gumičky přestaly pískat a brzdy neztratily účinek. Chce to dát pár kapek (samozřejmě na obě strany ráfku), kolo zkusit trošku projet a brzdit, ať se olej po ráfku "rozprostře". Když to stále píská, tak pár kapek přidat. Když už je oleje moc a brzdy ztrácí účinek, tak ráfek otřít hadrem. Je to sice divné, ale po olejové "preparaci" některé špalky brzdí ještě líp než bez oleje - a nepískají. Časem ale většinou ty gumy zase pískat začnou.\nTo je snad vtip ne???\nVěř mi, že to vtip není. Opravuji kola a již jsem to mnohokrát použil. Akorát se to s tím olejem nesmí přehnat, prostě pár kapek, zkusit projet, přidat pár kapek atd.....\nU některých špalků se mi dokonce zdá, že to pak brzdí i trošku líp, jako by ta guma špalků tím olejem nějak "změkla" nebo co.\nNa to jsi nejakou nahodou prisel sam, nebo Ti to nekdo poradil? Mne by to treba vubec nenapadlo zkouset...\nJá to na zadním kole používám dost pravidelně. Pokaždé když foukám olej na řetěz... :-)\nMám takový pocit, že jsem to kdysi někde četl, rozhodně to není z mojí hlavy, Taky jsem na to čuměl jak puk, ale ono to funguje.\nKe konečnému seřízení polohy špalku vůči ráfku mám jeden tip, který dost ulehčí práci. Místo abych jednou rukou tlačil čelist brzdy k ráfku a druhou rukou šteloval brzdový špalek, tak stačí ze staré duše ustřihnout kroužek gumy, ten nasadit na rukojeť řídítek a natáhnout na brzdovou konec brzdové páky. Guma drží brzdové čelisti sevřené k ráfku a já si v pohodě našteluju polohu špalků vůči ráfku.\nTloušťku-šířku gumy (= sílu přítlaku čelistí k ráfku) je třeba "vychytat" tak, aby byly čelisti brzdy dost silně sevřené, ale zase tak, aby se se špalky dalo hýbat.\npolohu špalků seřizuju nejlíp/nejpohodlnějš tak, že vyháknu lanko a vyháknu i "drát" pružiny, co oddaluje čelisti od ráfku\na taky to docela funguje ...\nS těmahle vopruzama jsem se vypořádal "jednou provždy" botkama s výměnnýma špalkama. Vysunu, nastrčím, pošteluju lanko a frčím.\nSeřízení brzdových pák\nUž jsme se tu o tom před lety "hádali".\nStalo se mi kdysi, že přední brzda zabrala dřív a při reflexivním zmáčknutí páčky jsem přelétl přes řídítka.\nProto nastavuji zadní brzdovou páku o 2-3 mm dál od řídítek aby zadní brzda brzdila o chloupek dřív než přední a nezablokovalo se mi přední kolo.\nZároveň tím získám čas rozhodnout se zda budu brzdit rovně nebo smykem převededu dopředný pohyb kola do strany.\nRe: Seřízení brzdových pák\nA to mačkáš obě páky jednou rukou, nebo máš nějak synchronizovaný protézy ? Já teda páky mačkám podle potřeby a je vcelku jedno, jestli jedna zabírá hned nahoře a druhá až u řidítek. Ale možná je to tím, že jednou mám na levý ruce brzdu, jindy spojku a zadní brzda se občas zatoulá až na nohu... :-)\nTeda, ty na tom kole musis vyvadet silenosti. Skoda, ze se tak krotis, kdyz jsem pobliz. Mam si to predstavit nejak takhle? http://www.stream.cz/uservideo/434341-sileny...\nŠpatný "překlad" textu :-)) Ale ten Bulhar je jedlej... :-)\nNormálně je mačkám taky jak potřebuju, ale při reflexivním zmáčknutí, třeba když 2 m před tebou se začnou otevírat dveře od auta a vedle tebe už jedno auto jede, tak to jaksi neovládám páčky vědomě, ale stisknu je stejně a teprve pak si uvědomím, že brzdím. Možná reflexi nepoužíváš nebo je máš pomalé, skoro žádné.\nViděl jsem kamaráda, který se tomu vysmíval jako ty, stát při reflexivním zabrždění na předním kole se zadním kélem ve vzduchu. Tenkrát měl kliku, byli jsme na několika denním výletě a naložené brašny ho vrátily zpět do normální polohy. Po 2 letech, když jel do práce bez brašen mu vjelo auto do cesty, reflexivně zabrzdil a po pádu přes řídítka si zlomil klíční kost.\nDneska páčky a brzdy seřizuje jako já.\nGratukuji, jsi typ, kreý dokáže ovládnout reflex. Já tedy ne. Reflex je reflex. Možná je máš pomalé, skoro žádné nebo jsi je záměrně cvičil.\nNevím jak to je u tebe, ale já měl V-čka a nejen V-čka, ale i staré favoriťácké brzdy, seřízené docela ostře. Znamenolo to častou kontrolu házení ráfku a centrování. Po přechodu z V-ček na kotoučovky Juliety jsem poznal jen malý rozdíl (na svém kole).\nPosed na kole mám normální a delší představec nepoužívám, mám dostatečně velkou kostru. Takže v tom to nebude.\nPíšeš, že ti kolo šlo na malý moment do smyku při brždění jako by to bylo něco špatného. Ten smyk je to, co já se právě snažím reflexivním břžděním vyvolat. Brždění smykem a převedení přímého pohybu do otočného a změna směru jízdy je právě to co mi několikrát zachránilo život. Zabrzdil jsem na kratší vzdálenost než kdybych při brždění pokračoval v přímém pohybu. Třeba při jízdě 4 m za autobusem, který mi zákeřně zabrzdil před železničním přejezdem. Strhnul jsem závit na ose zadního kola (tenkrát nebyly rychloupínáky, ale obyčejné matky) a domů šel pěšky, ale žil jsem.\nNo a protože podle tebe neumím brzdit, seřizuji si páčky na brzdách tak, jak jsem napsal a nemusím se učit ovládat reflexy. Prostě vím, že když je zmáčknu a teprve potom si uvědomím, že je mačkám, nepřelítnu přes kolo.\nVubec se nejedna o ovladani se, nebo o absenci reflexu. Musis si vypestovat ty spravne. Nerikej, ze ses s reflexem sevrit dlan v tisni uz narodil!?!\nTo je stejne, jako naucit se spravne naklonit pri kontaktu s prekazkou na divoke vode nebo naucit se automaticky eskimaka i po ztrate padla, misto okamzite krysy. 8-)\nPřesně tak. A bez aspoň trošku fungujících reflexů (a to nejen pro brždění) se v terénu z kopce jezdit v podstatě nedá (tedy pokud to nemá být jen krokem).\n"Nerikej, ze ses s reflexem sevrit dlan v tisni uz narodil!?!"\nJo, narodil. A ty taky. Narodil se s tim kazdy, rika se tomu svírací reflex a patří k základní výbavě. Prudké a velmi silné sevření rukou při leknutí se, ale třeba i při nečekaném prudkém pohybu, ztrátě rovnováhy a podobně.\nPravděpodobně je to nějaké dědictví po opicích.\nKdyž si tak podřimuješ na větvi, už se pomalu přestáváš držet, najednou cítíš, že začínáš padat, nebo ti větev klouže mezi prsty, a to tě vzbudí, prudce se chytit čehokoliv, co je (doslova) po ruce je dost dobrá strategie, ne?\nMůže to taky pocházet z doby, kdy je opice ještě mládě, drží se matky a je pro něj rozhodně dobré mít takový reflex, že když se matka pohne, zvedne se a někam leze, tak se jí okamžitě pevněji chytí za srst.\nPřírodní výběr s těmi, kteří neměli dost rychlý svírací reflex, asi zatočil dost rychle - za asistence zemské gravitace. :)\nMe spis zaujalo to drsne brzdeni za autobusem. Kdyz uvazim, ze autobus je velka krava, ktera obvykle nebrzdi vylozene na fleku, ze zeleznicni prejezd a fakt, ze vetsina vozidel pred nim zpomali, je celkem znamy fenomen... :)\nJoo... pokud si nekdo rika, ze kdyz uklouzne, tak spis machne rukama kolem sebe... to ja taky. Ted me to napadlo. Jestli pri tom machnuti mam ruce otevrene nebo zatate si ted nejak nevybavuju. :)\nAle on by to nebyl problem. Sviraci reflex se mozna spusti v pripade, ze mas neco v dlani ("chytim se te vetve pevneji"), pokud je dlan prazdna, mozna se spusti spis ten reflex, co zarizuje machani rukama kolem sebe ("nahmatnu nejakou vetev/oporu").\nKazdopadne, pokud mas neco v dlani, funguje to spolehlive - ja se s tim setkal treba u lezeni. Jedna ze zakladnich poucek pro toho, kdo jisti: volny konec lana od jistici pomucky nikdy nepoustet z ruky. Neni potreba ho krecovite drzet, dokonce ani neni takovy prusvih, kdyz ten jistici nedava pozor (i kdyz by samozrejme mel). :) Podstatne je mit lano v dlani, jakmile by se neco delo (slysim toho nad sebou rvat, leknu se, nebo citim lano proklouznout), ruka ho okamzite pevne chytne. Dulezite je, aby tam to lano bylo, protoze chmatnout po nem neni cas. :)\nMně spíš nejde do hlavy vůbec jízda 4m za autobusem. Tomu já říkám hazardování (a ještě k tomu před přejezdem).\nU autobusu bych se nebál toho, že nějak extra prudce brzdí. Ovšem 4m vzdálenost při trošku větší rychlosti nestačí pořádně ani na samotnou reakční dobu.\nDá se to. Dneska bych si to už asi taky rozmyslel, ale v nějakých pětadvaceti jsem takhle lítával na Babettě. A ta téměř nebrzdí. Vrcholný číslo byl sjezd od mohelnickýho kopce směrem k Moravské Třebové. Dlouhý rovný úsek z prudšího kopce na dva tři metry za autobusem (autobus nejlíp saje a při větší vzdálenosti to už hází) s překopáním rozety do rychla mi to ukázalo přes osmdesát. To byl adrenalínek :-)\nJe to šílené. Kdyby to byly 4 metry za vlakem, to by šlo pochopit.\nVlak má dlouhou brzdnou dráhu.\na taky asi poradnej vetrnej "pytel" :))\nTak to já ten "reflex" využíval opačně - kdysi jsem na noční šichtě vysedával u stroje, automatu. A abych u něj neusínal moc hlubokým spánkem a nadlouho, tak jsem v ruce držel plechovou lopatku. No a když sevření povolilo, docela spolehlivě jsem zase chvilku fungoval :-)\nTak to mi trošku připomíná způsob řešení krizovek v autě - hamtnu na brzdu (bez ABS !) a zavřu oči :-))\nexmanželka ještě pouštěla volant a šíleně zařvala :-))\nReflex není jenom o tom zarvat obě brzdy nastejno nadoraz, nebo pravidelně jednu z nich o chvilku dřív - ale i v krizi je podle potřeby dávkovat :-) Houby by ti byl ten tvůj reflex platnej na špatném nebo nestejně kluzkém povrchu.\nKdybych nemel obe packy stejne daleko od riditek, tak si bud pri brzdeni primacknu prsty packami k riditkum, nebo na ne nedosahnu spolehlive a oba pripady mohou vest k nebezpecnemu padu.\nRiditka mam tendenci preskocit pouze pri ostrejsich sjezdech doplnenych brzdenim, ale tam uz je uplne jedna, jak je nastavena zadni brzda, protoze jeji ucinnost je naklonem a sklonem minimalizovana. A je jedno, jestli se jedna o lehokolo, nebo zabradli.\nDokonce naopak na lehaci jsem na packach BB7 nastavil na zadni trosku mekci chod, aby se zbytecne nesmykalo.\nleho bude mít asi krapet jiný rozložení váhy při brzdění, ne ? To mě krapet překvapilo na dvojkole. Taky brala podstatně líp zadní brzda a když jsem jel sám, tak jsem zadní za sebou pro změnu jen tahal :-)\nTandem je už hodně dlouhý oproti výšce těžiště, takže tam to je už znát hodně, že zadní se dá brzdit pořádně.\nU leháče to bude velmi podobné zábradlí.\nMožná na něčem znatelně nižším typu mini nebo nějaký lowracer už rozdíl bude významný, ale na HC ne.\nTady mi napadá offtopic otázka. Azub už nemá v nabídce vůbec HC? Že by po Murphyho zkušenostech zjistili, že takové kolo nemůže dlouhodobě přežít? :-)\nHC je pouze mutace MAXe. Hledej, Smudlo, hledej. 8-)\nJinak - uz jsem psal nekolikrat - HC (MAX) ma rozvor cca stejny jako klasicke MTB. Pri stejnem SAGu jsem na stejne vidli na HT foukal 100 PSI a na HC 140. Takze to je cca pomer posunu teziste. Pro dokresleni - Manitou R vzadu, ktery bych mel mit na jednocepovem fullu podle tabulek kolem 130 PSI na HC foukam na spodni okraj (75 az 80). (Tedy predpokladam MTB jednocep s beznou delkou paky.)\nTo já vím, že HC je mutace MAXe. Ale bylo zvlášť nabízeno právě s poladěním více do terénu než je v základu MAX. A nikde na stránkách už HC nevidím a když dám hledat hardcore, tak to najde odkaz\npod kterým ovšem HardCore není a v přehledu modelů také není.\nUff, tak to se omlouvam, kdyz jsem se naposled dival, tak meli tusim 3 specialni edice - mestskou, turistickou a do terenu, kazda byla osazena odpovidajicimi komponenty (blatniky, nosice, ...). Ach jo. 8-(\nA s tím těžištěm si to pamatuju, že jsi to psal. Co se týká brždění a přenosu váhy na přední kolo, tak tu ale budou dva faktory.\nTo foukání vidlice pouze říká, že při základní pozici na rovině je těžiště více vepředu, více zatížené přední kolo.\nNic to ale neříká o výšce těžiště, která bude také hodně podstatná.\nBavíme se o rozdílu cca 2 mm, tak jeké přimáčknutí prstů nebo nedosáhnutí.\nTo je prave ten rozdil. Kdyz budu mit paky o 5 mm dal, uz na ne pohodlne nedosahnu, nebo nebudu dostatecne pevne drzet riditka. Rozdil 2 mm na leve a prav3e pace mi je pocitove neprijemny a doladuju obe paky na stejnou vzdalenost. Paky musi mit co nejkratsi chod a byt co nejblize gripum, abych tim, ze na nich mam prsty neuvolnoval uchop gripu.\n(Na lehokole je to trosku jinak. 1) jsou dlouhe bowdeny na obou brzdach, 2) nemusim riditka drzet tak pevne ani v tezsim terenu.)\nMám to podobně. Pouze pokud mi nechodí přední a zadní brzda úplně stejně (to je časté mít nějaký minimální rozdíl), tak mám seřízené páky na přesně stejný bod počátku brždění. A to způsobí, že jednu páku musím dát nepatrně dále (v nezmáčknutí poloze).\nA kvalita úchopu je velmi podstatná, protože ve sjezdech v terénu držím ukazováček travale na brzdách (tedy vždy jeden prst, na který má páky seřízené, brzdím výhradně jedním prstem, současné brzdy co vozím už mi to konečně plnohodnotně umožňují i pro prudké dlouhé sjezdy v horách v terénu).\nA možná nejen v terénu ve sjezdech, už ho tam mám tak nějak automaticky skoro pořád mimo výjezdy.\nU mě tedy ještě záleží taky kolo od kola. Na celopevňáku s kterým jezdím málo pořádné terény a hlavně jezdím sjezdy na něm oproti fullu hodně pomalu, tak nejsem na brzdy tak náročný. Také mi tam stačí Elixiry Rka, které nejen, že brzdí o třídu hůře než The One, ale ještě mají i výrazně delší mrtvý chod páky (takže pro +- stejný počáteční bod brždění jsou páky znatelně dále od řídítek, což není už tak komfortní).\nNa obou brzdách (V-breaky Tektro) mi nedrží taková ta gumička, která je navlečená na té trubce mezi oběma rameny brzdy, jak z ní pak vychází to lanko (je vidět v článku na druhém obrázku shora). Zřejmě má zabránit pronikání bord*lu dovnitř bowdenu, což ale nečiní, protože se vyvleče.\nDělá vám to taky? A pokud jo, co s tím dělat - koupit novou, přilepit starou chemoprénem nebo něco dalšího?\nRe: Nedržící gumička\nVyhodit. Už roky je tam nemám a na funkci to nemá vliv.