recenze Archives - Petra Krahulcová Holíková\nZnáte Cult Beauty? Je to internetový obchod s kosmetikou a parfémy z Británie. Nedávno jsem potřebovala dokoupit další nezbytnosti do svého kitu, a protože v tomto obchodě měli i akci, kdy k objednávce dostanete spoustu dalších kosmetických miniatur (a některé produkty i v plné velikosti), objednala jsem je z cultbeauty.co.uk a asi o týden později dorazil balíček s celou řadou dalších produktů! Jak […]\nZnáte masky Glam Glow? Známá Hollywoodská značka vyrábí masky, které filmové hvězdy milují. Je proslulá svým okamžitým efektem a složením, které kombinuje to nejlepší z přírody s nejnovějšími technologiemi. Toto alespoň hlásá popis produktů značky. Vyzkoušela jsem malé balení masek YouthMud a ThirstyMud a musím říct, že jsem ráda, že jsem si koupila jen malé balení. […]\nColour supplement je řada dekorativní kosmetiky značky LUSH, která se dá použít jako makeup, nebo v kombinaci s pleťovým krémem jako tónovací krém. Popis výrobce: „Světle žlutý je stále tentýž báječný podkladový krém, jen má světlounký odstín, který se hodí pro slonovinově bělostnou pleť. Jestliže vám příroda nadělila pleť, jakou mají porcelánové panenky, světle žlutý podkladový krém […]\nUž jste viděli novou kolekci laků Gabriella Salvete STARS Enamel? Patří mezi tzv. „pískové laky“ a výběr odstínů je naprosto úžasný 🙂 Lak na nehtech dělá efekt písku – tedy povrch je matný, hrubý (opravdu podobný písku) a v něm jsou drobné třpytky. Vypadá opravdu moc pěkně a neobyčejně. Krásně se nanáší, štěteček je akorát, […]\nOční linky Dnešní článek je o očních linkách, jaké druhy existují a jaké jsou mezi nimi rozdíly. Zároveň u jednotlivých typů najdete mini recenzi produktů, které používám. Snad Vám to pomůže při rozhodování, jaké oční linky koupitJ Druhy očních linek Existuje několik forem očních linek: Tekuté Gelové Fixa Tužka Každý má trochu jiné vlastnosti. Na […]\nRozhodla jsem se s vámi podělit o své zkušenosti s různými řasenkami, které používám a ukázat vám na fotografiích rozdíly mezi nimi. Na fotkách vždy vidíte řasy nenalíčené a nalíčené pro lepší srovnání. Hodnocení probíhá na škále 1-5 bodů, přičemž čím více bodů, tím lépe. Cena u produktu je uvedena hrubým průměrem cen, které jsem našla na […]


1. co to je digitální ovládání\nrozdíl mezi klasickým a digitálním ovládáním, princip systému a jeho architektura\n2. vlastnosti modulového systému\nstupně rozšiřování; vlastnosti pro malé a velké kolejiště\n3. základní sety\npopisy jednotlivých setů s příklady použití\n4. popis komponentů systému\nřízení a napájení; dekodéry vozidel; dekodéry příslušenství; ostatní\nDovozce, autorizovaný prodejce a servis\nsystému DIGITAL PLUSÒ by LENZ:\n6 14 0 0 BRNO\ntel.: 05/4523 5892\nfax: 05/4523 5892\ncO TO JE DIGITÁLNÍ OVLÁDÁNÍ\nPokud si někdo chce hrát s vláčkem, velmi brzy zjistí, že k jeho ovládání potřebuje elektřinu a její částečné znalosti. Ještě poměrně nedávno bylo potřeba mít znalosti poměrně velké a navíc vlastnit buď dobře vybavenou dílnu, nebo kamarády s dobře vybavenou dílnou. Určitým řešením je přihlásit se k členství v některém klubu železničních modelářů, ale pokud si chcete „jenom jezdit“ a k tomu doma, není to ideální řešení. Naštěstí technika již pokročila dost daleko a digitální systémy ovládání jsou dnes rychle se rozvíjející a stále dostupnější záležitostí. Na světě existuje několik systémů se slovem DIGITAL v názvu. Mezi ty rozšířené, které stojí za to brát v úvahu, patří i DIGITAL PLUSÒ od firmy LENZ Elektronik GmbH.\nOvládání kolejiště lze rozdělit na řízení jízdy vlaku (jeho rychlosti a směru), ovládání příslušenství (výhybky a semafory, neboli návěstidla) a ovládání doplňků (ostatní příslušenství, které nesouvisí přímo s jízdou vlaku). Pokud vezmete v úvahu možnost „klasického“ ovládání, s určitým podílem\nKlasické ovládání je termín použitý zde pro ovládání kolejiště. Vstup tvoří vypínače, přepínače, tlačítka a kolejové kontakty. Propojení prostřednictvím klasických vodičů mezi jednotlivými póly kontaktních prvků. Řídící část tvořena reléovou skříní s podílem elektroniky, zejména v regulátorech jízdy a v kolejových obvodech. Napájení jedním výkonným zdrojem pro celé kolejiště.\nelektroniky, porovnáním s digitálním systémem rychle zjistíte na které straně jsou výhody a nevýhody. Pro porovnání vezmeme v úvahu domácí kolejiště s dvěmi tratěmi (jednokolejná hlavní a místní trať), třemi stanicemi (skrytá, 4 koleje; větší odbočná, 7 kolejí; a koncová stanice, 5 kolejí) a jednou vratnou smyčkou. Nikde ovšem není psáno, že pro digitální ovládání je podmínkou určitá velikost kolejiště, nebo že je pro určitý typ kolejiště ideální. O tom je více v následující kapitole, popisující modulový charakter celého systému. Tento příklad slouží pouze pro to, aby si čtenář utvořil obrázek o možnostech systému. Samozřejmě by se dalo dlouze polemizovat o jednotlivých počtech uváděných v tabulce pro klasický systém ovládání kolejiště, ale vycházeli jsme z nejběžnějšího a nejpřístupnějšího způsobu ovládání kolejiště. Navíc v případě klasického systému je bohužel pravdou, že „co kus, to originál“. To také nelze považovat za výhodu.\nNyní si porovnáme oba systémy. V následující tabulce jsou uvedeny navzájem si odpovídající prvky obou systémů:\nKLASICKÝ SYSTÉM L\nZábava pro 1 až 3 lidi\nKaždý je „výpravčí“ na svém kousku kolejiště a ovládá lokomotivy, návěstidla a výhybky ve „své“ stanici\nDIGITÁLNÍ SYSTÉM J\nPokud je zájem, může se obsluha rozdělit na „strojvedoucí“ (ovládá svoji lokomotivu během jízdy kdekoliv na kolejišti) a „výpravčí“ (ovládá pouze svoji stanici – výhybky a návěstidla). Pokud jezdí pouze jeden člověk, díky jednoduššímu ovládání (viz dále) nemusí spěchat s jakoukoliv činností ani jako „strojvedoucí“, ani jako „výpravčí“. Počet lidí je omezen pouze počtem lokomotiv, které se vejdou na kolejiště\nCca 5x regulátor rychlosti (elektronický).\nPočet vlaků je dán počtem izolovaných úseků, tedy zde cca 8 (1 kolej vždy volná).\nLokomotivy jezdí podle toho, co svítí na návěstidle, většinou zastavují a rozjíždějí se skokem.\nKoleje musí být rozděleny na jednotlivé úseky, ve kterých se řídí rychlost a směr jízdy.\nRychlost a směr jízdy lokomotivy se řídí velikostí a polaritou napětí v koleji.\nPostrky a přípřeže jsou možné pouze simulované (lokomotivy bez motoru).\nRegulátor rychlosti má každý strojvedoucí svůj, připojit se dá k jednomu digitálnímu systému až 30 regulátorů, kterými se může ovládat až 9,999 lokomotiv.\nLokomotivy jezdí podle toho, jak je řídí strojvedoucí a nebo s různým stupněm vazby na návěstidla. Rozjezd a brždění je plynulé (je tedy nutné jezdit s rozvahou a je možné například projet „stůj“ a způsobit čelní srážku vlaků).\nKoleje se nedělí na izolované úseky (pouze v případě kolejových obvodů – viz dále)\nRychlost a směr jízdy lokomotivy se řídí podle informací z ovládacího prvku, napětí v kolejích je konstantní.\nPostrky a přípřeže jsou funkční.\nCca 20 relé, 32 tlačítek a přepínačů, 25 přestavníků výhybek, návěstidla, osvětlení atd.\nOd každého ovládacího prvku vedou nejméně 3 vodiče: to je v praxi cca 250 vodičů o délce 2 až 5 metrů, tedy celkem více než 830 metrů drátů pod kolejištěm asi stejně velkém jako postel!!!\nPlně digitální ovládání by obsahovalo jeden ovladač příslušenství (možnost definovat vlakové cesty), 12 dekodérů příslušenství pro ovládání výhybek a návěstidel (světelná návěstidla, plná rychlostní soustava ČSD). Díky použití systémové sběrnice a přenosu informací po dvou vodičích, se počet vodičů a jejich délka redukuje na méně než 1/5, tedy pod 170 metrů!!!\nPokud u některých ovládaných prvků potřebujeme znát jejich polohu nebo stav, můžeme na konto zpětného ohlasu přičíst další metry drátu (od každého prvku dva vodiče až do reléové skříně)\nZpětné hlášení je již součástí systému, stačí použít dekodéry příslušenství s touto možností a dvěma vodiči je spojit s centrálou\nOvládání doplňků již bude zřejmě dost náročné pro obsluhu, ovšem jakákoliv automatizace opět přináší 2 až 3 vodiče ke každému prvku...\nOvládání opět pomocí dekodéru příslušenství, snadná automatizace (přejezdy a podobně)\nHledat poškozený vodič pod tímto kolejištěm bych nechtěl...\nVodiče vedeny pouze mezi jednotlivými prvky (centrála-dekodér-prvek), nikdy netáhnete jeden vodič na druhý konec kolejiště. Celkově přehlednější a přístupné.\nTolik tedy srovnání, vlastní názor nechť si laskavý čtenář vytvoří sám…\nVýznamné vlastnosti systému DIGITAL PLUSÒ by LENZ\ni Ovládání 9,999 digitálních a 1 analogové lokomotivy současně na jednom kolejišti.\ni Parametry lokomotivního dekodéru je možno libovolně a kdykoliv přeprogramovat.\ni Možnost mnohočlenného řízení lokomotiv z jednoho ovladače (přípřeže/postrky).\ni Úprava běžné lokomotivy na digitální je kdykoliv možná.\ni Celkem 1024 adres pro příslušenství (až 2048 prvků).\ni Volba vlastností adresy (výstupu) pulsní / trvalé / přerušované napájení (např. kmitavé světlo na přejezdu).\ni Celkem 1024 vstupů pro zpětnou vazbu (např. kolejové obvody)\ni Možnost programovat až 64 skupin ovládání příslušenství (např. stavění vlakových cest).\ni Připojení 30 ovládacích prvků (ruční ovladač, ovladač příslušenství, počítačové rozhraní).\ni Komunikace mezi řídícími prvky a centrálou na vzdálenost až 1000 metrů\ni V případě nouzového zastavení, ztráty napájení nebo zkratu je po restartu obnoven původní stav.\ni Systém je kompatibilní podle norem NMRA, které se staly určujícími pro digitální systémy.\ni Upgrade systému možný výměnou softwaru (přeprogramováním), není nutno kupovat novou verzi centrály.\nVstupní část systému\ntvoří ovládací prvky, které přímo řídí obsluha. Jedná se o ruční ovladače série LH (LH100, LH200), dispečerský pult (LW100), počítačové rozhraní (LI100), jiný digitální systém (přes převodní modul LC100) nebo ovladač COMPACT. K jedné centrále lze připojit až 30 těchto ovládacích prvků v různé kombinaci. Připojování a odpojování ovladačů je možné i za provozu (princip „plug and play“).\nKomunikační část systému\nOvládací prvky komunikují s centrálou po sběrnici tvořené čtyřmi vodiči. Typ sběrnice může být buď X-bus nebo XpressNET. Starší X-bus, která byla využívána dříve pro celý systém, je dnes použita v případě, kdy řídící jednotkou je ruční ovladač LH200. Pokud je použita pro řízení kterákoliv varianta centrály (COMPACT, LZ100), sběrnice je provozována v režimu XpressNET. Po sběrnici X-bus je možná komunikace na maximální vzdálenost 100 metrů, novější typ XpressNET dovoluje vzdálenost až 1000 metrů. Komunikace na XpressNET probíhá podle standartu RS485, rychlostí 62,5 kBaud.\nŘídící část systému\nobsahuje napájecí zdroj, vlastní digitální centrálu a výkonový zesilovač. Jako zdroj lze použít libovolný transformátor s výstupem 12-24V~/cca 50 VA. Digitální centrála LZ100 je „mozkem“ celého systému. Přijímá po sběrnici zadání od vstupní části systému a zpracovává je na konkrétní povely pro určitou adresu dekodéru. Tyto povely jsou nakonec ve výkonovém zesilovači LV101 zesíleny a do výkonné části systému se dostávají po kolejích (nebo dvěma vodiči). Z výkonné části systému naopak přijímá centrála informace o stavu příslušenství (zpětný ohlas-LS100) a o stavu vstupu zpětné vazby (kolejové obvody-LR101 a další)\nVýkonná část systému\njsou všechny dekodéry. Může se jednat o lokomotivní dekodéry série LE, funkční dekodéry série LF, nebo dekodéry příslušenství série LS. Také je v této části systému modul zpětné vazby LR101 s dalšími doplňky.\nPro snadnější představu si ukážeme na obrázku dvě možnosti, jak může systém DIGITAL PLUSÒ vypadat na kolejišti. Každý obrázek vychází z jiného základního setu a řešení je jinak finančně náročné. Základním pravidlem ale zůstává, že lze architekturu již fungující sestavy VŽDY ROZŠÍŘIT O LIBOVOLNÉ PRVKY.\nArchitektura podle sestavy COMPACT START SET. Zařízení sdružená v ovladači COMPACT zaručují asi největší flexibilitu systému. Komunikace s ostatními vstupy po sběrnici XpressNET, neomezené možnosti rozšiřování:\nArchitektura podle sestavy SET 02, kde je jako řídící jednotka použit ruční ovladač LH200 a komunikace na sběrnici X-bus:\n(černě jsou popsány prvky obsažené v setu SET 02)\nArchitektura podle sestavy SET 01. Řídící jednotka je v tomto případě centrála LZ100 , sběrnice XpressNET:\nKromě efektního ovládání lokomotiv a obrovské úspory vodičů má digitální systém ovládání kolejiště další význačnou vlastnost, a tou je modulová stavba celého systému. Pro vyzkoušení vlastností systému a pochopení jeho výhod je ideální začít s jedním článkem řetězce prvků: například s ovládáním jedné lokomotivy, nebo s řízením výhybek a návěstidel v jedné stanici. Tím je také dáno, že systém mohou využít jak lidé, kteří již mají kolejiště hotové, tak je snadno použitelný pro novostavby.\nPříklad 1., HOTOVÉ KOLEJIŠTĚ\nVezměme za vzor kolejiště uvedené shora pro porovnání klasického a digitálního systému. Vlastník tohoto bezesporu zajímavého kolejiště se může setkat s problémem, že některé jeho části již dosluhují a potřebují obnovit. Navíc si problém můžeme opepřit tím, že hlavní trať se skrytou stanicí v pozadí je propojena do oválu. Kdo někdy jezdil s takovýmto „kolotočem“ ví, že pestrý a zajímavý provoz na takovém oválu je složitý na organizaci.\nÚkol číslo jedna je rozpojení oválu, úprava skryté stanice a stavba smyčky na protilehlém konci tratě. Systém DIGITAL PLUSÒ pomůže s ovládáním přestavníků výhybek a provozem ve smyčce. První investicí je digitální centrála LZ100, výkonový zesilovač LV101, a ruční ovladač LH100, který slouží i pro programování. K ovládání celkem 6 výhybek budeme potřebovat 2 dekodéry příslušenství LS100/LS110 (s nebo bez zpětného ohlasu, každý pro 4 prvky, takže 2 adresy zůstanou zatím volné např. pro příslušenství z jiné stanice). Provoz ve smyčce řídí smyčkový modul LK100, který zajišťuje plynulý průjezd smyčkou bez nutnosti zastavení a ruční změny směru jízdy (na ovladači je stále zvolen stejný směr jízdy). Zapojení vodičů je od počátku jednoduché a podle manuálu s obrázky ho zvládne člověk, který umí ovládat šroubovák a číst. Nyní je na čase vybavit lokomotivy pro hlavní trať dekodéry (série LE) a pomocí již zakoupeného ovladače řídit jejich jízdu. Pokud přijde návštěva a chce si také zajezdit, stačí když bude mít jednodušší ovladač LH200 a bude znát číselnou adresu lokomotivy, se kterou bude jezdit. Dále lze modernizovat buď místní trať s koncovou stanicí, nebo největší stanici na kolejišti. Dokoupení a připojení dalších dekodérů pro příslušenství (LS100/110) není pro systém jako takový žádný problém. A nakonec se lze zahloubat nad dispečerským pultem (LW100), případnou automatizací některých prvků kolejiště (točna, přejezdy, připojení počítače a podobně) a zkusit dohnat systém DIGITAL PLUSÒ na hranice jeho možností...J\nPříklad 2., ZAČÍNÁME S VLÁČKY\nPro naprosté začátečníky se v poslední době šíří zajímavá možnost, jak jezdit s vláčky, aniž by bylo nutno obětovat jednu z obytných místností vlastního bytu. Je to modulová železnice s poměrně malými moduly (cca 40x120 cm), které se dají navzájem spojit (podle předem definovaných podmínek, norma NEM pro ČR se připravuje). Obrovskou výhodou je finanční nenáročnost a úspora prostoru (pokud se nejezdí, jednotlivé moduly si každý majitel uklidí kam je libo). Když se sejdou majitelé několika modulů, mohou je vždy spojit jiným způsobem a jezdit tak pokaždé po jiné „trati“. Obrovské možnosti tohoto geniálně jednoduchého systému jsou jasné. No a DIGITAL PLUSÒ v tomto případě může začít u lokomotiv. Nejjednodušším (a nejvýhodnějším) řešením je zakoupení některého „start setu“, který obsahuje prvky nutné pro řízení lokomotiv, ruční ovladač a lokomotivní dekodér. Příkladem může být SET 02, nebo COMPACT START SET (informace viz kapitola „základní set“). Jelikož lokomotivní dekodér jde instalovat téměř do jakéhokoliv vozidla (které má motorek a malý prostor pro vlastní dekodér), otevírají se netušené možnosti a zážitky z jízdy. S klasickým systémem ovládání totiž nikdy neovlivníte jízdu lokomotivy podle zátěže vlaku, neurčíte jí maximální rychlost a křivku akcelerace a brždění. Pouze digitální ovládání vám umožní vyrovnávání otáček motoru podle jízdního odporu. A pokud nebudete dávat pozor a začnete pozdě brzdit, tak projedete zastávkou, zastavíte až za nástupištěm, a cestující si budou na vás stěžovat. Když budete mít vše pod kontrolou, můžete si zablikat světly lokomotivy na protijedoucího kolegu. Pro skalní příznivce železnic je tu pak možnost ovládat různé zvukové a kouřové efekty, vestavěné do lokomotivy... J\nPoznámka pro šťouraly: upozorňuji, že se jedná o PŘÍKLADY, jak lze systém DIGITAL PLUSÒ využít v praxi. Vyčerpávající popis možností a jejich kombinací by vydal na samostatnou a hodně tlustou knihu. Pokud však není čtenář uspokojen šíří popisu, nechť laskavě dočte do konce. Pokud by ani to nestačilo, nezbývá než kontaktovat prodejce systému, firmu MARATHON MODEL BRNO, jejíž adresa je na první straně. Tam Vám ochotně a kdykoliv zodpoví jakýkoliv dotaz (ohledně digitálního ovládání modelové železnice).\nCOMPACT START SET\nNASTUPTE A JEDEME ZA PŘÍZNIVOU CENU\nJe ideálním začátkem digitálního provozu. Obsahuje vše pro první oživení digitálního ovládání na malém kolejišti. Tvoří nejjednodušší, ale plnohodnotnou a hlavně rozšiřitelnou sestavu, která obsahuje:\n- 1 ovladač COMPACT\n- 1 trafo TR100 (230V/15V,45VA)*\n- 1 lokomotivní dekodér LE130\n- 1 lokomotivní dekodér LE131\n- 1 dekodér příslušenství LS110\n* trafo TR100 je homologováno pro ČR dle zákona o akceptování standartu CE.\nPodrobný popis jednotlivých součástí je v kapitole „Popis komponentů systému“ níže. Set umožňuje ovládání dvou lokomotiv (volba dekodérů může být po dohodě s dodavatelem změněna) a čtyř adres příslušenství (např. 4 výhybky, nebo jiná zařízení se dvěma stavy), má výstup pro programování dekodérů (programovací kolej) a vstup sběrnice XpressNET. Pro tuto konfiguraci není třeba žádné jiné vybavení, aby jste mohli začít „jezdit“.\nSET 02 a SET 03\nPRO POKROČILÉ STROJVEDOUCÍ\nTento základní set je sestaven tak, aby bylo možno rozšířit provoz bez nutnosti nákupu centrály. Data z ručního ovladače LH200 jsou exportována přímo ve formátu použitelném pro dekodéry na kolejišti. Nutností však v tomto případě zůstává zesilovač LV101. Set tedy obsahuje následující komponenty:\n- ruční regulátor LH200\n- zesilovač LV101\nPodrobný popis jednotlivých součástí je v kapitole „Popis komponentů systému“ níže. Set umožňuje ovládání až 9999 digitálních lokomotiv a jednu analogovou (s adresou 0). Samozřejmostí je možnost ovládat doplňkové funkce lokomotivního dekodéru (tlačítka až pro 9 funkcí).\nProgramování funkcí je možné pro dekodéry série XF (parametry: rozjezd, brždění, max. rychlost).\nRozdíl mezi sestavami SET 02 a SET 03 je pouze v celkovém výkonu. SET 03 je určen pro přátele velkých měřítek (doporučeno pro zahradní železnice, od „0“ výše). Jediná úprava spočívá v záměně zesilovače LV101, který je výkonově dimenzován pro cca 5 lokomotiv H0, za typ LV200 s větším výkonem.\nRozšíření sestavy je možné pomocí adaptéru LA152 pro sběrnici XpressNET\nPokud plánujete digitální ovládání velkého kolejiště, je SET 01 přesně to co potřebujete. Dá se nazvat High-End sestavou pro začátek. Je sestaven tak, že umožní automatizaci rozsáhlého kolejiště a je plně rozšiřitelný přesně podle okamžitých potřeb. V setu jsou následující komponenty:\n- centrála LZ 100\n- ruční ovladač LH 100\n- zesilovač LV 101\n- lokomotivní dekodér LE 130\nTyp lokomotivního dekodéru je možno změnit po dohodě s dodavatelem.\nTato sestava umožňuje ovládání nejvýše 9.999 digitálních lokomotiv, 1 analogovou, až 256 výhybek (2x1024 výstupů příslušenství, každý lze využít i jednotlivě, tzn. nejvýše 2048 výstupů příslušenství). Dále je možno připojit nejvýše 1024 vstupů zpětného hlášení. Napájení pomocí externího zdroje s výstupem 12-24V~/cca 50 VA. Tento set umožňuje pomocí ručního ovladače LH 100 plné programování veškerých prvků systému DIGITAL PLUS, které tuto možnost mají. Například nejnovější lokomotivní dekodéry mají 13 parametrů, které se dají buď modifikovat, nebo zcela měnit (viz kapitola „Popis komponentů systému“). Vlastní programování probíhá pomocí programovací kolejnice, která se připojuje na zvláštní výstup centrály LZ 100. Nová generace lokomotivních dekodérů série XF umožňuje programování některých funkcí přímo za provozu na kolejišti, bez nutnosti přemísťovat lokomotivu na programovací kolej. Ostatní lokomotivy však nesmí být v provozu a musí být známa adresa programované lokomotivy.\nDalší podrobnosti o programování by vydaly na zvláštní knihu, takže pokud potřebuje vážený čtenář nějaké další informace, nechť laskavě kontaktuje firmu MARATHON MODEL BRNO, dovozce a servis celého systému. Tam budou ochotně zodpovězeny veškeré dotazy.\nKomunikace v této sestavě i s dalšími později připojovanými prvky probíhá po sběrnici XpressNET, a je možná na největší vzdálenost 1000 metrů.\nVzhledem k velmi širokým možnostem tohoto setu, celého systému a s přihlédnutím k jejich profesionálním vlastnostem doporučujeme konzultaci jeho využití s dodavatelem.\nŘÍZENÍ A NAPÁJENÍ\nOvladač COMPACT integruje do jedné „krabičky“ základní prvky systému DIGITAL PLUSÒ (což je ovladač, centrála a zesilovač). Tato metoda zaručuje cenovou dostupnost. Ovladač COMPACT je ideální pro malá kolejiště nebo jako začátek digitálního ovládání.\nOvladač COMPACT sdružuje v jediném zařízení:\n- Ruční ovladač pro jízdu lokomotiv\n- Centrálu pro zpracování informací\n- Zesilovač pro přenos povelů na kolejiště\n- Rozhraní pro připojení sběrnice XpressNET\nOvladač COMPACT umožňuje:\nOvládat max. 99 digitálních a 1 analogovou lokomotivu (jejich rychlost, směr, funkce dekodéru). Adresa lokomotivy se volí jednoduše pomocí tlačítek + a -.\nTrvalé osvětlení lokomotiv a vozů na kolejišti díky konstantnímu napětí v kolejích.\nOvládat až 100 adres (např. přestavníků výhybek ) pomocí dekodérů příslušenství.\nZobrazení informací o adrese na třímístném prosvíceném displeji.\nProgramování (po připojení programovací koleje k určenému výstupu) následujících hodnot pro dekodéry:\n-největší jízdní napětí motoru na první jízdní stupeň\n-nastavení ostatních parametrů podle typu dekodéru\nNapájení do největšího odběru 2,5 A (cca 4-5 lokomotiv H0 s dekodérem)\nPokud přijdou další zájemci o provoz na kolejišti řízeném prostřednictvím jednotky COMPACT, stačí pomocí sběrnice XpressNET připojit jejich ovladače (série LH) k jednotce (viz obrázky „architektura jednotlivých setů“).\nJestliže je nutné zvýšit výkon pro provoz více zařízení nebo lokomotiv, lze připojit na výstup zesilovač LV101 a napájení zajistit vhodným transformátorem (12-24V~/cca 50 VA). Problémem nejsou ani taková zařízení, jako obsahuje například kompletní SET 02. Zpracování zpětných hlášení o poloze výhybek lze docílit připojenou centrálou LZ100 a takto lze celý systém postupně rozšiřovat. Přitom propojení je jednoduché a počet vodičů omezený na minimum. Nikdy se nestane, že při rozšiřování systému zbude některý prvek, který bylo dříve nutno koupit a teď je přebytečný.\nUniverzální ruční ovladač pro celý systém. Tento ovladač je vybaven číselnou klávesnicí, tlačítky pro ovládání doplňkových funkcí (celkem 13 tlačítek pro přímé řízení funkcí dekodéru) a tlačítky pro řazení jízdních stupňů (jednotlivě, nebo po předvolených stupních). Dále je možné nouzové zastavení všech lokomotiv na kolejišti a vypnutí napájení pro celý systém (při zachování nastavených hodnot a stavů příslušenství). Na LCD displeji jsou při řízení lokomotivy indikovány následující údaje:\n- druh trakce (jednoduchá/přípřež, postrk)\n- směr jízdy lokomotivy\n- indikace světlometů (zap./vyp)\n- indikace zapnutí doplňkových funkcí (podle typu dekodéru)\n- adresa řízené lokomotivy\nPříslušenství se ovládá pouhým navolením adresy. Během ovládání příslušenství jsou zobrazeny informace o stavu řízené adresy.\nV programovacím modu je zobrazována hodnota zadávané funkce a její identifikace. Lze také zobrazit informace o sofwarové verzi připojené centrály LZ 100 a vlastního ovladače LH 100.\nOvladač je vybaven kabelem o délce cca 1,5m s konektorem DIN 5 pro připojení přímo do centrály, nebo ke sběrnici ovladačů, která může mít konektory rozmístěny v potřebných místech kolejiště. Připojování může probíhat v režimu „plug&play“. To znamená, že během jízdy lze ovladač odpojit (dekodér zachová nastavené hodnoty) a opět připojit do kteréhokoliv konektoru. Komunikace probíhá na sběrnici XpressNET. Mezi sympatické vlastnosti ovladače patří paměť na poslední volenou adresu lokomotivního dekodéru, takže lze jedním tlačítkem přepínat jednoduše mezi dvěmi naposledy ovládanými lokomotivami.\nRozměry: 66x158x24 mm\nRuční ovladač pro intuitivní řízení. Tento ruční ovladač je svou jednoduchou konstrukcí a přehledným uspořádáním určen pro nejširší využití při řízení provozu na kolejišti.\nOvladač má následující vybavení a funkce:\n- Potenciometr pro řízení rychlosti lokomotivy.\n- Přepínač pro směr vpřed/vzad se střední polohou (výkon=0). Při změně směru je tedy automaticky výkon lokomotivy zachován a od rozjezdu plynule řazen.\n- 4 místný LED display. Dobré viditelnosti je dosaženo tmavým pozadím.\n- Je možno ovládat 9.999 digitálních lokomotiv a 1 analogovou (adresa 0), vybavených dekodéry a adresou podle standartu NMRA. Data jsou vytvářena přímo ve formátu pro dekodér.\n- 6 adres lokomotiv je možno uložit do „předvolby“ a vyvolat je stiskem jednoho tlačítka.\n- Jednotlivé funkce dekodéru jsou ovládány tlačítky 0 až 8 (celkem tedy lze ovládat 9 funkcí). Přitom funkce 0 až 4 jsou vyvolány přímo jedním tlačítkem, ostatní (5 až 8) pomocí klávesy „shift“.\n- Programování lokomotivních dekodérů probíhá v provozu (u série XF, parametry: rozjezd, brždění, max. rychlost), pokud všechny ostatní lokomotivy stojí.\n- Připojení RJ kabelem (je součástí dodávky)\nKomunikace probíhá na sběrnici X-bus, připojování „plug&play“ je možné.\nJe snadné ovládat velkou stanici… Pokud je k tomu použito „stavědlo“ (něm. „Stellwerk“) LW 100, které zprostředkuje ovládání výhybek a návěstidel (semaforů) celého kolejiště, nebo opravdu velké stanice. Ovládání se blíží skutečným železničním systémům s volbou vlakové cesty pomocí číselného kódu. Základní vlastnosti stavědla jsou:\n- LCD display pro zobrazení aktuálních informací\n- Přestavování až 256 výhybek, návěstidel, rozpojovačů a dalšího příslušenství\n- Přímé ovládání skupin až 16 prvků (výhybek, návěstidel)\n- Nejvyšší počet 16 skupin pro přímou volbu\n- Možnost předvolby až 64 vlakových cest (plně programovatelných, včetně vyloučení kolizních cest)\n- Možnost připojit tlačítkový modul LW 120 pro tlačítka v kolejovém plánu, nebo ovládacím pultu\n- Možnost připojit světelný modul LW 130 pro prosvětlení kolejového plánu\nLze tedy vytvořit kopii skutečného hradla velké železniční stanice s volbou vlakové cesty číslem, ovládacími tlačítky a průsvitkami v kolejovém plánu.\nMozek. Víc snad ani nelze dodat. Parametry a úkoly mozku jsou následující:\n- kolejový výstup podle norem NMRA\n- zpracování a koordinace datových proudů ze vstupní (ovládací) části, do výkonné části a z části zpětného hlášení\n- vstup z nejvýše 30 ovládacích zařízení na sběrnici XpressNET\n- podpora „plug&play“ režimu ovládacích prvků\n- programovací výstup pro lokomotivní dekodéry (programovací kolej)\n- dvoupólová sběrnice zpětného hlášení\n- stav zařízení (resp. adresy) se zpětným ohlasem je uložen v paměti i při restartu systému (i v případě zkratu nebo výpadku napájení)\n- připojení vodičů pomocí šroubových svorkovnic\n- konektor DIN 5 pro přímé připojení ručního regulátoru LH 100, nebo LH 200\n- rozměry: 120x38x120 (šxvxh)\nLV 101 a LV 200\nEnergie pro Vaše kolejiště. Velké i malé… Výkonový zesilovač pro napájení celého kolejiště. Jako vstupní informace slouží data, ve formátu použitelném již přímo dekodérem na kolejišti. Zdroj těchto dat může být centrála, nebo ovladač, který je takto upraven (LH 200). Po připojení externího transformátoru (TR 100) je na výstupu dostatečné napětí pro napájení motorů, na které je namodulován řídící signál pro dekodéry. Rozdíl mezi oběma zesilovači je pouze v jejich výkonu. Typ LV 200 je doporučen pro větší zatížení, jak vyplývá z následujících údajů:\n- max. výstupní proud 3,0 A\n- výstupní napětí 11,5-22 V nastavitelné v krocích po 1,5 V\n- automatická ochrana proti přetížení\n- napájení libovolným zdrojem 16V/52VA ~ nebo =\n- rozměry 120x38x120 (šxvxh)\nLV 200 má následující odlišnosti:\n- určení pro zahradní železnice a podobně\n- max. výstupní proud 10,0 A\n- výstupní napětí od 22V\nJako zdroj napájení pro LV 101 je možno použít transformátor TR 100, který je dodáván i v některých setech, pro LV 200 se používá transformátor TR 200.\nDekodéry lokomotiv jsou přehledně uspořádány v následující tabulce. Jelikož dochází k pozvolné obměně za nové typy, doporučujeme občasnou aktualizaci tabulky informacemi od dodavatele.\nDalší typ dekodéru je funkční dekodér pro ostatní vozidla, který lze požít například pro ovládání vnitřního osvětlení souprav, nebo koncových světel vlaku. Má označení LF 100XF, 4 plně programovatelné funkce a připojení kabelem. Adresa tohoto dekodéru může být zadána shodně s adresou lokomotivy.\nA,B řízení funkce: zapnuto/vypnuto, programovatelná hodnota\nC,D řízení funkce: zapnuto/vypnuto, možno naprogramovat kmitání výstupu v nastavitelné periodě\nF0 řízení funkce: zapnuto/vypnuto, přepínání podle směru jízdy\nF1, F2,… řízení funkce: zapnuto/vypnuto\nRegulace plná regulace otáček motoru s vypínatelnou funkcí vyrovnávání otáček motoru (motor drží otáčky podle zvoleného jízdního stupně bez ohledu na zátěž lokomotivy jako jsou oblouky a stoupání)\nPulsní klasická pulsní regulace bez možnosti vyrovnávání otáček\nSpeciální speciální řízení určené pro motory s vinutými póly a podobně (Faulhaber, atd.…)\nObecně o dekodérech lokomotiv platí, že jsou řízeny podle typu až ve 128 jízdních stupních. Počet jízdních stupňů, parametry zrychlení, zpomalení, max. napětí na 1. stupeň, max. rychlost a další jsou programovatelné. Vzhledem k neustálému vývoji dokonalejších typů dekodérů doporučujeme výše uvedenou tabulku používat spíše jako přehled možností v současné chvíli, s tím, že přesné informace o aktuálním stavu sortimentu i připravovaných novinkách Vám rád poskytne dovozce systému.\nDekodéry příslušenství neboli spínací dekodéry slouží pro ovládání prvků pevně umístěných v kolejišti. Rozdíl mezi typem LS 100 a LS 110 je pouze v možnosti připojit k dekodéru LS 100 zpětný ohlas, který prostřednictvím 2 vodičů propojených do sběrnice s centrálou může být použit pro vyhodnocení stavu výstupů. Signál zpětného hlášení není závislý na povelu, který dané zařízení ovládá, ale na jeho skutečném stavu. Další parametry jsou společné pro oba typy dekodéru:\n- 4 výstupy, každý se dvěma stavy (+ a -)\n- 2 kontakty pro připojení vstupního signálu\n- 2 kontakty pro napájení\n- každý výstup je plně programovatelný: impuls+/impuls-/přepnutí mezi + a -/kmitání mezi + a –\nstav výstupu + a – je například možno použít pro napájení červených světel přejezdu, kdy na jeden výstup dekodéru lze připojit obě červená světla, naprogramovat kmitání výstupu a červená světla budou střídavě kmitat\nPřipojte si počítač! Nebyl by to asi správný digitální systém bez možnosti ovládání počítačem. K propojení komunikačního rozhraní počítače a centrály digitálního systému slouží rozhraní (neboli interface) LI 100. Komunikace probíhá podle protokolu, jehož popis je přiložen na disketě. Základní vlastnosti rozhraní jsou následující:\n- počítačové rozhraní RS 232\n- konektor na sběrnici XpressNET\n- rychlost komunikace 9 600 nebo 19 200Baud\n- 9 pólový konektor SUB-D a přípojný kabel\n- signalizace činnosti LED\n- rozměry: 120x38x120\n- podpora všech funkcí systému .\nPřípadné praktické využití laskavě konzultujte s dodavatelem, neboť popis programového vybavení, komunikačního protokolu a celých možností ovládání pomocí PC přesahují rámec tohoto informačního materiálu.\nPropojte se s ostatními. Pokud vlastníte vy nebo Váš kamarád jiný digitální systém, není nic ztraceno. Převodní modul LC 100 zvládne konverzi mezi sběrnicemi obou propojených systémů. Je pouze věcí ochoty výrobců, aby komunikace byla bezproblémová. Systém DIGITAL PLUS komunikuje podle norem NMRA, které se staly americky i evropsky respektovaným standartem v oblasti digitálního ovládání modelové železnice. Vlastní převodní modul podporuje následující systémy:\n- ROCO Digital „is cool“\n- LGB Digital\n- Arnold Digital\n- Maerklin Digital =\n- Ostatní systémy komunikující podle NMRA\nŘešení komunikace mezi dvěma systémy s Vámi rádi budeme konzultovat.\nSmyčka již není problém. Modul vratné smyčky zajišťuje plynulý a bezproblémový průjezd vlaku smyčkou, bez nutnosti zasahovat do jízdy vlaku viditelným způsobem. Smyčka tedy přestala být místem, kde se musí vždy zastavit, přepnout směr, atd… Tento modul se pouze připojí do přerušení smyčky a zajistí, že lokomotiva pokračuje plynule v jízdě, bez změny indikace směru na ručním ovladači. Zapojení je jednoduché a snadné. Podle návodu ho zvládne každý, kdo ovládá šroubovák.\nTolik tedy k stručnému popisu toho, jak snadno a rychle zvládnout řízení čehokoliv, co má něco společného s Vaším kolejištěm. Ať již skutečným nebo jen připravovaným.\nPokud budete potřebovat jakoukoliv informaci o problematice digitálního ovládání, neváhejte nás oslovit. Máme za sebou několik let praktických zkušeností se stavbou kolejišť na zakázku, digitálním ovládáním provozu na nich, rekonstrukcemi ovládání na digitální, řízení provozu pomocí počítače a navíc nás tohle všechno baví.\nNa spolupráci s Vámi se těší a v úctě zůstává\nlokomotiva v měřítku H0 na obrázku je vybavena (z výroby) digitálním zvukovým dekodérem, který kromě řízení motoru imituje zvuk parního stroje, píšťaly, přikládání uhlí a kompresor. Navíc lze samozřejmě ovládat světla lokomotivy.\nÓ MARATHON MODEL BRNO, Libor Schmidt, 2001\nVeškerá práva vyhrazena. Použití textu, nebo jakékoliv části dokumentu podléhá autorskému zákonu a je možné pouze s písemným souhlasem společnosti MARATHON MODEL BRNO, Libor Schmidt.


Přes 80 procent firem čeká na rozhodnutí o stravenkovém paušálu. Většina z nich chce využívat elektronické karty - zprávy | Personalista.com - Otevřený internetový HR magazín.\nPersonalista > zprávy > Přes 80 procent firem čeká na rozhodnutí o stravenkovém paušálu. Většina z nich chce využívat elektronické karty\nFirmy se mohou rozhodnout, zda dají zaměstnancům stravenky, nebo peníze ve stejné hodnotě. Částka by byla vyúčtovaná samostatně, neměla by na rozdíl od mzdy podléhat povinným odvodům a daním. Takové jsou vize stravenkového paušálu, který v rámci daňového balíčku schválili poslanci během července v prvním čtení. A zaměstnavatelé jsou v očekávání, co bude dál. Podle výzkumu se 82 % firem či společností bude rozhodovat o zavedení navrhovaného paušálu až poté, co projde poslaneckou sněmovnou a budou známé přesné podmínky pro jeho zavedení.


www.PRYnCYPall.cz » Jakub Tichý, folk-punkový depresionista z Frýdku-Místku, představuje nový videoklip ke skladbě Blbec k cd: Nic ze života.\nJakub Tichý, který jistě trochu vešel do povědomí naších čtenářů a se kterým jsme i mimo jiné předtím, než se z něj stal hlavní boss kulturního odboru na Frýdecko-Místecku představuje svůj nový videoklip, ke skladbě Blbec . Což je i docela možné, že i tohle to celé může onen videoklip v sobě „odrážet“.\nŠkoda jen, že se nám nepodařilo sehnat i vyjádření režiséra a herce v jedné osobě.\nJakub Tichý při rozhovoru v restauraci a hudebním klubu Stolárna, ve Frýdku-Místku.\nSamotný interprét, tohoto zvůáštního deprsivního folk-punkového ražení k tomu dodává:\n“Na vědomost se dává, že máme nový klip. K opusu Blbec. Je to druhý a poslední klip k desce Nic ze života (pozn. redakce: očekáváme recenzi cd), která vyšla v loňském roce. Kameru a režii opět zastal vizuální umělec Radoslav Piekelnicki, jehož nenapodobitelný styl ze snímku nenásilně tluče do oči. Exteriéry i interiéry jsou z Frýdku-Místku a okolí.\nJde o osobité a výmluvné svědectví o povaze světa a společnosti, s nimiž je citlivá duše denně konfrontována. O očekávání a zklamání, čekání a naději. A to je nesmírně vážná věc.“\nMne teda osobně, abych se přiznal, vtlouklo hned do očí to, kdo mu to vlastně poradil? Nakonec, onen velice zajímavý videoklip ke skladbě Blbec můžete shlédnout zde:\nJinak se na Jakubův nejbližší koncert se můžete těšit v sobotu, dne 22. února v Ostravě u Hobita!\nkomentář k použité umělecké metodě:\nTak tolik zase od filmu


⓵ Malé byty zařízení\nHome » Milost » Malé byty zařízení\nDíky servo-drive, blumotion, tip-On Blumotion a Tip-On je možné konstruovat nábytek na rozličných úrovních komfortu. Dveře v seznam barvě shodné se stěnou jsou vestavěné u okna za sedací soupravou, dveřní křídlo je téměř v rovině se zdí, chybí klasická zárubeň. Dvířka prostředního dílu tvoří zrcadlo. Ty posuvné do stavebního pouzdra vyžadují kvůli technickému řešení poměrně tlustou stěnu (cca 150 cm do níž se pouzdro umístí. Záleží tedy nejen na konkrétní dispozici, ale také na osobních preferencích a životním stylu. Odpovídá tomu i množství nábytku, které příliš nekoresponduje se současným minimalismem. V obýváku je dostatek úložných prostor na cd, dvd, přehrávací techniku, šanony s doklady a oblíbené knihy. Tipy pro malé byty, styl a interier\nPropojený obývák s kuchyní je v malém bytě nejvíce užívaným prostorem. Malé byty znamenají věčný boj. Už o nich bylo tolik řečeno a napsáno, a přesto každému, kdo čelí zařizování takového prostoru, pořád dělají vrásky na čele. My doufáme, že následující řádky přispějí k vyhlazení těchto vrásek a že vám možná dokonce začne pasta na tváři prosvítat úsměv. Malé prostory - ikea Velké nápady pro malé byty : Optické klamy pro ženy\nmíru svým potřebám. Kvůli hypotéce na byt však do zařízení a rekonstrukce mohli investovat jen kolem 200 tisíc korun. Padesát metrů čtverečních, propojený obývací pokoj s kuchyní a k tomu samostatná ložnice podle developerů jsou právě malé byty s dispozicemi. Zařízení ložnice a doplňky pocházejí z designového obchodu homeArt.\nMáme tip pro všechny, kdo milují jednoduchost a eleganci! Foto atelier saem,. Ložnice, kterou nafouklo zrcadlo, dvanáctimetrová ložnice slouží zároveň jako šatna, čemuž odpovídá zařízení. Ekonomickou variantou dřevěné podlahy může být podlaha z osb desek, které jsou k dostání i v ekologické variantě (pojivo neobsahuje formaldehyd). Malý panelákový byt zvětšily chytré nápady: posuvné příčky\nZejména v malých prostorách - tento byt má 32 metrů čtverečních - se vyplatí nechat si nábytek vyrobit na míru.\nJeho cena best není o moc vyší a poslouží mnohem lépe.\nCelkové náklady na rekonstrukci a zařízení : 250 000.\nNový život ve dvou v malém bytě, bez kompromisů. Když se recenze dva sestěhovávají do malého. Přechodné prostory vymalujte kontrastními odstíny. Nebojte se použít netradiční techniky malování.\nKoupelna má plochu šest metrů, a tak sem nebylo problém umístit jak vanu, tak se sem vešla i pračka. Když už se pro vinyl rozhodnete, nezapomínejte často a pořádně větrat. Aktuálním trendem je kotvit tyto úložné prostory do stěny či na strop.\nRozlučte se se zbytečnými věcmi. V malém bytě 1 1 vyčarovali pokoj navíc\nZařízení malého bytu by mělo být střídmější a praktické; Nebojte se barev, dokážou velká kouzla; na vytvoření iluze většího prostoru využijte i okna; Prostorově úsporná. Září v něm barva bordó\nNad ní je systém polic, na který navazuje šatní skříň, jež nahradí i malou šatnu. Kouzlení s centimetry aneb vše o malém bytě - home\nElektromagnetická úprava vody - technologie, poznatky, koncepce, aplikace. Výrobky a zařízení, které jsou firmami nabízeny můžeme rozdělit do tří.\nMalý obývák s bezkonkurenční funkčností. Před usnutím si v malé ložnici postavíte šatník. Postavit si v malé ložnici šatník vám možná připadá nereálné, ale ve skutečnosti na tom nic není. Zde se dozvíte více.\nAntošovice moravskoslezský kraj k vodě - mapa koupání v přírodě\nAnabolické procesy v organismu\nอื่น ๆ: Literární útvary » »\nก่อน: « « Nobilis tilia recenze\nRecum , Thu, February, 15, 2018\nMalá koupelna: Zbavte se umakartu a investujte do atypu! Tipy pro malé byty.\nBuzasofe , Thu, February, 15, 2018\nVlastníte malý byt, garsonku, 1kk nebo podobné malometrážní bydlení? Chcete, aby i váš malý byt byl zařízen účelně, pěkně a stylově? Nevíte si rady s jeho uspořádáním, s rozmístěním vhodného nábytku nebo s vytvořením úložných prostor?\nOluha , Thu, February, 15, 2018\nVšem, kteří si chtějí pořídit bydlení v malém bytě nebo. Malá ložnice se šatníkem.


Parpedie : Silnice, silniční průtahy a obchvaty s3Slider Slideshow\nÚvod > Dle abecedy > Všechno > Silnice, silniční průtahy a obchvaty\nDle historika J.Sakaře nebylo na Pardubicku do r.1818 úpravných cest, Pardubice na silniční síť připojeny v l. 1818-1839. Dotud je cesty míjely a zůstávaly chudým, nevýznamným, poddanským městečkem.\n- 1818 postavena silnice z Chrudimi na okraj pa.panství, to ji r.1819 prodloužilo do Pardubic, velkorysou přímou komunikací, předpoklad budoucího severojižního průtahu městem, později osy nové čtvrti Skřivánek.\n- do r.1823 prodloužena od Labského mostu za Opatovice na hranici panství a kraje. Městem procházela dnešní tř.Mírou, Zelenou branou, přes Pernštýnské a Bělobranské náměstí a Labskou ul. na Labský most.\n- 1820-1823 budována silnice z Vídně přes Vysoké Mýto, přes Holice na Hradec Králové, Pardubicím se vyhnula.\n- 1839 dokončena silnice z Pardubic, od Cihelny přes Bohdaneč do Chlumec n.C., na starou císařkou silnici na Prahu.\n- 1839 silnice do Přelouče a přes Sezemice do Holic.\n- některé silnice opět Pardubice míjely, jako r.1839 z Chrudimi před Dašice na Chvojno.\n- 1841 pro zvýšený provoz upravena Labská ulice.\n- 1845 železniční spojení z Vídně do Prahy, další impulz k pozdějšímu rozvoji Pardubic.\n- 1846 silnice přes Dašice do Vysokého Mýto, kupodivu dvakrát křížila železniční trať, za Familii na jih a za Černou za B. opět na sever. To odstraněno až po r.1950.\n- Koncem století vybudována řada okresních silnic, především zásluhou okresního starosty Jana V.Markalouse z Třebosic. Z Pardubice jen přes Pardubičky na Nemošice, stará chrudimská cesta.\n- Starší trasu stezky z Chrudimi do Hradce mimo Pardubice, kopíruje okresní silnice z Tuněchod, přes Mnětice, Černou za.B. (dnes východní částí Pardubic) do Sezemic.\n- 20.1.1936 otevřena první betonová silnice Pardubice-Valy-Přelouč.\n- Kolem r.1950 od nového nádraží po navezeném náspu postavena silnici na druhý most přes Labe, první přímá silniční spojka do Rosic.\n- 5.1.1960 slavnostně otevřený most přes Labe s novou komunikací za Veselkou po vznikajícím nám. Budovatelů a silnice přes zahájenou stavbu Polabin, po 142 letech, umožnila napřímení severojižní trasy od Chrudimi na Hradec Králové.\n- 28.4.1961 oteřen nadjezd nad hlavní tratí za novým nádražím s navazujícím náspem vytvořil obchvat z Palackého tř., Přednádraží, na Pražskou ul. a do Dukly.\n- Od 3.5.1963 se budovala nová silnice na Dašice, Staročernská ulice, obcházející dva přejezdy trati staré dašické silnice, 10.9.1963 dokončena práce srovnavače obalované drti na připojením nové komunikace na starou za přejezdem za Černou, který byl zrušen. Přejezd na Slovanech dodnes v provozu.\n- 7.7.1966 pondělí otevřen průtah v Popkovicích, odstraňující několik nepřehledných zatáček.\n- 14.3.1967 v souvislosti s připravovanou rekonstrukcí silnice I/36 – Nábřeží ČSA – nám. Osvobození v Karlově ul. demolice starých domů aby vozovka mohla být rozšířena na čtyřpruh přes dnešní Sukovu třídu a náměstí Republiky.\n- 30.9.1967 dokončeno napřímení průtahu Starými Čivicemi.\n- 24.11.1967 dokončena stavba 2200 m dlouhé silnice Pardubičky–Černá za B. s mostem nad průkopem dráhy na Chrudim, dnes Průmyslová ul. Aby 1 km silnice byl mimo zástavbu, padl na to velký kus lesa a silnice pak opět zaústěna do obce.\n- 28.3.1969 zase se kácelo, v parčíku vedle divadla, řada stromů a pás keřů, pro rozšíření Jahnovy ul., pro průtah I/36. Náhradní zeleň měla být vysázena v Tyršových sadech.\n- R.1979 pardubický okres měl celkem 817 km silnic, od r.1971 100% bezprašných, a 212 mostů. - 5.11.1973 u Zelené brány otevřen podchod.\n- R.1980 mostem přes Chrudimku dokončena první etapa rychlodráhy od Dašické ul po podjezd u Sv. Anny. druhá etapa skončila na Palackého tř., pokračování umožňující průtah východ-západ, než budou obchvaty, zapomenuto.\n- 16.12.1985 otevřený Most generála Svobody umožnil dokončení I.etapy severojižního průtahu I/37 od Ohrazenic na nadjezd za novým nádraží.\n- 2.9.1996 zahájena výstavba další etapa průtahu I/37 od Parama na Chrudim. - 7.10.1996 za přítomnosti primátorů Pardubic a Hradce Králové Ing.Slezáka a Ing.Dvořáka otevřen nový úsek rychlodráhy z Opatovic n.L.do Ohrazenic. - 24.10.1997 zahájeno připojování průtahu I/37 na nadjezd u PARAMO. - 5.12.1997 otevřen úsek obchvatu závodiště-Dražkovice, tím pro Pardubice dokončen. - 25.5.1998 znovu otevřen úsek silnice I/2 od nadjezdu u Parama k letišti s novým 7,5 m širokým živičným povrchem, 1.etapa rekonstrukce silnic v tomto prostoru.\nPředchozí heslo: Sídliště sever\nNásledující heslo: Silver A\nDiskuse k článku: Silnice, silniční průtahy a obchvaty\nNapsat příspěvek k článku: Silnice, silniční průtahy a obchvaty


Čtvrtek, 05 Říjen 2017 18:15\tTisková zpráva\nVýstava nazvaná Metastázy obrazu usiluje o zpřítomnění určitého „obrazového rozhraní“, paralelně se otevírajícího i uzavírajícího, tj. dynamicky pulzujícího, v kterém se propojují různé způsoby zobrazení i různé způsoby jeho čtení a interpretace.Prostřednictvím konkrétního řezu založeného na výběru děl oslovených umělců projekt poukazuje na ty aspekty současné malby a tvorby obrazu, které v rámci současnosti postihují formální nejednoznačnost ve vazbě na rozlišující estetické kategorie abstrakce a figurace. Jejich hlavním rysem je výrazová „dvojkolejnost“ umožňující svobodnou migraci mezi abstrakcí a figurací, a zároveň přemazávání těchto teoreticky konstruovaných delimitačních hranic.\nV pracích Silvie Krivošíkové (1976) je to spontánní zacházení s jazykem materiálu (papír, karton), který vztahuje ke světu svého osobního, často intimního prožívání. Osvobozuje formy prostřednictvím hravých asociací. Vlastnosti prostorových objektů překlápí do malby a naopak. David Pešat (1980) sleduje „příběh“ formy v samotném aktu malířského procesu. Ve vybraných dílech zastavuje kompozice v hraničním pásmu mezi stavem rodící se tvarové konstelace a napovídající asociací, která na základě automatismu lidského vědomí zvěcňuje (figuruje) viděné. Jakub Sýkora (1984) rozkládá plochu obrazu do množství malých samostatných obrazů-odkazů, nebo z nich velký obraz naopak skládá. Proces defragmentace celku je na jedné straně zhušťován v tmavých kompozicích, na straně druhé pročišťován na ploše neutrálního bílého plátna. Argišt Alaverdyan (1991) propracovává a posunuje svůj malířský program zaměřený na nestálost forem v době masově rozšířených digitálních médií. Forma je spíše nosičem určitého přechodného stavu, emoce, atmosféry či nálady, nežli stabilním komponentem s nadčasovými (mystickými) vlastnostmi. Michal Cimala (1975) zpřítomňuje ve své práci rozhraní mezi tělesným a psychickým prožíváním narušeným a nově modelovaným všeobecně přítomnou civilizační rychlostí. Dromologie zhušťuje jakékoliv představy o kontinuální minulosti a budoucnosti do abstraktní mlhy. Vše se odehrává v rychlosti přítomného okamžiku, jenž hýří ostrými barvami, mimikry a přetvářkou. A konečně Jiří Šigut (1960) komprimuje krajinu a portréty do stavu digitálního kódu. Viděné je zjednodušeno ad absurdum nejen tvarově, nýbrž i barevně. Z obrazu se stává komprimovaná informace odkazující však ke konkrétnímu místu či konkrétní osobě (v případě tzv. podobizen). Je to datový balíček překlopený do barev na plátně, jež však má svou logiku a platnost prvotních zdrojů.\nVernisáž: středa 10. 10. 2017 v 18 00 h


NADIVADLO: Prázdninová anketa o klišé\nDaniel Přibyl, ředitel Městských divadel pražských:\nZa největší klišé české divadelní kritiky považuji její pohodlnou radost z průměrných inscenací. Úporná snaha odhalit ve zbabraném díle odlesk geniality. Nucený, křečovitý optimismus, se kterým se recenzenti a diskutéři šťourají v blátivém průměru, místo, aby ho přehlédli a tím odsoudili k zapomenutí.\nZa největší klišé českého divadla považuji cokoli s adjektivem PROVOZNÍ. Především sousloví "provozní titul", případně "provozní inscenace", "provozní komedie". "Provozní tragédii" jsem sice nezaznamenal, ovšem "provozních režisérů" mnoho.\nJan Frič, režisér Národního divadla:\nZa největší klišé českého divadla považuji přibližnost a za největší klišé české divadelní kritiky považuji nekonkrétnost a absenci analýzy.\nZa největší klišé české kritiky považuji "nebavilo mě to, ale" a za největší klišé českého divadla "ale my jsme se na tom nadřeli, ať si to zkusí".\nAlena Zemančíková, dramaturgyně, kritička a publicistka:\nMilí kolegové, posílám příspěvek do vaší ankety s tím, že jsem mnoho vět smazala, protože jsem jimi neodpovídala na otázku po největším klišé, ale spíš po všelijakých nedostatcích. Pokud jde o klišé, dospěla jsem k této stručnosti:\nZa největší klišé českého divadla považuji neustálou sebetematizaci jeho aktérů. Inscenace se tak uzavírají samy do sebe a ztrácejí přesah do společnosti.\nZa (nevím, jestli největší, ale jisté) klišé české divadelní kritiky považuji směšování politického s ideologickým v posuzování angažovanosti inscenace. A snadné podléhání pocitu až příliš rodinné sounáležitosti s divadly.\nJosef Herman, šéfredaktor Divadelních novin:\nNa tyto dvě otázky neumím odpovědět. Připadají mi, že jsou samy o sobě klišé a, omlouvám se, tak nějak k ničemu.\nAd A: Postcity, neboli po-city stavěné nad řemeslo.\nAd B: Dtto.\nKarel Král, šéfredaktor Světa a divadla:\nUpřímně mě moc nenapadá, co konkrétního odpovědět. České divadlo i kritici jisté podléhají módám, z nichž některé používají notoricky (od projekcí či mluvení na mikrofon po dobová plevelná slova typu "jako"), ale nezabývám se tím tolik, abych mohl odpovědět v šíři větší než je ta poznámka v závorce.\nMatěj Nytra, dramaturg HaDivadla a člen dramaturgické rady festivalu Divadelní svět Brno:\n1) je to těžké říct, ale při sledování v podstatě jakéhokoli projektu v zahraničí mě napadá jediné: větší důraz českého divadla na pití a jakousi pohodičku než na to, co je v "popisu práce"\n2) složitě napřímo a povšechně říct, ale je to slabá mezioborová vzdělanost a zkušenost, neotevřenost, někdy až ignorance jakési "povinnosti" vložit téma do kontextu i přeshraničního dění, a tedy jakási malicherná lokálnost a krátká trvanlivost, za což si většinou může každý sám\nKateřina Součková, doktorandka divadelní teorie na DAMU, dramaturgyně:\nPokud je klišé sériově rozšířený obtisk čehosi původně živého, pak jedním z největších je pro mě formální inspirace německým divadlem, pokud nevychází z uměleckého hledání, ale z pocitu, že je to tak nějak „přísný a cool“. A potom samozřejmě kouření na scéně ve slunečních brýlích, které už ale nabylo statusu jakéhosi roztomilého meta-klišé, které jsme si prostě adoptovali.\nZa nepříjemné klišé v divadelní kritice považuji stížnosti nad tím, že se tvůrci provinili vůči literární předloze. Divadlo je zcela odlišné a samostatné médium a neomezuje se na pouhého nosiče literatury – napadlo by někoho vyčítat malíři, že na portrétu Marie Terezie nezobrazil všechny její životní peripetie včetně dětí? U tohoto klišé tak podle mě ani nejde o ubíjení živého originálu, ale jen o opakování stále stejné chyby.\nVojtěch Bárta, režisér Chemického divadla:\nZa velké klišé českého divadla i české kritiky považuji dnes samotný pojem českého divadla a české kritiky. Přesněji: myslím tím jakousi snad až posedlost českým kontextem obecně.\nKéž nedojde k nedorozumění! Nechci se tím dotknout úctyhodných místních tradic a ani nenabádám k jejich zapomínání.\nMáme-li však usilovat o upřímné divadlo tady a teď, neměli bychom se vyhýbat hloubkové konfrontaci s mnohem širším kulturním okruhem. A tuto konfrontaci nemůže zprostředkovat pouhé převádění cizojazyčných her či aktuálních trendů, jakkoli třeba i chvályhodné...\nPo roce 1989 jsme se stali občany výrazně globalizovaného světa s globálními problémy: máme tu globální trh a kapitalismus, globální oteplování, globální krizi biosféry, globální internet, sociální sítě a společnost de facto ovládanou nadnárodními korporacemi. Nejen technické možnosti civilizace, ale sama psychofyzická tvářnost druhu Homo sapiens se výrazně mění. Tlak na organismy i lidskou duši je enormní... Toto vše přináší nový diskurz, nová témata a zejména nové výzvy v oblasti estetiky i etiky divadelní tvorby.\nPosedlost českým kontextem přináší fetišizaci různých segmentů minulosti, minulých tradic, odvěkých postupů, žánrů a škatulek tam, kde bychom se měli současným (tedy vždy znovu hledaným) jazykem ptát po přesahu a smyslu budoucnosti. V místním divadle nechybí kreativita, čeho se však podle mě často nedostává, je syntéza, destilace názoru, tématická a estetická radikalita, formální vtip a závažnost. V kritice do velké míry převládá hodnotící aspekt upínající se k vágním estetickým kategoriím a staleté řemeslnické hantýrce i tam, kde je třeba hledat a formulovat nové přístupy. Často vidím dojmologické recenze a zkratkovité sloupkaření i tam, kde by mělo jít o hledání smyslu... Oscilace líbí/nelíbí či dokonce pouhé "nerozumím" mnohdy zastupuje studium, hloubavou a argumentující analýzu záměrů, vazeb mezi tématem, estetikou a širším kontextem tvorby. Toto vše přispívá k místnímu klimatu, které rádi zjednodušeně opisujeme dalším klišé - obrazem malého českého rybníčku. Klišé to je pořádné, protože řada jevů se mu přece jen vymyká.\nKdekdo si na rybníček občas postěžuje, čímž celé klišé v jeho hranicích spíše jen potvrdí. Rybníček pak může být tautologickým ospravedlněním sebe sama, omluvou pro opatrnost, umenšenost či přímo malost. Je také clonou, přes kterou i jeho odpůrci nevidí silné stránky a skutečnou originalitu řady tendencí.\nSamozřejmě to s divadlem a ani s kritikou u nás není vždy černé. Nelze se však spokojit se statem quo. Imaginace nezná hranic. Máme na víc.\nJosef Chuchma, editor webu ArtZona.cz:\nDivadlo: Šedesáti až devadesátiminutovou inscenaci takzvaně založenou na asociacích. Většinou to znamená poslepování jednotlivých výstupů, jejichž vnitřní provázanost je tak chatrná asi jako tvrzení, že „vše souvisí se vším“. Jde o přehlídku jednotlivých efektů, výkřiků, nápadů a vtípků. A také vzkazů, a to pro ultraúzký okruh, dobově řečeno partičky; ten okruh může být určen buď místně či virtuálně (příslušností k nějaké skupině či komunikační rovině na sociálních sítích). Tyto produkce přitom nejsou věcí generační, protože generační průrvy dnes dělí, zejména ve věkovém pásmu 15-35 let, lidi i po pěti letech: dvacetiletí mnohdy nerozumí kódům patnáctiletých, pětadvacetiletí kódům dvacetiletých atp. Asociativnost vázaná tématem víceméně jen tušeným, neartikulovaným, je jevem obecnějším. Asociativnost se takzvaně nabízí. Je obtížné se jí nepoddat, vymknout se duchu doby.\nKritika: Popisnost, která je často téměř hmatatelně prostředkem, jak nevyslovit názor, vůči němuž se dá vymezit. Tedy sklon k referátorství a ke „všechápavosti“. Je samozřejmě těžké najít rovnováhu mezi nutným přiblížením toho, co se na jevišti děje, a argumentovaným vyslovením názoru na to. Ale pokud převažuje, jakkoliv kultivované a barvité, líčení toho, co je na scéně k vidění a pak se k tomu dodá závěrečný odstavec, z něhož sotva odtušíme, co si o tom pisatel myslí, pak nejde o kritiku. Nezapomeňme ještě na jednu skutečnost: díky „všelidové“ dostupnosti pořizování a distribuování audiozáznamů má divák možnost se leccos názorně dozvědět o dané inscenaci i bez čtení kritiky. Divadla dnes nechávají pořizovat množství fotografií, připravují videa k jednotlivým titulům apod. Kdo chce být informován, vesměs má možnost. Ale kritik má být od toho, aby nabídl svému publiku právě to, co z těch jinde dostupných informací se vyčíst nedá.\nVladimír Just, teatrolog a kritik:\n1) Za největší klišé současného českého divadla považuji obecně sdílenou představu několika kritikou hýčkaných tvůrců (a po nich legiemi dalších, už méně hýčkaných epigonů), že jsou chytřejší než příběh. Že, místo abych příběh nějak nově a originálně vyložil, ho můžu libovolně měnit (aniž nabídnu jeho aspoň trochu gramotnou náhradu). A přitom se pokrytecky za autora příběhu, který jsem svévolně takto zrušil, marketingově schovám. Přechytračím tak Euripida a nechám Médeu zavraždit kromě dětí i Iasona. Přechytračím Dostojevského a jeho Karamazovce (libovůli neomlouvá ani to, že autor román nedokončil - Švejk je taky nedokončený a přesto v základních postavách a příběhu hotový, a těžko budeme stavět na kazatelnu ožralého Švejka řečnit místo Katze nebo ho nechat žrát místo Balouna). A tak necháme - pro neznalé románu - zavraždit starého Karamazova Dmitrijem (namísto Směrďakovem - ten z příběhu vysublimuje zcela na okraj a nemotorně se k němu přimotá až nakonec). A do programu, aby to popletení, třeba gymnazistům u maturity, bylo potvrzeno, napíšem, že se u postavy Dmitrije autor inspiroval skutečným otcovrahem Dmitrijem Iljinským. Jenže Dostojevský napsal příběh s reálným vrahem Směrďakovem, tečka, inspirovaným ideovým vrahem Ivanem, tečka. Z té které tečky nechť je otazník, vykřičník, dvojtečka nebo cokoli jiného, ale novodobé klišé velí vervat se před tečku do příběhu za každou cenu - a přitom se pak alibisticky schovat za autora. "ALE, a to je hodně velké ALE - postavu jako takovou zrušit nejde. Protože pokud budou existovat jedinci, budou existovat příběhy a tím i charaktery... Všechno ostatní - divadlo bez příběhu - je pouze do jazyka a do teorie zamilovaná slepá ulička, která většinou nabízí jakési kouzelné okamžiky jen tehdy, když herci, kteří nemohou hrát charaktery, jsou zároveň takové osobnosti, že člověka fascinuje jejich síla i zranitelnost, jako by to bylo u divadelní postavy..." (2014) Vida, Roman Schimmelpfennig odpověděl na vaši anketu za mne už před čtyřmi lety. Ty občasné "kouzelné okamžiky" místo příběhu a postavy mi nedávno v Hradci zaplaťpánbu nabídli aspoň herci, potažmo výtvarníci a muzikanti v prvém citovaném případě (Medeia). Ve druhém nikdo. Místo příběhu a postav nabídli - kouzelnou atmosféru.\n2) Za největší klišé současné české kritiky (obecně) považuji to, že se tak ochotně chytá do pasti té atmosféry. Do mlh a kouřových clon, aniž prohlédá za ně. Vnějšek přitahuje vnějškovost, kritický povrch fascinuje povrch inscenační. Neidentifikuje povrch jako podvrh. Namísto čtení smyslu mlží o metafoře, jejíž vnějšek - nikoli význam - dopodrobna popíše, mimochodem stále chudší slovní zásobou tří čtyř oblíbených adjektiv (od "povedené" či "komfortní" po "zásadní", "neskutečné" , "zajímavé" - marně už dvacet let čekám v Lidovkách na divadelní recenzi bez tohoto hodnotově už sto let vyprázdněného adjektiva). Číst významy a jejich posuny - smysl dění a dění smyslu - ovšem předpokládá je nejprve poznat. Znát měněné a tím vůbec rozpoznat změnu jakožto změnu. (Třeba rozpoznat boření klišé jako klišé, boření příběhu jako zamaskovaná neschopnost ho zahrát, napsat). Po takovém rozpoznání teprve vyvstane rozsah, míra a smysl změny - odkud, kam a proč? Namítnete, že tyto tři otázky jsou povinné leda pro filosofa, ne pro kritika (natož recenzenta!). Jenže i ta nejmenší recenze se neobejde bez kritického myšlení, které je za ní (před ní, pod ní?). A za největší klišé současnosti (nejen té divadelní) považuji spolu s nebožtíkem Hořínkem zhoubnou představu, že kritické myšlení se obejde bez myšlení filosofického...\nMartin J. Švejda, Kabinet pro studium českého divadla, Nadivadlo:\nNevím, zdali za největší, za podstatná klišé však považuji:\n1. Autoři divadelních textů (nebudeme-li přímo hovořit o divadelních hrách) jsou nepotřební a inscenátoři si vystačí sami. Samozřejmě: dnes divadelní text nejednomu "uvědomělému" režisérovi slouží pouze jako odrazový můstek k uskutečnění vlastní vize, myslím ale, že text (byť i třeba jenom jako podklad) je vždy dobrým východiskem k něčemu dalšímu, a tedy: že divadla by měla o autory pečovat, mít je za osoby, které jsou pevnou součástí inscenačního procesu (a tvorby toho kterého divadla vůbec).\n2. Kamarádění se kritiků s divadelníky - které vychází z pocitu, že jsme přece tak nějak na jedné lodi a jde nám o stejnou věc. Nejsme (tak úplně) na jedné lodi a nejde nám o stejnou věc. Podléhání tomuto pocitu vede pouze k tomu, že kritik - byť třeba jen podvědomě - bere na divadelníka (jeho práci) ohledy, je vůči ní "měkčí".\nBarbora Etlíková, doktorandka teorie kritiky na DAMU, Nadivadlo:\nDivadlo: Nenapadá mě jedno jediné klišé, ale spíš myriády. V tuto chvíli mi přichází na mysl potřeba některých divadelníků vidět kvalitu svých děl v prosté skutečnosti, že vznikla v souladu s proudy, které se již rozvinuly v zahraničí. Tendence svalovat zodpovědnost za své neúspěchy na diváckou neznalost mezinárodního kontextu. Divadelní tvorba není kurátorství v galerii současného umění.\nKritika: Nejsem si jistá, jestli se význam pojmu „klišé“ vztahuje mimo slov i na představy, ale pokud ano, pak je to pro mne představa duality teorie a praxe. V českém kontextu vládne velmi nudné přesvědčení, že praktičtí divadelníci žijí v blízkosti jakéhosi „zeleného stromu života“, zatímco teoretikům a kritikům nezbývá než lapat drobečky jejich tvorby a skládat je do černobílé mozaiky své stínové existence. Mám pocit, že toto přesvědčení ovládá alespoň na podvědomé úrovni skoro všechny, kdo se zajímají o divadlo nebo ho tvoří, a tím dochází na všech stranách k úniku spousty tvůrčí energie.\nVladimír Mikulka, redaktor Světa a divadla, Nadivadlo:\nKlišé divadelní: kritika „konzumního způsobu života“. Konzumní způsob života je nepopiratelně existující, přitom ale naprosto mlhavě chápané zlo, vůči kterému je radost se vymezit. Boj proti němu vyhlíží ušlechtile, je možné prokázat nesmlouvavost, cíl takřka nelze nezasáhnout - a přitom je jisté, že se nikdo nebude cítit dotčen či popuzen. Pokud tvůrci cítí potřebu ponořit se do klišé se vším všudy, použijí jako symbol konzumu supermarket.\nKlišé kritické: alibistický odstavec na závěr. V kriticky laděném textu autor dle svých možností a schopností vyloží, co se mu na dotyčné inscenaci nelíbilo, pak si uvědomí, že by mohl vypadat jako necita, a tak dodá něco neurčitě laskavého. Třeba že to byl poctivý pokus o uchopení obtížného tématu nebo že se dílo jistě bude s následujícími reprízami zlepšovat. V zostřené verzi lze zauvažovat i nad tím, že příprava inscenace musela být neobyčejně náročná.\nVystavil Vladimír Mikulka v 11:39:00


DEEP PURPLE se v únoru vrátí do ČR | Spark Rock Magazine\nDEEP PURPLE se v únoru vrátí do ČR\nVáclav Tesař\tNews\t11.09.13 20:00\nJejich desky výrazně ovlivnily (nejenom) hardrockové dění na celém světě, jejich prodej přesáhl 100 milionů prodaných kopií. Málokdo se může pochlubit téměř dvěma desítkami alb. Na svém kontě mají hity jako: „Black Night“, „Hush“, „Child In Time“ či „Smoke On The Water“, které dnes již patří ke stěžejním pilířům rockové hudby. Za dobu své existence prošli nejednou personální změnou. V Deep Purple se vystřídala celá řada zvučných jmen. Mezi nimi například David Coverdale, Ritchie Blackmore nebo Joe Satriani. Jako poslední přišel do kapely hráč na klávesové nástroje Don Airey (ex Rainbow, Ozzy Osbourne atd.), který se s velkou vervou podílel i na komponování nových písní a stal se stálým členem skupiny. Naposledy se ozvali alby „Bananas“ (2003) a „Rapture Of The Deep“ (2005), která jsou podle ohlasů kritiky i fanoušků velice povedená a patří k tomu lepšímu, co Deep Purple za svojí letitou kariéru vytvořili. V roce 2007 pak své fanoušky potěšili koncertním záznamem „Live at Montreux 2006“. Skupina za svou dlouhou kariéru ovlivnila desítky významných umělců i tisíce amatérů. Inspirující jsou jejich kytarové rify i způsob hry na varhany Hammond či na bicí. Na koncertě, který se odehraje v pardubické ČEZ Aréně, se tak můžete těšit na klasické evergreeny z dlouholeté diskograﬁe Deep Purple a na pořádnou porci hardrocku a jejich typický a nezaměnitelný zvuk.


Už od nich nic nečekám « Vlastimil Marek\n« E-mail z Lamma Island, Hong Kong\nVýpisky doporučené »\nUž od nich nic nečekám\n6.5.2015 Najdete v rubrice Jiné myšlení, MEGABLOGY, Muži a ženy\n…prohlásilo na adresu potenciálních partnerek hned několik úspěšných mladých mužů. Ob čas prý čtou mé blogy, kdysi se dokonce někteří chvíli učili pozitivně myslet, a většinou se po několikáté rozešli s přítelkyní (a znovu prožívají čemu říkám kvartální krize). Vždy začnou nějakou novou známost anebo módní duchovní či manažerskou disciplínu, jde jim to, rozjede se to… ale nevydrží, a dostaví se krize. A protože v krizi je celý stát a pomalu celý svět, naznačím (těm kteří se nenaučili užívat si dokud to jde, tedy kterých se to týká nebo by se mohlo týkat) alternativní odpovědi (mnohdy i na ještě nepoložené otázky).\nS ženami i s pozitivním myšlením (protože člověk sám je zdrojem, příčinou i řešením všech vztahů a vztahových problémů, a v partnerce či partnerovi vidí nevědomou projekci vlastních fantazií a archetypů) je to jako s jinými duchovními disciplínami, třeba zpěvem manter. Když si člověk poslechne nějakou doporučenou indickou, je nadšen, zazpívá si ji těch sedm minut z cédéčka… a je za týden poněkud zklamán, že už není lepší člověk. Jenže jak může chtít, natož doufat, že po sedmi minutách změní v sobě a svých programech těla a mysli něco, co trénoval třicet let života? I pozitivní myšlení (a vztah a život) je dlouhodobý a překvapivě náročný tréninkový proces, který je třeba zvládat, aby to bylo bezpečné a trvale transformativní, postupně, jako horu.\nNaznačuji, že chtít potkat a udržet si ideální ženu vyžaduje celou řadu předpokladů hlavně na straně hledajícího. Především platí, že v podstatě je třetina zdravých souměrných žen ideální (mají kompatibilní horoskopy)… ale především platí jak se do lesa volá, tak se z něj ozývá: pokud si přeji pozitivně myslící a chválící (nebo dokonce ekologicky myslící a jednající nebo dokonce duchovní) partnerku, měl bych být, přinejmenším, také takový. Takže čekat, že se nějaká ideální zjeví, zatímco já budu mít v podvědomí program „už od nich nic nečekám“, je naivní a kontraproduktivní nesmysl ve stylu sebenaplňujícího se proroctví.\nProto jsem několikrát psal např. o sebe transformativním programu „podezírat z dokonalosti“ (jako první etapy přeprogramovávání dosud jen negativně myslícího zadání ega a kariéry), protože když budou má mysl a tělo zharmonizované pozitivním viděním a vnímáním těch jiných (a že žena je někdo naprosto jiný než muž, je snad všem již jasné), budou trénovat především vlastní pozitivní postoje. Ale proto také jen zdánlivě paradoxně opakovaně píši o tom, že jedině ženy dnes mohou změnit svět – ale ne bojem s muži, nebo snahou být mužsky úspěšné, ale tím, že se vrátí k původní ženskosti.\nCo se (podvědomě) děje v mysli muže, který po předchozích zklamáních (rozuměj, po zklamáních z přílišných očekávání) už od žen nic nečeká? Padá do stejné podvědomé pasti, ve které je, zjednodušeně napsáno, celá západní civilizace, a ve které je i celé příliš medikalizované (zvláště české) porodnictví: muž (porodník) očekává problém (boj, střet, soupeření, konkurenci atd.), jeho tělo i mysl jsou plné adrenalinu, připravené a vyškolené na boj (střet, soupeření atd.). A většinou se dočká (boje, střetu, soupeření). Princip téhle pasti známe všichni, například když máme přejít přes potok po spadlém kmenu stromu: čím víc se bojíme, že spadneme, tím je pád pravděpodobnější. Vlastně si jej (podvědomě, tedy jaksi nechtěně) přejeme, a také jej většinou i dostaneme. Podobně jako rozchody s ženou těch mužů, kteří už od nich nic nečekají, očekávání porodníků vyškolených a cvičených jen v řešení krizových situací na porodních sálech traumatické situace přivolávají.\nLze si to metaforicky představit jako jakýsi oceán energetických kvantových vírů (chcete-li, superstrun): je-li proudění jednosměrné, koherentní, je vše v pořádku a vyvíjí se v původním záměru. Vyskytne-li se nějaký protivír, negativní myšlenka opaku, krize (střetu, boje, neštěstí, nehody, smůly), začíná nezvratný proces pomalé destrukce řádu v chaos (chcete-li, entropii). A protože současná lidská civilizace je většinově řízena a směrována západním, tzv. kritickým (soupeřivým, konkurenčním, válečným) myšlením, jejímž mottem je utrpení ukřižovaného (místo oslavy jeho duševního povznesení), nedivme se, že svět a země vypadají jak vypadají.\nŘešení je (nejen v případě hledání ideální partnerky) relativně snadné: co takhle si nejen slovně, ale i v podvědomí (na)trénovat a nakonec až zautomatizovat (jako techniku skoku do výšky nebo free divingu) mantru: Od žen (světa, osudu, života) jsem připraven čekat jen to nejlepší… (jedná se o pozitivní variantu špatně přeloženého buddhistického pravidla Nic nečekej, ale buď připraven na vše). Pokud člověk bude takto pozitivně, stále soustředěněji, myslet na ženu (svět, život, vesmír), a bude v ní (a ve světě a vesmíru) potenciálně vidět a očekávat jen pozitivní kvality a vlastnosti, a v našem případě dokonalou ženu a partnerku, takovou si ji i stvoří: ona se jí i stane. A plnit mužská očekávání mladé ženy všech dob, ano, i dneška, jakkoliv to vypadá a zní utopicky, velmi dobře a snadno, ze samé podstaty ženství (intuitivně) umějí. Jen by si i ony měly uvědomit, že bojem ženskost a ideálního partnera (např. miliardáře, jehož koníčkem jsou domácí práce) nezískají.\nJak dole, tak nahoře. Velké věci a jevy vznikly z těch malých až nejmenších. A je snazší a moudřejší být na počátku, a moci a umět ovlivnit ty nejmenší (rouhačsky až na kvantové úrovni těch nejmenších shluků energií), které pak nasměrují a tedy i ovlivní i ty větší a docela velké. My lidé to taky děláme, jen v tom negativním programu: svět je chaos a boj a války a soupeření, namísto radosti a kooperace, protože jsme to tak kdysi (i když nevědomě) zvolili. Možná jsme tehdy neměli na výběr (dnes už ale neznalost neomlouvá). Je nejvyšší čas si uvědomit, že (můj) svět je takový, jaký jsem já sám (sama). I v tomto ale platí, že vše přitom řeší duchovnost (poznání sebe sama), a navíc že (stačí se podívat kolem sebe) končí ekonomická výhodnost manželství, a naopak nastupuje archetyp partnerské výhody společné duchovní cesty.\nMladý muž, který jimi byl tak zklamán, že už od žen nic nečeká, se tak logicky dočká toho, co (ne)čeká: dalšího zklamání. Naopak člověk, který nejprve zapracuje na znaménku (viz blog google plus) svého myšlení (a postupně i na podvědomých archetypech doby, rodiny, kultury či genderu), a začne myslet a žít jinak, tedy pozitivně, zcela jistě, přinejmenším na rezonanční úrovni, bude lákat a také přiláká (tak jako samička motýla samečka na feromony) partnerku již před-vyladěnou, a tedy kompatibilní.\nAle to je teprve začátek dalšího individuálního vývoje, který ovšem může frekvenčně rozladit sebemenší entropický protivír negativní myšlenky. Proto je nutno, tak jako k řízení autobusu nebo vozu formule F1, dlouho trénovat a postupně vše zvládat. Dokonalý život, porod, svět, i optimální a dlouhodobá partnerka, je výsledkem neustálého každodenního snažení a zdokonalování (i když riziko, že to pak ona dlouhodobě neustojí, zrovna neustále roste). Vše je však pravděpodobněji dosažitelnější, když si dáme pozor na detaily, hlavně na své myšlení a úmysly, a udržíme se (a tedy i svět) v pozitivních mantinelech.


Moje milá smrti | | Toulání se srdcem na dlani\n20.5.2018 22.5.2018 Pavel MašekZamyšlení v nemyšlení\nBližšímu setkání se smrtí se nevyhne nikdo z nás, naše smrtelnost je prostý fakt, se kterým musíme chtě nechtě počítat po celý život. Téma smrti je v naší společnosti stále poměrně velké tabu, o smrti se moc nepovídá, dělá se jakoby ani nebyla. Povídá-li se, tak šeptem a slovy, jejichž tón a vibrace vůbec neukazuje na přirozenost smrti. A když náhodou přeci jen navštíví naše řady, tak to má vždy tragickou příchuť. Punc něčeho, o co byste nechtěli ani zavadit, natož to prožít. Prožít smrt? Pojďme se na smrt podívat blíže. Vynechme nyní pohled na vlastní smrtelnost. Ano, jednoho dne, který leží tam někde za horizontem času, zemřeme. Potká to každého z nás, bez výjimky. Smrt se nás dotýká i z druhé ruky. Když zemře někdo blízký. Rodič, sourozenec, vlastní potomek, někdo další z rodiny, nebo třeba životní partner. Jakou příchuť potom smrt pro nás dostane? Jen pomyšlení na to, že by to mohlo přijít, dokáže způsobit v nitru člověka řádnou paseku.. A ono to jednoho dne opravdu přijde. Děje se to dnes a denně. A podobně jako naše vlastní smrt, které se nevyhneme, nevyhneme se ani tomuto. Ve svých čtyřiceti jedna letech již vím, jaké to je, podívat se takto zblízka smrti do očí. Tatínek i maminka odešli na druhý břeh. Táta před dlouhými 16 lety a u mamky to je 6 let. Smrt táty byla tragická, zastřelil se v práci. Mamka zemřela oslabená na kolaps plic po prodělané rakovině. Také žádná výhra. Na toto vás nikdo a nic nepřipraví. Dlouhé roky trvalo než jsem byl schopen připustit sám sobě, že táta prostě udělal to, pro co se rozhodl. Nevěřil jsem tomu. I smrt mamky byla šokem, protože to již vypadalo, že rakovinu úspěšně zdolala a bác, selžou plíce. Prostě to již nevydýchala. A náhle bylo na nás, potomcích, nejbližších pozůstalých, abychom to vydýchali. Nemohu mluvit za nikoho jiného než za sebe. Setkání se smrtí, kdy zemře někdo z blízkých milovaných, je ranou. Paradoxně jsem si smrt táty připustil, až když zemřela i mamka. Právě smrt mámy, její náruč, která byla pro mě plná výčitek a zlosti na sebe sama, mi přinesla do života možnost pohlédnout na vše jiným úhlem pohledu. Pomohlo mi to přijmout i to, co udělal táta a otevřelo mi to oči takovým způsobem, abych mohl i na vlastní život pohlédnout jinak. Před šesti lety se nastartovala změna v mém životě, která mě z čirého materialismu a života bez víry přivedla do světa, kde se probudilo mé srdce a otevřela se vrátka návratu k sobě samému. K víře v sebe sama, k hluboké pokoře a vděčnosti před Přírodou a Bohem. Jakmile naleznete odpovědi na své otázky přímo v sobě, ve svém vlastním Božství, pochopíte mnohé. A nakonec se přestanete ptát. To, co ještě potřebujete znát, prostě přijde samo. Ve správnou chvíli, tak jak potřebujeme a jak jsme připraveni. Za sebe samé přijde i hluboké pochopení vlastní smrtelnosti. Nemalou měrou tomu přispívají právě i bližší setkání se smrtí z řad nejbližších. Přijde okamžik, kdy se smrt zjeví v plné síle, v tom okamžiku je pochopeno, že nenese nic tragického v sobě. Z hlediska celku, nedívaje se jako jednotlivec, se poodkryje hluboký smysl toho, co nás potkalo. A, i když toto poznání zůstane skryto, stejně jako samotný smysl toho, přeci jen se může stát, že se nekonečný smutek, žal a veliká bolest v nitru přemění na pochopení, klid a navede vás intuitivně k novým dveřím ve vašem životě, které vám již poznání hlubokého smyslu smrti přinesou.\nTitulek tohoto článku nese název, kterým pojmenovala Veronika Hurdová svou knihu Moje milá smrti. Tuto knihu mohla napsat právě a jen kvůli (a díky) tomu, že zažila na vlastní kůži a duši setkání se smrtí milované osoby. Tragicky zemřel její manžel Honza. Ona zůstala na tomto světě s dcerkou Grétkou a synkem Mariánkem, v bříšku jí rostl tehdy ještě malinkatý Janek. Stalo se něco, právě to, co by nikdo z nás nechtěl. Veronice to přineslo nezměrné kvantum bolesti, žalu a slz. A přeci ji to nepoložilo a nepřimělo zahořknout a do konce svých dnů bloudit po tomto světě se srdcem plným zrady a zášti k Bohu. Podařilo se jí najít v tomto blízkém setkání se smrtí svého milovaného pochopení a odkrýt hluboký smysl toho, proč se to stalo. Veronika byla již před touto životní zkušeností se smrtí známou blogerkou a copywriterkou píšící blog Krkavčí matka. Kniha Moje milá smrti našla shodou okolností cestu i do našeho domova. Jak už to bývá, odpočívala a čekala na svůj okamžik. A ten přišel. Jednoho dne skončila v mých rukách a písmenka se počala skládati přímo do mého srdce. Chybí mi přečíst ještě několik posledních stránek, myslím si, že i tak již mohu napsat, co mi tato kniha přinesla. Především pocit hlubokého souznění, který brnká mocně na nedávno ještě skryté struny mé duše ladně ozvučujíce mé již klidné nitro písní, v jejímž textu beze slov je veliká radost a úleva, že smrt někdo další bere podobně jako já. Bez patosu, bez společenských konvencí (které jsou zde stejně jen na obtíž), beze strachu, bez hrůz a bez toho, aniž by ze smrti byla konečná do života pro pozůstalé. To, co Veronika přináší na stránkách knihy, se velmi podobá tomu, co blízké setkání se smrtí přineslo i mě samotnému. Nechtěla napsat knihu, kde bude vést lidi, kteří mají obdobnou zkušenost a radit jim, co dělat, aby nezahořkli. Napsala knihu, kde odkryla své poznání, aby poukázala na prostý fakt, že na smrt se dá dívat i jinak. Zcela jinak. Ne jako na tragédii, ale jako na Dar. Zní to šíleně a mnohým lidem, to šílené i bude připadat. Myslím si, že když si takový člověk sedne a přečte si její knihu bez zaujetí, s otevřeným srdcem, že pochopí. Ostatně je jasné, že si v žádném případě tímto počinem nehrála na vševědoucí a všem pozůstalým radící, jak to správně udělat, aby se smutek zmírnil a bolest brzy přešla. Takový návod ani existovat nemůže, protože kontakt se smrtí si každý prožije po svém. Za sebe mohu napsat, že kniha má ohromný léčivý a terapeutický účinek. Ke komu si má cestu najít, k tomu si ji najde. Komu nic dát nemůže, nezavadí o ni, případně ji odloží jako šílenost. A i to je správně. Každý máme svobodnou volbu, pro co se rozhodneme. Za což lze jen děkovat..\nHrůza není zemřít, hrůza je žít život bez smyslu.\nU konce knihy Veronika rekapituluje to, co prožila v roce 2016 ve dvanácti bodech. To, co tam Veronika píše, odráží moudrost, pokoru a vděčnost její duše. Vnukla se mi myšlenka, abych titulky jednotlivých bodů použil na vlastní myšlenky, které mi automaticky během čtení přicházely. Nuže, zde jsou:\n1/ Nejlepší průvodce životem je tvá intuice\nIntuice, intuice a zase ta intuice.. Pro leckoho získalo toto slovo punc sprostoty. Ptám se proč? Naučit se dávat na vlastní rozhodnutí vyvěrající z hloubky naší duše cestou životem, je to nejlepší, co nás může potkat. Dát na to, co vy sami cítíte jako jediné správné v daný moment, byť by vás ostatní od toho zrazovali, je velmi osvobozující. Ano, žádá si to velké kvantum osobní odvahy. Jak jednou okusíte, nechcete již jinak. Intuice, pokud ji začnete používat, vás bezpečně povede životem. Neříkám že vždy bezbolestně, ale bezpečně rozhodně, neb i bolest slouží jen a jen k osobnímu růstu, pokud je správně uchopena. Kdybych před čtyřmi lety dal na dobře míněné rady, ať neblázním s tím stěhováním do neznáma z Jizerek do Brna za Madlenkou, propásl bych jedinečnou šanci jít za hlasem svého srdce, které říkalo, že konám správně. Ve spoustě následujících okamžicích přibyla další rozhodnutí takřka vždy na hraně zdravého rozumu, kdy onen hlásek ve mně říkal:„Udělej to, je to správné řešení.“ A měl pravdu. Vždy.\n2/ Věci jsou jen věci\nNač se honit za majetkem? Za slávou? Za penězi? Má-li něco z toho přijít, stejně to přijde. Může to znít alibisticky, možná i slabošsky. Opak je pravdou. V okamžiku smrti si stejně nic hmotného s sebou do nového počátku nevezmeme, ani majetek, ani finanční bohatství. Bohatství duševní, práci na sobě samých, růst své duše.. to je již jiná káva. Právě a jen toto jde s námi dále. Co nás učí život zde na Zemi v materii? Žít v rovnováze, hmotné i duševní. Věci používat pro zjednodušení života, ale naučit se na nich nelpět. Technologie mají sloužit, ne nás vést k otroctví. Naučit se žít život prostý, hledat radost v každodenních okamžicích, hledět na svět srdcem, klidně i mávat pomyslnými andělskými křídly. Mít ovšem na zřeteli, že je potřeba také mít nohy pevně na zemi. Země je naše Matka, stojíme-li pevně na nohách, můžeme svou hlavu bez obav pozvedat k nebesům blíže k Otci. K Bohu. Neulétneme.\n3/ Jen a pouze ty tvoříš svou realitu\nMnozí z nás podlehli tlaku zvenku, že se svým životem mnoho nenadělají. Chybí peníze, chybí vzdělání, chybí zázemí, chybí možnosti, chybí toho spoustu. Mnozí též vědí, že hodně z toho lze přeci jen uskutečnit. Ano, je to jedna z cest tvorby reality. Když vám řeknu, že třeba nemusíte dělat vůbec nic a přeci budete tvořit, jak to budete vnímat? Každé naše rozhodnutí, i ta, která neuděláme, tvoří náš život, píší naše životní příběhy. Pravda, hodně z toho podléhá vnějšímu vlivu. Pravdou také je, že podléhat nemusí. Realitu svého života, svých dnů, jak jimi procházíme, máme pevně ve svých rukách. Stačí si to jen uvědomit. A postavit se strachu. Již jen tímto krokem převezmete otěže svého života velkou měrou. Je tu jeden důležitý fakt, který musí být naším nitrem pochopen, aby to začalo fungovat. Připustit sám sobě, že vše, co se mi stalo, děje a stane, je plně v mé režii. To já sám jsem tvůrcem všeho toho, co mě potkalo, co se mi děje, i toho, co v příštích okamžicích zažiji. Nevěříte? Vzpomínám si, že mezi stěžejní okamžiky, kdy jsem začal procitat, patřilo to, že jsem přestal sledovat, co do mě hustily televizní i rádiové stanice. Vzápětí se přidalo to, že jsem přestal sledovat, co se do mě snažili narvat jiní lidé, ač to jistě takřka všichni mysleli v dobrém. V tichu, které přišlo, jsem totiž náhle uslyšel jiný hlas. Hlas svého nitra, své duše. Začne k vám promlouvat vnitřní pravda a vy začnete tuto pravdu i žít. Víte, člověk žijící ve strachu je manipulovatelný, lze ho dobře ovládat a právě to se také děje, pokud žijete ve strachu. Z čeho ale? Z vás samotných to pocházet nebude, s tím si můžete být jistí. Až uslyšíte hlas své duše, pochopíte, v jaké manipulaci jste žili a stanete se svobodnými. Pochopíte, v čem tkví výrok:„Jen a pouze ty tvoříš svou realitu.“, a vrhnete se celým srdcem do její tvorby.\n4/ Nehodnoť a nesuď\nZe stejného důvodu, z jakého je mezi lidi zaséván strach, se nás cosi snaží přimět k tomu, aby se stalo naším neměnným pravidlem cokoliv a kohokoliv hodnotit. Velmi podobně je do nás již od dětského věku vštěpována soutěživost, opět v čemkoliv, meze se nekladou. To nepřímo vede k tomu, že jsme učeni nejen hodnotit, ale i soudit. Proč si myslíte, že jsou tak populární kolektivní sporty? Určitě mnozí z vás máte rádi fotbal nebo hokej.. Již v dobách antického Říma vládci dávali lidem chléb a hry. Chléb, aby nezemřeli hladem (a mohli sloužit) a hry, aby měli, co hodnotit a koho soudit. Aby kolektivně ve velkém odevzdávali tolik cennou vlastní energii (kterou by jinak používali pro tvorbu vlastní reality) v amfiteátrech. Dnes se toto děje na stadionech. Všimli jste si někdy, vy všímavější, jak emotivně z lidí doslova tryská energie z hlediště, když sledují fotbalový nebo hokejový zápas? Lidé si mysleli, jak se při hrách baví, jak skvělé vůdce mají, ani za mák jim nedocházelo, jak je jejich energie zneužívána. A nedochází to lidem ani dnes. To ale již velmi tence balancuji sám na hraně hodnocení a soudu. Vidíte, jak tenká je ona pomyslná hranice? Jak jednoduché přitom je, podívat se na každého člověka z celkového hlediska, ne jen na základě aktuálního momentu.. Odsoudit je velmi jednoduché, ale nikdy nevíme, čím si daný člověk za svůj život prošel a čím si prochází. Stačilo by jen kousek se projít v jeho botách.. K čemu by nám potom bylo hodnocení a soudy nad druhými? Že podobně hodnotíme a soudíme i sami sebe? Ano, na to jsme, my lidé, přeborníci. Tyto naše osobní soudy a hodnocení vyšly ze stejných pravidel, jakými posuzujeme druhé, jen sami sebe často zmasakrujeme ještě více. Tento systém – hodnoť a suď – je velmi rafinovaný, nikoliv však trvalý. Je to jen prostředek sloužící k tomu, aby lidé nebyli schopni nalézt vlastní sílu.\n5/ Strachy a překážky jsou jen v mé hlavě\nJe to tak, jen my sami si dokážeme velmi efektivně házet klacky pod nohy a často se nám povede si do cesty postavit tak velkou překážku, že jsme schopni se na ní zaseknout na velmi dlouhou dobu (výjimkou není ani celý náš život). Proč to, proboha, děláme? Strach byl původně lidský spojenec, pud sebezáchovy nám nedovolí ani dnes udělat něco, co se neslučuje se zachováním naší tělesné schránky a života jako takového. Sloužil člověku dobře, aby nepodléhal zbytečně smrtelným nebezpečím. Postupem lidského vývoje i vývoje celé lidské společnosti se strach stal i něčím jiným než jen lidským spojencem. Mocná energie strachu byla zneužita. Právě proti původnímu spojenci. Proti člověku. Nyní jde toto zneužití již tak daleko, že nejsme ani schopni rozeznat, jak moc sami sobě škodíme. A přitom to většinou začne strachy, které nejsou naše, zasejí je do nás naši rodiče, v dobré víře, že nám pomáhají a ochraňují nás. Později se přidá společnost, školní systém, státní aparát a již se v tom vezeme. Od tvůrce vlastního života se dostaneme k titulu oběti, kdy jen bezmocně nadáváme na vše. Na rodiče, na učitele, na politiky, na stát, na život, nebo na osud. Kdo ale dovolil zasít tyto pochybnosti a strachy do našich srdcí? Ano, byli jsme to my sami. Nezáleží na tom, že jsme byly dětmi. Nezáleží na tom, jestli se necháme rozhodit v dospělosti něčím dalším. Pořád to dovolujeme jen my. A jen my sami se tomu můžeme postavit. Odstranit ze životní cesty první klestí, které jsme si tam naházeli, je nutností a často prvotním signálem k velkým změnám v našich životech.\n6/ Zpomal. Budeš mít ze života víc\nZnáme dobře ten pocit, když se na nás ze všech stran všechno hrne, všechno na nás doslova padá, my se tolik snažíme, zapínáme různé možné záložní zdroje v sobě jen, abychom zjistili, že je to pořád málo. Pak přichází panika, děs, vyčerpanost, naštvanost na celý svět. Nic nepomáhá. A přeci. V těchto chvílích není ideálnějšího okamžiku pro to, zvolit opačný postup, začít zpomalovat, nebo dokonce na nějakou dobu vypnout. Nejde to? Jděte.. Paradoxně často právě chvilka zvolnění přinese to prozření, že si to dovolit můžeme. A když si to dovolíme, tak i zjistíme, že nejenže se nestane, aby se vše sesypalo, ono se totiž nejčastěji stane právě to opačné, což bychom ani nečekali. Někdy to dojde tak daleko, že náhle zjistíme, jak velkou část toho, co nestíháme, ani stíhat nemusíme. A to jen díky tomu, že si dovolíme zpomalit. Kdo nám říká, že musíme tohle a tamto? Kdo nám radí, že odpočívat můžeme, až se něco udělá takto a ne dříve? Víte o kolik toho člověk přichází, když se neustále za něčím žene? A proč vlastně? Je to tak normální v naší společnosti. Děkuji, nechci. Dám si radši den oraz, na moment si dovolím podívat se z okna na bílé mraky, jak mezi nimi kličkují ptáci. Vychutnám si hrnek horké kávy bez toho, aniž bych si spálil pusu, jak budu pospíchat. Projdu se deštěm a celými plícemi budu nasávat voňavý vzduch. Začtu se do knížky, která už tolik týdnů leží na poličce a zapomenu u toho na čas. Zasním se u nádherného západu slunce, ke kterému spousta lidí ani nezvedne zrak. Ani u jednoho z toho nebudu přemýšlet. Budu plně u toho, co zrovna budu dělat. Dovolím si zpomalit, abych zjistil, že jsem člověk. Zjistím, že žiji, dýchám. A to není rozhodně málo. U všeho opravdu být nemusím. Za to aspoň něco prožiji plně a jedinečně. A s tím, co mě tolik honilo a bralo energii, se úplné prd stane.. Svět se nezhroutí, já se nezhroutím, jen si dovolím zpomalit. Dělám to tak i v práci, když se to začne sypat a ještě nikdy se to nesesypalo. Spíš to má opačný efekt, uklidním se a vše jde lépe a snáze. Rozhodnutí je vždy na nás. Ne vše, co se nám děje, ovlivníme, ovšem to, jak zareagujeme, ovlivníme vždy. To je plně v naší moci, pokud jsme schopni si to uvědomit.\n7/ Svět je plný darů. Jen je někdy nevidíme\nSvět je krásným místem k životu. S klidným vědomím to říkám, i když by mi mohl kdokoliv oponovat. Marně. Respektuji životní cesty a příběhy jiných lidí, mám však svou vlastní. A po té jdu a tvořím si život, jak momentálně nejlépe dovedu. Můj svět v místě světa, kde žijeme všichni, je světem, kde je láska. Je krásný a plný maličkostí, který můj svět dělají nádherně barevným a rozmanitým. Není to žádná růžová bublina, kde je vše v naprostém pořádku. Nejsem Bůh, jsem člověk, byť mám Boží jiskru v sobě (ostatně jako úplně každý člověk). I v mém světě je všechno to svinstvo, které se nachází v našem světě. Jen jsem se naučil vidět krásu i tam, kde jiný člověk nevidí nic. Darů tak mám plný svět a vidím i cítím je zcela jasně. Se svinstvem sice mnoho nenadělám, nicméně mohu aspoň přiložit ruku k dílu. Bordel, který někdo rozhází po oblíbeném parku, mohu posbírat. Dát příklad, protože mě vidí jiní lidé. Mohu také neudělat nic a nadávat. Co z toho si asi pustím do svého světa? Každá maličkost, kterou udělám pro druhé, aniž bych u toho přemýšlel, zda se mi to vrátí, pomáhá uklízet celý náš svět. To vím zcela jistě. Začít můžeme a také musíme vždy jen u sebe samých.\n8/ Měj se rád. Nikdo jiný to za tebe neudělá\nA je to tady.. Sebeláska. Udělejme z ní sobectví a máme rázem trumfy v rukách. Lidé uvěřili. Mít rád sám sebe, zavání sobectvím, žít se musí pro druhé. Když je to třeba, tak se i obětovat, však právě tak se uvidí, jak velká má láska byla. Nás může mít rádo přeci hodně lidí, tak co bych s tím lámal hlavu. Ono vlastně nevadí, že budu občas mít zlomené srdce. Vždy se najde někdo další, kdo mi ho pofouká a vyléčí. Však mám také rád hodně lidí, lásky je tak více než dost. A sebeláska? Pche.. Mám jednu takovou myšlenku.. To jak moc má člověk rád sám sebe, se krásně pozná dle toho, jak se chová k přírodě. Nepochopit, jak moc je důležitá sebeláska ve vztahu ke všemu ostatnímu, zadělává člověku na velké trable. Milovat jiné mohu jen, pokud miluji upřímně sám sebe i se všemi chybami, které ke mně patří. Lásku nehledám, láskou jsem, lásku vyzařuji a lásku dostávám. Mít se rád je velkou lidskou výhrou. Pro sebe samého, pro přírodu i pro všechny ostatní.\n9/ Buď vděčný za to, co máš. Nelituj toho, co nemáš\nKrásně se vracíme ke všem předchozím bodům. Vděčnost není automatická. Nedá se ani nijak naučit. Ona prostě je. Cítí ji člověk, který je spokojený sám se sebou, tak jak je. Vděčnost se postupně rozrůstá, až doroste do takové nezměrné velikosti, že jsme schopni cítit vděčnost i za chvíle, za okamžiky, které pro nás byli těžké a kruté. Právě tyto okamžiky nás totiž většinou nasměrují ke změnám v životě, které nás dovedou později k této vděčnosti. Být schopen radovat se z maličkostí, naučit se nelpět na čemkoliv a přijímat vše ve své přirozenosti, naše životy nesmírně prozáří a obohatí. Touhy a přání se redukují. I tím, že si je aktivně plníme. Důležitý je hlavně samotný život, prosté bytí. Naplnit ho smysluplným tvořením. Těžko potom budeme toužit po něčem, co ještě nemáme, když žijeme šťastný a naplněný život.\n10/ Dej životu smysl\nZjistil jsem, že smysl života se nemusí hledat. Přesto ho většinou hledáme a mnozí ho nenajdou po celý život. Proč si myslím, že smysl života nemusíme hledat? Je to jednoduché. Dávno ho všichni známe. Máme ho v sobě. Když neslyšíme hlas naší duše, i smysl života je nám skryt. Slyšíme-li ho, nasloucháme-li a komunikujeme-li, smysl života nehledáme, ale prostě a jednoduše ho žijeme. Jednodušší to ani být nemůže.\n11/ Užívej dne. Pamatuj smrti\nUžívat dne již neznamená naplnit svůj život zážitky. Pamatovat smrti už neznamená bát se a být opatrný. Slova Veroniky (pouze poslední slovo, přídavné jméno opatrný jsem hodil do mužského rodu), která mají mimořádnou hloubku a sílu. Prožít den tak, jak bych ho prožil v poslední den svého života, neznamená nutně narvat ho až po okraj mimořádnými zážitky. Stačí si ho po svém užít s vědomím plné přítomnosti. Smrt necítím jako konečnou a už vůbec ne jako nějakého strašáka, kterého bychom se měli bát. Každá smrt nám připomene vlastní smrtelnost. Připomene nám, že odkládat vlastní život se také nemusí vyplatit. Můžeme totiž umřít dříve, než ho začneme skutečně žít. A to by byla velká škoda, nemyslíte?\n12/ Být sám sebou je to nejlepší, co můžeš pro svět udělat\nPamatujete, abychom nalezli v sobě smysl života, musíme slyšet hlas své duše. Slyšíme-li ho, smysl života se odkryje sám. Šťastný život je něco, co si vytváříme sami. Nikdo nám to nemůže darovat, tohle štěstí je prostě v nás. Štěstí prostě je, také ho nemusíme hledat. Stejně jako lásku v sobě. I ta je v nás odjakživa. Proč tedy hledáme, když nemusíme? Všechno přeci máme v sobě. Hledáme, protože věříme, že tohle vše, je někde venku. Venku ale hledáme marně, nenajdeme tam nic z tohoto, jen blýskavá pozlátka, která nám dodají jen krátkodobé pocity. Matou ovšem dokonale. Co se musí stát, aby se člověk podíval konečně tím správným směrem? To netuším.. Možná je to právě to nejtěžší. Obrátit zrak do sebe, pohlédnout do nitra. Odhalit se celý, v pravdě, v Boží nahotě, před sebou samým. Stojí to za to, stát se sám sebou je Dar od samotného Boha. On věděl, kde toto vědění ukrýt. Dobře si rozmyslel, náramně dobře, proč to dělá. Staneme-li se sami sebou, zažehneme Boží jiskru v nás, Bůh se skrze nás může projevit a prožít si jednu z mnoha zkušeností, po kterých tolik prahl. Je to velký Zázrak a pro celý vesmír nádherný okamžik Pravdy, když se člověk stane sám sebou.\nJsem moc rád, že mezi námi jsou lidé jako je Veronika. Lidé, které potká bolestivá událost a nezlomí je to. Lidé, kteří o tom dokáží dát vědět i ostatním. Podělí se, ač dobře vědí, že za to budou nepochopeni a souzeni. Jsou tím střípkem Pravdy, té Pravdy, kterou nelze zašlapat do země, jak by si někteří, profitující, přáli. Tato Pravda, Světlo tohoto světa, je nezničitelná. A každý k ní má nakročeno. Rozmanitost našeho světa je dán rozmanitostí těchto jednotlivých cest každého z nás. Každá cesta jednou skončí v cíli. Cíl v nedohlednu? Nemyslím si. Stačí si uvědomit, že i cesta samotná je cílem a po takové cestě je velká radost kráčet. Děkuji za krásnou knihu. Tvoří-li člověk, stává se sám sebou. Smrti má milá, děkuji..\nKdybyste náhodou hledali, kde knihu koupit, zde je malá nápověda: Web knihy..\nTomáš Kočko & Orchestr – večer se zhudebněnou poezií Ladislava Nezdařila\n2 komentáře u „Moje milá smrti“\nDěkuji převelice.. 😉


TOP 09 hospodaří odpovědně a bez dluhů | TOP 09\nTOP 09 v roce 2017 evidovala náklady ve výši 109,760 miliónů korun, na straně výnosů bylo 85,546 miliónů korun. Strana své hospodaření přesto skončila bez dluhů.\nZa volební kampaň do Poslanecké sněmovny strana vynaložila 74,844 miliónů korun. Největším příjmem v hospodaření TOP 09 byl státní příspěvek ve výši 67,981 miliónů korun. Během roku 2017 strana přijala celkem 1 015 darů. Od dárců strana získala 13,596 milionů korun a od členů vybrala na příspěvcích více než 3,855 milióny korun. Největší dar získala TOP 09 od čestného předsedy Karla Schwarzenberga, který přispěl 1,05 miliónu korun. Nejmenší přijatý dar byl v hodnotě 25 korun. Kvůli volbám si strana loni vypomohla úvěrem ve výši 9, 128 miliónu korun, který za měsíc celý splatila.\n„TOP 09 se po celých devět let od svého vzniku chová jako odpovědná strana. Vážíme si každého daru, nejen od našich sympatizantů ale i od členů a s jejich penězi zacházíme naprosto transparentně,“ uvedla generální sekretářka TOP 09 Marcela Masná.\nPraha 30. března 2018\nVýroční finanční zpráva TOP 09 za rok 2017.pdf (23.8 MB)


Kuchyňská skříňka Acrilico D60 PK/2133 P/L - Stolkar | MsBox.cz\nKuchyňská skříňka Acrilico D60 PK/2133 P/L\n6 966 Kčs DPH\nMATERIÁL ltd/mdf luxe\nKuchyňská skříňka Acrilico D60 PK/2133 je určena pro vestavnou troubu a je součástí kuchyňské linky Acrilico. Kuchyňská linka Acrilico spadá do systému Studio Stolkar, který se vyznačuje tichým uzavíracím systémem a zaručí tak šetrné otvírání a zavírání skříněk či šuplíku. Korpus skříňky je z laminované PCV desky, čela skříňky jsou z lakované MDF Luxe.\nSkříňka je dodávána bez úchytu a soklu.\nHorní kuchyňská skříňka Smile W60 P/ L\nHorní kuchyňská skříňka Smile W60 P/ L je součástí kuchyňské linky Smile. Vybrat si můžete z mnoha krásných moderních barev. Kuchyňská linka Smile spadá do systému Standard + , který se vyznačuje standardní úrovní nábytkového kování. Dvířka mají kovové úchy\nDolní skříňka AMELIA D40K\nDolní skříňka AMELIA D40K je součástí kuchyňské linky AMELIA. Kuchyňská linka AMELIA je vyrobena v klasickém stylu s nádechem venkova a spadá do systému Studio Stolkar, který se vyznačuje tichým uzavíracím systémem, zaručí tak šetrné otvírání a zavírání s\nHorní kuchyňská skříňka ZOFIA WS80 S5\nHorní kuchyňská skříňka ZOFIA WS80 S5 je součástí kuchyňské linky ZOFIA, která je v klasickém stylu s nádechem venkova. Kuchyňská linka ZOFIA spadá do systému Studio Stolkar, který se vyznačuje tichým zavíracím systémem, zaručí tak šetrné otvírání a\nHorní kuchyňská skříňka Acrilico W40 P/ L\nHorní kuchyňská skříňka Acrilico W40 P/ L je součástí kuchyňské linky Acrilico. Kuchyňská linka Acrilico spadá do systému Studio Stolkar, který se vyznačuje tichým uzavíracím systémem a zaručí tak šetrné otvírání a zavírání skříněk či šuplíku. Vybrat si mů\nHorní kuchyňský regál Acrilico WO30/ 92 je součástí kuchyňské linky Acrilico. Kuchyňská linka Acrilico spadá do systému Studio Stolkar, který se vyznačuje tichým uzavíracím systémem a zaručí tak šetrné otvírání a zavírání skříněk či šuplíku. Korpus re\nHorní skříňka ALINA W60\nHorní skříňka ALINA W60 je součástí kuchyňské linky ALINA, která je vyrobena v anglickém stylu. Kuchyňská linka ALINA spadá do systému Studio Stolkar, který se vyznačuje tichým uzavíracím systémem a zaručí tak šetrné otvírání a zavírání skříněk či šuplíku\nHorní kuchyňská skříňka POLA W40 OKGR\nHorní kuchyňská skříňka POLA W40 OKGR je součástí kuchyňské linky Pola. Kuchyňská linka Pola spadá do systému Studio Stolkar, který se vyznačuje tichým uzavíracím systémem a zaručí tak šetrné otvírání a zavírání skříněk či šuplíku. Skříňka obsahuje pneuma\nDolní kuchyňská skříňka Justyna D60 PK 2133 P/ L\nKuchyňská skříňka Justyna D60 PK 2133 je součástí kuchyňské linky Justyna. Kuchyňská linka Justyna spadá do systému Studio Stolkar, který se vyznačuje tichým zavíracím systémem, zaručí tak šetrné otvírání a zavírání skříňky. Vybrat si můžete z mnoha krásn\nDolní kuchyňská skříňka Justyna D60 PK S3 2133\nDolní kuchyňská skříňka Justyna D60 PK S3 2133 P/ L pro vestavnou troubu je součástí kuchyňské linky Justyna. Kuchyňská linka Justyna spadá do systému Studio Stolkar, který se vyznačuje tichým zavíracím systémem, zaručí tak šetrné otvírání a zavírání\nDolní boční kuchyňský regál POLA DPO\nDolní boční kuchyňský regál POLA DPO je součástí kuchyňské linky Pola. Kuchyňská linka Pola spadá do systému Studio Stolkar, který se vyznačuje tichým uzavíracím systémem a zaručí tak šetrné otvírání a zavírání skříněk či šuplíku. Korpus skříňky je z lami\nHorní regál AMELIA WO30/ 92\nHorní regál AMELIA WO30/ 92 je součástí kuchyňské linky AMELIA. Kuchyňská linka AMELIA je vyrobena v klasickém stylu s nádechem venkova a spadá do systému Studio Stolkar, který se vyznačuje tichým uzavíracím systémem, zaručí tak šetrné otvírání a\nProdej Kuchyňská skříňka Acrilico D60 PK/2133 P/L - nyní v akci a levně\nNechcete-li koupit Kuchyňská skříňka Acrilico D60 PK/2133 P/L, vyberte si z nabídky obchodů a oddělení. Nebo si prohlédněte jiné výrobky v oddělení Nábytek.