Libor Pavera: Odešel Antonín Satke – vzácný vědec a člověk\nLibor Knězek: Josef Filgas uchoval příběhy ze zapomenuté Ostravy\nRichard Sobotka: Setkání v Bezručově srubu na Ostravici v roce 50. výročí smrti českého básníka Petra Bezruče\nDajana Zápalková: Miloslav Oliva pětaosmdesátiletý\nRichard Sobotka: Jubilea spisovatelů moravskoslezského regionu v roce 2008 - 1. část\nEva Kotarbová: Stále patří k mému domovu (k výročí úmrtí Viléma Závady)\nEva Kotarbová: Vzpomínání u příležitosti nedávných 83. narozenin Josefa Škvoreckého\nBřetislav Olšer: Jak žloutenka stvořila pátera Knoxe (rozhovor s J. Škvoreckým)\nDajana Zápalková: Jubilejní vzpomínání na slezského barda Petra Bezruče\nRichard Sobotka: Jubilující atletická a olympijská legenda\nDajana Zápalková: Petr Bezruč - bard z Beskyd, Oslavy 140. výročí narození Petra Bezruče\nLydie Romanská: Laudatio pro Drahomíra Šajtara (napsáno u příležitosti 85. výročí jeho narození, nar. 17. 6. 1922)\n(kot): První dopisy jsme si vyměnili v roce 1965 .... (k 105. výročí nar. spisovatele Alana Marshalla)\n(SB): Deset let Literárního klubu Petra Bezruče\nLydie Romanská: K Jiřímu Urbancovi pětasedmdesátiletému (nar. 25. 5. 1932)\nTvůrčí rozvinutí, které následovalo po vydání monografie o vypravěči Smolkovi, nesmělo však trvat dlouho: již v květnu roku 1961 byl Satke zatčen a v soudním procesu odsouzen ke čtyř a půlletému vězení. Běželo o proces uměle vykonstruovaný s politickým podtextem. Obviněn byl z rozvracení republiky – stejně jako ostatní z neformálního sdružení – tzv. Společenství laiků, které soustřeďovalo katolickou inteligenci ze Slezska; v řadách sdružení byli učitelé, hudebníci, spisovatelé, lékaři i kněží, jichž se komunistický režim obával. V centru Společenství laiků stál Vladimír Neuwirt (1921–1998), a přestože střediskem působnosti bylo nejprve Slezsko, brzo si neformální sdružení našlo své příznivce v jiných československých městech a regionech (Bratislava, Plzeň). Činnost skupiny byla přerušena a zatýkání jejích členů začalo v květnu 1961; Satke byl zatčen později než ostatní po svém příjezdu z Bratislavy 29. 5. 1961, na podzim pak odsouzen k nepodmíněnému trestu v pankráckém vězení, jeho majetek byl zkonfiskován, rodný dům v Komárově propadl ve prospěch státu. Antiklerikálně naladěné společnosti však ani tak přísný trest nestačil: Satke byl nadále očerňován na svém pracovišti, obviňován ze šíření režimu nebezpečných myšlenek, státní bezpečnost stála rovněž v pozadí veřejných schůzí v jeho rodišti, jež měly za cíl skandalizovat jeho osobu a vyvolat v jeho spoluobčanech náladu protistátního spiknutí, v jehož prospěch měl Satke údajně pracovat. V květnu roku 1962 nicméně přišla amnestie a Antonín Satke byl spolu s mnoha ostatními z vězení propuštěn. Ale Slezský ústav už mezitím se Satkem ukončil pracovní smlouvu, vyloučen byl rovněž z Národopisné společnosti a nesměl pracovat v institucích spadajících do správy ministerstva kultury. Začal se živit jako betonář v Prefě v Třebovicích u Ostravy, teprve v roce 1966 se stal vychovatelem učňovského střediska. Zakrátko naštěstí došlo k liberalizaci poměrů v celé české společnosti a Satke mohl být občansky rehabilitován. Spolu s tím přišla také možnost učit na ekonomické škole v Opavě a od roku 1969 se opět soustavně a systematicky účastnit vědecké práce ve Slezském ústavu. V roce 1969 mu byl rovněž udělen titul „dokthttp://www.kotarbova.eu/0000000Rubrika_Jubilea.html#01or filozofie“ (PhDr.).\nJosef Filgas uchoval příběhy ze zapomenuté Ostravy\nPhDr. Libor Knězek, CSc.\nSetkání v Bezručově srubu na Ostravici v roce 50. výročí smrti českého básníka Petra Bezruče\nV čase končícího léta a začínajícího podzimu se 13. 9. 2008 konalo ve srubu Petra Bezruče v Ostravici tradiční setkání přátel Petra Bezruče, spojené s besedou o slezském bardu. Patrony setkání byl Literární klub Petra Bezruče, Kulturní sdružení Bezručův kraj Frýdek-Místek a Obecní úřad Ostravice. Významným hostem byla poslední sekretářka Petra Bezruče PhDr. Zdenka Tomášková. Přátelské posezení uvedla zdařilá scéna Miloslava Olivy „Jeden den poštovního úředníka Vladimíra Vaška na místecké poště“.\nSetkání se uskutečnilo v roce 50. výročí smrti českého básníka Petra Bezruče (vl. jm. Vladimír Vašek, 15. 9. 1867 – 17. 2. 1958), který na přelomu 19. a 20. stol. vytvořil podstatnou část básnické sbírky Slezské písně, v níž se stylizoval do role barda, který vyjadřuje odpor proti národnímu a sociálnímu útlaku.\n„Vladimír Vašek působil v listopadu 1891 na místecké poště jako mladý muž. A možná, že by ani Slezské písně nebyly, kdyby ten čas v Místku prožil jinak, než patrně silně bouřlivým způsobem, včetně dívek Maryčky a Dody. Proč to zatajovat, když to tak bylo, včetně vína a přátelství s dalšími mladými muži a nezbytné turistiky,“ řekla dr. Zdenka Tomášková.\n„Neidealizujme si Vladimíra Vaška, jako nějakého beránka. Já si myslím, že v té době, kdy žil na místecké poště, to byl spíš vlk. Nepochybně to bylo jeho nejbujařejší období. On byl velice sličný člověk, jak můžeme posoudit podle fotografií, ostatně všichni jeho sourozenci měli, jak staříček říkal, krásné figury. A nescházela jim ani ušlechtilost charakteru, laskavost, otevřenost a lidská vstřícnost.\nNa místecké poště to už byl člověk určitě dosti sebevědomý a nepochybně velmi citlivý, právě v té době nasál celou tu atmosféru, která se pak zobrazila v jeho díle. Ty dva roky, které působil ve Slezsku na něj musely nepochybně zapůsobit silně a poznamenat celou jeho osobnost, protože pokud starého pána pamatuji a znám, tak si na celý život osvojil slezský dialekt.\nOtázka autorství Slezských písní, byť se tomu za jiných okolností nevěnovala pozornost, je v současné době šťavnaté sousto zvláště pro bulvární tisk. Věnuji tomu hodně pozornosti. Mám složku, do které ukládám různé omyly a fámy, které se kolem osoby Petra Bezruče vyskytují. Je to například článek z února letošního roku, který vyšel při příležitosti výročí Bezručova úmrtí. V ten samý den na rozhlasové stanici Vltava jinak kultivovaný hlasatel ohlásil, že je to padesát let, kdy zemřel Vlastimil Vašek – zřejmě měl napsáno Vl. Vašek a přestože hlasatel rozhlasové stanice, nevěděl, že je to Vladimír Vašek. Reflex ve svém rozsáhlém článku namísto fotografie Petra Bezruče uvedl snímek, jak se domnívám, jeho bývalého souseda na Ostravici a spisovatele Bystřiny, a pod ním nápis: Petr Bezruč brázdil moravským venkovem. Na fotografii pán ve slamáku, v černém oblečení a s elegantní špacírkou mohl být kdokoliv jiný, ale starý pán to nebyl.\nOsobnost Petra Bezruče je natolik výrazná a natolik silná, že se občas mezi kulturními pracovníky nebo i literáty vyskytuje zvláštní fenomén, že se cítí být tím Bezručem. Zřejmě mají potřebu být slezským bardem. To je například film Petr Bezruč bez záruky, kdy jeden z aktérů představuje Bezruče. Nesmírně jsem trpěla, když jsem se na ten film dívala. Autor nepřišel s Bezručem fyzicky do styku takže nemohl vědět, jak se Bezruč choval. Já jsem dosti dlouhou dobu strávila se staříčkem u stolu a dobře pamatuji, když si po kávě zapálil doutník a kouřil. Úžasný byl ten jeho prožitek z kouření. To byla prostě vznešenost, to bylo něco elegantního. Držel doutník dvěma prsty a kouř pomalu vydechoval, něco jako anglický šlechtic. Protože měl kouření zakázané, kouřil vždycky jenom půlku - a tu půlku si musel prožít. I z posmrtného odlitku jeho ruky je vidět, že mohl být výborný klavírista, měl dlouhé, krásné, štíhlé, ušlechtilé ruce. Těmi prsty doutník elegantně držel a vychutnával. Což bylo v tom filmu nesrovnatelné, takže mi to bylo skutečně líto.\nJsem si vědoma, že ze mne mluví určité zaujetí a určitý vztah, který všecko zabarvuje. To je pravda. Všechno co podáváme, co prožíváme a pod co se podepisujem, tak je subjektivní. I ten můj pohled na toho starého pána je subjektivní. Ale i nezaujatý pozorovatel může posoudit, že Bezruč byl osobnost velmi výrazná a, tak jako každý z nás, naprosto neopakovatelná. Takže u žádné autoprojekce to nikdy nebude Bezruč, ale vždycky jenom epigon.\nPřemýšlím o tom a pomalu přestávám věřit dějinám, když vidím, že za tak krátkou dobu, za pouhých padesát let je Bezruč prezentován jako někdo úplně jiný. A říkám si, jak to asi bylo s Karlem IV., nebo třeba s Palackým, prostě s kýmkoliv, kdo byl, když už teď je Bezručova osoba naprosto zkreslená.“\nK diskusi přispěl také Mgr. Jan Slavotínek, PhD. z Univerzity Palackého v Olomouci.\n„Zajímal jsem se o Petra Bezruče, protože jsem učil literaturu 19. století. Právě tam jsou kořeny Bezručovy tvorby a možná celého jeho životního osudu.\nJe dnes nad Bezručem jeden velký otazník, který si možná ani neuvědomujeme, a to je otázka, jak dnes má mladá generace Bezruče číst. Uvědomme si, že tematika nejslavnějších Bezručových básní je dávno pasé. Je to v podstatě poezie, která vyvěrá z jakéhosi kultovního postavení podobných věcí. Padesátileté výročí Bezručovy smrti bylo zakřiknuto bulvárem. Na internetových stránkách Jaromíra Nohavici, přesně v den výročí Bezručovy smrti, se tento zpěvák vyjádřil, že by rád položil kytici květů na hrob opravdového básníka Slezských písní, tedy samozřejmě na hrob Boleslava Petra, ale že neví, kde je pochován. To sice nemělo žádnou odezvu, nicméně mezi mladými lidmi tato bulvární podoba zpochybnění autorství Slezských písní přetrvává. A samozřejmě takové celebrity, jako je Nohavica k tomu mohou jen a jen přispět.\nJak tedy Bezruče číst?\nTotiž Bezručovy Slezské písně vyvěrají z jedné utajené, nikoliv národní, ale osobní bolesti. Bezruč nebyl ten kovkop, který buší kladivem do skály, nebyl ten revolucionář a bard, který jde čelem proti zdi. On byl skutečně spíš ustrašený úředník. Ale právě ta jeho osobní bolest dala vzniknou velice monumentálním písním. Totiž právě v té době, kdy posílal tyto básně Herbenovi do Času, prožil ony dvě následně po sobě jdoucí tragické mladé lásky, jak k Dodě Bezručové tak i k Fanynce Tomkové. A Bezruče, i jako muže v letech, to vzalo zcela vážně, a bylo to buď a nebo. Já bych neřekl, jako to řekl on, jen jedenkrát šla kolem mne láska, ale jen jedenkrát kolem mne šla múza.\nTo je totiž ten svatý okamžik v životě, kdy básník, jak se říká od boha, aniž má nějaké další ambice, prostě musí napsat co napíše. A jako by horký chamsin šel jeho duší, tak je spálen, že to napíše i tomu redaktorovi do Času.\nTo byl můj hlavní argument proti Jarku Nohavicovi, když jsem mu řekl, prosím vás, jenom si uvědomte, on ten Bezruč kromě básní, údajně opsaných od svého kamaráda, kterého pak ututlal, on také opsal ten jeho tvůrčí pocit? Opravdu si myslíte, že byl takový gauner, nebo takový mystifikátor?\nA tady je ta otázka, proč vlastně Slezské písně vznikly. Nás mate ta sociální tématika. A já bych nedoporučoval žádnému učiteli, aby na tohle sázel, že právě tohle chytí mladé lidi. Už je to nechytí. Oni dnes mají daleko lepší prostředky k životu, než mělo Slezsko před těmi sto a více lety. A samozřejmě se vůbec nedokážou vcítit do situace těch chudinských rodin, o kterých píše nejenom Bezruč, ale hlavně Martínek a celá plejáda ostravských autorů.\nČili jde o tu poslední bolest, která spojila trýzeň – on říká, že měl několikrát revolver u hlavy, to nebyla divadelní póza - ta spojila tu osobní bolest s tím empatickým prožitkem těch sedmdesáti tisíc, kterým tento básnický výraz jakoby dlužil. To je ta svatá chvíle, kdy člověk jedná za druhé, kdy to racionálně nezkoumá a kdy dokonce ani jeho jazyk nepodléhá takové cenzuře, jako později.\nV tom je právě ta tragedie, že Bezruč potom kazil svoje básně, protože do nich vstupuje jako racionální lingvista, jako dědic svého otce. Čili to spontánní básnické, které tam bylo, tak jak já to cítím a vidím, to v podstatě bylo nekontrolované, to byl Bezruč, nikoliv Vladimír Vašek.\nA ta tragedie je v tom, že nikdo se mu nemůže rovnat. Protože ta chvíle přijde a odejde. A nikdo neví, jestli se ještě někdy vrátí.\nČili v tom vidím jeho básnickou velikost. A v tom vidím malost bezručovského bádání a bezručovské bibliografie a bibliofilie. Protože Bezruč není všechno to, co Bezruč napsal. Bezruč je cit a je to komplement Slezkých písní plus Stužkonoska modrá. A víc nic. Všecko ostatní jsou básně do památníčku, k narozeninám, pozdravné a tak dále, ale to už není básník Bezruč.\nKdyž se podle topografie Bezručových Slezských písní, podle událostí, poněmčování v jednotlivých vesnicích vše sází do 70. let 19. století, což by odpovídalo právě době mladého Bolka Petra, tak se zapomíná, že v tu dobu psal Neruda, ale ještě nebyl znám český symbolismus. To by znamenalo, že Bezručovy Slezské písně doslova spadly z nebe jako meteorit. Protože nemají vůbec dikci té doby, kdy ještě nezačal Vrchlický. Tohle když si uvědomíme z hlediska literární vědy, tak vidíme nesmyslnost argumentu, že slezské písně patří do dřívější doby. Není to možné.“\nDiskusi obohatili i další přítomní, také osobními vzpomínkami na Petra Bezruče, kdy ho ještě za jeho života navštěvovali v jeho srubu, původně řečeném na „andělském“ a později na „ďábelském“ ostrově.\nPetr Bezruč stále vyvolává emoce, neboť nikdo jiný se mu nevyrovná, ani jeho poezii, která i po stu letech dokáže čtenáře oslovit.\nHistorie setkávání ve srubu Petra Bezruče na Ostravici sahá až do roku 1996. Právě v tom roce navštívila dr. Zdenka Tomášková srub na Ostravici poprvé od staříčkovy smrti, v dalších letech se až na výjimky stala pravidelným účastníkem těchto setkání. V roce 2008 už po jedenácté si přátelé Petra Bezruče připomněli jeho literární dílo i životní osudy.\nZaznamenal Richard Sobotka\nFoto R. Sobotka\n1. Z divadelní scénky, 2. PhDr. Zdenka Tomášková, 3. Mgr. Jan Slavotínek, PhD. z UP v Olomouci, 4. Účastníci setkání.\nMiloslav Oliva pětaosmdesátiletý\nV posledních srpnových dnech oslavil bývalý gymnaziální profesor a ředitel, první starosta města Frýdlantu nad Ostravicí po „sametové revoluci“, předseda Literárního klubu Petra Bezruče - Mgr. Miloslav Oliva pětaosmdesáti let. Je to jistě věk, kdy si každý člověk rád odpočine, hodnotí svůj život a těší se z jeho plodů, vzpomene i neúspěchy, které raději nechává zastrčeny tam kdesi v pozadí. Miloslav Oliva se stále brání odpočinku a říká: „Nejlépe se cítím v zajetí knih a různého psaní, jsem rád, když mohu pomoci odbornou radou na poli literárním komukoliv ze svých přátel. Nicnedělání by mne ubilo.“ Tímto jako by plně naplňoval slova dramatika a prozaika J. Londona, že člověk žije naplno jen tehdy, zajímá-li se o všechno, co se kolem něj děje.\nJe velice těžké psát o člověku, který toho během své osmdesáti pětileté životní pouti dokázal strašně hodně. Z jeho životopisu jen krátce:\nNarodil se roku 1923 v Praze. Mládí prožil v Mladé Vožici u Tábora. Studia na gymnáziu v Táboře ukončil r.1944. V letech 1945 – 1949 studoval na Filozofické fakultě v Praze a po vojenské službě (1949 – 1951) učil na různých středních školách a v roce 1954 přišel do Frýdlantu nad Ostravicí.\nOd mládí píše básně, vedl recitační a divadelní soubory. Na gymnáziu Petra Bezruče ve Frýdku-Místku, kde působil jako středoškolský profesor, psal ročenky (1970 – 1984), vedl školní pěvecký a taneční soubor. Přednášel na školách v okrese o pedagogických a psychologických problémech. Od roku 2001 je předsedou Literárního klubu Petra Bezruče, který v roce 2007 oslavil 10 let od svého založení. Právě zde se Miloslavu Olivovi daří soustředit literáty z regionu a co je potěšující, přicházejí i mladí lidé. Dokáže svými odbornými znalostmi poradit, jak psát básně i prózu, dokáže motivovat. S tímto kolektivem literárních nadšenců pořádá různé akce pro veřejnost (literární večery a autorská čtení, odborné semináře, pásma pro seniory, ale i divadelní představení. Pomáhá členům klubu vydávat knihy a almanachy). On sám je dosud literárně činný, napsal více jak desítku brožur a knížek týkajících se převážně Frýdlantu nad Ostravicí. Zároveň v tomto městě pracuje i v letopisecké komisi. Významná je i spolupráce s literární společností Místecká Viola.\nŽivot se skládá z tisíce maličkostí, sestává z mnoha malých mincí, a kdo je umí sbírat, má bohatství. A to se jistě podařilo Miloslavu Olivovi za ten jeho pestrý, nádherný život sesbírat plný koš. Spousta jeho přátel, samozřejmě i členové Literárního klubu Petra Bezruče, si váží toho, že to bohatství dokáže zase po těch mincích rozdávat těm, kteří si o něj řeknou. To je jistě vzácná vlastnost člověka a je potěšující, že takový člověk žije mezi námi.\nJubilea spisovatelů moravskoslezského regionu v roce 2008 - 1. část\nBerger Wiesław Adam - (6. 6. 1926 Ostrava-Přívoz - 15. 1. 1998 Ostrava-Poruba), prozaik, básník, redaktor, publicista. Za války totálně nasazen v Německu, gymnázium studoval ve Francii a v Orlové. Pracoval jako elektrikář, později jako divadelní osvětlovač v Národním divadle moravskoslezském. Byl členem Obce spisovatelů (Gmina Pisarzy, Zrzeszenie Pisarzy Polskich w CSFR). Vydal Świerszcze w głowie (1979), Zmysły (1981), Idę (1984), Most nad Łucyną (1987), Okay (1988), Mariennbad (1995), Za późno (1996), účastnil se svými pracemi na řadě almanachů, publikoval v řadě periodik. Od jeho smrti uplynulo 10 let.\nBezruč Petr (vl. jm. Vladimír Vašek) - (15. 9. 1867 Opava - 17. 2. 1958 Olomouc), básník, prozaik. V Brně se zprvu živil soukromým vyučováním němčiny, od roku 1889 pracoval na poště. Autor Slezských písní, kdysi Bezruč vysvětloval jejich vznik snahou promluvit za svůj utiskovaný národ. Od jeho úmrtí uplynulo 50 let.\nNeuls Jan - (23. 7. 1922 Přerov - 18. 2. 1998 Ostrava), prozaik, publicista. Byl totálně nasazen na šachtu, pak pracoval v Baťových závodech ve Zlíně. Koncem okupace se zapojil do odboje, kde se podílel na vydávání časopisu Naše pravda, za to mu byl po válce udělen Státní řád I, stupně. Knižně vydal Není úniku (1945), Bitva o jaro (1949), Bitva o uhlí (1949), Plameny v Hlubinách (1950), Četnické bajonety nevydržely (1950), Spisovatelé Ostravsku (1953). Roku 1951 vyloučen ze Svazu spisovatelů i Svazu novinářů, pracoval na šachtě, od r. 1959 působil v ostravské televizi. Od jeho úmrtí uplynulo 10 let.\nTetens Liboslav - (22. 3. 1908 Ostrava - 22. 2. 2000 Ostrava), prozaik, publicista. Působil jako učitel a středoškolských profesor, od roku 1945 pracoval v ostravském rozhlase. Vydal Tanečnica (1960), Galeje vypluly (1961), Od tří řek (1964), Svědectví roku 1968 (1990). Po roce 1970 musel z rozhlasu odejít, nesměl učit ani publikovat, roku 1990 rehabilitován. Od jeho narození uplynulo 100 let.\nKubíček Ivan - (25. 3. 1933 Praha), prozaik, publicista. Pracoval jako redaktor, od roku 1969 nesměl publikovat a pracoval v dělnických profesích. Publikoval v kulturních časopisech, spolupracoval s Čs. rozhlasem a Čs. televizí. Vydal román Lucinka (1961), Zakázaná pásmo (1966). Od jeho narození uplynulo 75 let.\n(Použitá literatura: Iva Málková, Svatava Urbanová a kolektiv - Literární slovník severní Moravy a Slezska (1945 - 2000). Votobia a Ústav pro regionální studia Ostravské univerzity)\nStále patří k mému domovu\nZa několik dní to bude 25 lroků, co zemřel jeden z největších českých básníků 20. století - Vilém Závada, a sice 30. listopadu 1982. Bylo mu tehdy 77 let. (nar. 22. 5. 1905)\nPatřím k obdivovatelkám jeho veršů, vlastně od dob studií na gymnáziu. Léta jsem chodila Hrabovou, kde se narodil a kde žila jeho rodina, s pocitem touhy setkat se s tímto umělcem. Nedošlo k tomu a nepotkala jsem ho ani v jiných místech. Jeho verše však a skutečnost, že pocházel z vesnice, která se později stala součástí Ostravy, mě nejednou naplňovaly zvláštní hrdostí, související s vědomím, že v krajině mého domova se narodil takový umělec.\nKdyž jsem měla za sebou vydání své první básnické sbírky Podkůvky, zatoužila jsem, aby se k ní Vilém Závada vyjádřil. Už si bohužel nepamatuji, jak jsem mu ji doručila, jenom se mi vybavují některé chodníčky v Hrabové, po nichž jsem se často procházela a kula plány, jak vše zaonačit, aby si mě Mistr ,,všiml". I stalo se. Podkůvky si přečetl a 16. března 1980 mi napsal krátky dopis. K mým veršům se vyjádřil s laskavostí, velkorysostí a moudrostí velkého básníka. Ani se nechce věřit, že od té doby uplynulo 27 let a že konec letošního listopadu je poznamenán čtvrtstoletím, které uplynulo od smrti spisovatele, básníka, překladatele - Mistra z Hrabové. Přiznám se ale, že bych to výročí ve spěchu všedních dnů asi přehlédla, nebýt literárního večera, nazvaného Závada je na vašem prijímači, který se uskutečnil ve čtvrtek 15. 11. 2007 v ostravském antikvariátu Fiducia. Dík za něj patří jeho iniciátorce - Ivě Málkové, prorektorce pro studium a celoživotní vzdělávání Ostravské univerzity, která se velkou částí své odborné práce dotýká právě osobnosti a díla Viléma Závady (to platí i pro publikace, které byly v průběhu večera představeny - viz níže).\nA ještě jednou dík! Za to, že jsem si znovu uvědomila, jak Vilém Závada zasáhl i do mé životní cesty.\nText a barevné fotografie: Eva Kotarbová\nFoto: 1. Diváci ve Fiducii, 2. Iva Málková (stojící) a studentky OU, 3. Vilém Závada, 4. Knihy, které byly ve Fiducii přiblíženy veřenosti: Vilém Závada: Básně (Česká knižnice, 2007), Vícehlasí - Korespondence Viléma Závady (Votobia, 2007), Iva Málková, Daniel Řehák: Osobnost a dílo Viléma Závady v bibliografických datech (Votobia, Ostravská univerzita, 2006)\n(nar. 27. září 1924 v Náchodě)\n"Byl jsem v září roku 1997 v Torontu už podruhé, abych psal o tzv. romském exodu. A samozřejmě jsem se zajímal též o jiná novinářská témata a jelikož jsem se znal ze svého prvního pobytu v Kanadě s jeho švagrem Lumírem Salivarem, zavolal jsem mu, ať mi setkání s Mistrem zprostředkuje. On to udělal, tak jsme se v jeho bytě s Josefem Škvoreckým sešli, zrovna oslavoval své narozeniny."\n"První okamžiky byly normální. Už měli s Lumírem něco odpito, takže byl roztomilý, vysekl jsem mu natrénovanou poklonu, nalil mi panáka a já vytáhl magnetofon. Podívali jsme si dlouho, možná tři hodiny, ne vše jsem si natáčel. Ani ho příliš nezajímalo, pro které noviny to je, hlavně že ne pro bulvár. Věřil mi, asi mě předcházely dobré reference Lumíra Salivara."\nMěl jsi pocit, že Škvorecký sám sebe bere jako velkou spisovatelskou osobnost a dává to patřičně najevo?\n"Nebyl bych tolik patetický. Je to prostě rovných chlap, který podle svých slov nikdy neměl moc rád své původní povolání, tedy učitelování. Asi to bylo socialistickými školními osnovami. Chtěl být vždycky volný a svobodný. Za mlada musel být velký bohém. Miluje jazz, přímo ho zbožňuje, napsal i novelu Bassaxofonista a další texty. A osobně se zná, a zřejmě moc dobře, s Václavem Klausem, jehož provázel po Torontu i jeho univerzitách, kdykoli do Kanady přiletěl."\n"Že to nebyl klasický rozhovor, ale přátelské popíjení. Oba jsme od Lumíra Salivara odcházeli velmi dobře naladěni. Kdo mě zná, ten ví, že mě whisky vždycky nadměrně dobře naladí. Tak jim, tedy vnukům, řeknu, že to byl správný borec. Hned, jak jsem se vrátil do svého dočasného bytu v Torontu, sedl jsem k počítači a náš rozhovor napsal a hned mu ho poslal faxem k autorizaci. Byl nadšený, že se najde ještě nějaký evropský novinář, který autorizuje své rozhovory. Pak mi zatelefonoval a řekl, že je příjemně překvapený, že jsem v celém textu na rozdíl od mnohých jiných žurnalistů neudělal ani jednu gramatickou chybu. Nevěděl jsem, jestli to je pro české novináře poklona, nebo jestli mám číst mezi řádky jeho ironii. Já totiž nejsem žádný lingvista, každopádně musím říct, že ten rozhovor jsem měl napsaný za půl hodiny, s pomocí magnetofonové nahrávky to nebyl problém, další hodinu jsem pak úzkostlivě svůj text četl písmenko po písmenku, abych nikde nepochybil. Asi se to povedlo..."\n"Dal mi telefonní číslo na své známé v Praze a Náchodě, abych se ozval, až za měsíc přiletí do Česka. Nezavolal jsem. Trochu z ostychu, ale hlavně proto, že se příliš s celebritami nerad dlouhodobě stýkám a vytvářím si tak s nimi pevnější vztah. Své romány jsem mu neposlal, jelikož vím, že má adresu mého webu, kde si má možnost přečíst vše v ukázkách, pokud by ho to zajímalo..."\nRozhovor Břetislava Olšera s Josefem Škvoreckým z roku 1997\nNa počátku roku 1969 dostali manželé Zdena a Josef Škvorečtí od státních a stranických orgánů Československé socialistické republiky velkorysé povolení legálně na půl roku vycestovat za oceán, kde měl slavný spisovatel absolvovat cyklus přednášek o literatuře, o své zemi a svém psaní. Brzy ale začali přemýšlet, co je pro ně lepší - zda se vrátit do svazující normalizační atmosféry, strážené sovětskými samopaly, nebo zůstat v Severní Americe a začít svobodný život. Všichni si je tam předcházeli, mohli si říkat a psát, co chtěli, nikdo je nesledoval, nekontroloval obsah přednášek, ani v nich neškrtal, nezamykal jejich filmy do trezorů, a když šli s rukopisem do tiskárny, nikde nebyl žádný cenzor, aby zhodnotil, zda je jejich dílo ideologicky závadné, či nikoli.\nBylo nutné si jen rozmyslet, jakou nabídku přijmou. Josef Škvorecký měl šanci přednášet na některé z univerzit v USA, nebo v Kanadě. Nebyl to pro něho problém, anglicky uměl perfektně. Jediná potíž byla v tom, že jeho žena Zdena vládla francouzštinou a chtěla proto do Québeku. Tak nakonec vznikl kompromis - nezůstali ani ve francouzsko-kanadském Montrealu, ani v anglicky mluvícím Los Angeles v Kalifornii, nýbrž v Torontu s největší českou komunitou.\n,,A když jsem chtěl mluvit se svojí mladou manželkou, jíž byly v té době teprve dva roky. Zdena Salivarová, musel jsem se vyklonit z okna nemocničního pokoje a bolestivě si o rám mačkat svá nemocná játra," poposedne a na tváři se mu objeví bolestná grimasa. ,,A jelikož jsem se dost nudil a ke čtení byly jen Sebrané spisy Klementa Gottwalda a Pět knih o lásce a míru Pavla Kohouta, poslal mi přítel pár detektivek Agathy Christie. Nebyl to škrob, jelikož věděl, že z infekčního oddělení se už nic nemůže vrátit. Ani knížky."\n,,Proč by něco podobného nemohli absolvovat i budoucí literáti?" řekl si Josef Škvorecký a založil katedru tvůrčího psaní napřed v Kanadě, později v Praze.\n,,Měl jsem několik velmi talentovaných studentů. Jedním byl bohatý Ind z ostrova Haiti. Měl schopnost dokonale vykreslit charaktery svých postav. Málokdo z mých studentů to uměl jako on. Když napsal svůj první román, byla to velká kvalita. Měl jen smůlu, že to byla satira na poměry na ostrově Haiti a spousta lidí se v té knize poznala. Když se pak vrátil na ostrov, kde měl převzít nějaký zděděný majetek, za dva dny ho tam zapíchli..." povzdechne. ,,Místo něho tam ale určitě běhá jeho potomek. Když se mu narodil, přišel tenkrát za mnou a říká: Dal jsem synovi jméno po jednom z hrdinů vašeho románu Zbabělci. Já na to, že to je krásné a zeptal jsem se, o jaké jméno se jedná? Odpověděl hrdě: Krokan. Zarazil jsem se, protože jméno Krokan jsem žádnému svému hrdinovi nikdy nedal. Pak jsem přišel na to, že se jednalo o pana Krocana..."\nPak se zamyslel a vážně řekl: Kanadský multikulturalismus je velmi nebezpečná věc, která by neměla být podporovaná! Severní Amerika je proto tak veliká, že v ní splynuly národnosti celého světa, které spojuje jeden jazyk - angličtina. Je to ale něco jiného, než co dnes chtějí menšiny - aby každá etnická skupina měla svoji školu s vyučovacím jazykem jejich dávné domoviny."\n,,V Kanadě nikdo nikomu nebere jeho národnost, ani kulturu, ale protože jste se dobrovolně přesunuli do této země, musíte se přizpůsobit jejím pravidlům," říká Josef Škvorecký důrazně. ,,Pokud někdo chce být Kanaďanem, musí se prostě stát jeho novou mateřštinou angličtina. A když chtějí rodiče, aby se jejich děti učinily rodnému jazyku, mohou tak činit po škole třeba tak, jak to dělají české děti, jež mají vyučování češtiny v sídlišti Masaryktown."\n,,Kdysi dávno jsme s manželkou chtěli v Praze vyměnit byt za větší a ozvali jsme se na inzerát lidí, kteří měli zájem prodat své pětipokojové apartmá za menší," začíná zeširoka. ,,Když jsme přišli na patřičnou adresu, otevřela nám slušně a čistě oblečená paní, za ní na nás vykukovaly z elegantně zařízeného bytu její děti jako z cukru," říká obdivně. ,,Byli to Cikáni, ale velmi spořádaní. Byt jsme s nimi ale k našemu smutku nevyměnili. Když totiž ta dobrá romská žena zjistila, kde bydlíme a kam by se měla s dětmi stěhovat, odmítla to, protože tu naši čtvrt a ulici prý dobře zná. Žili v ní podle ní špinaví Cikáni a ona se bála, že by se její děti s nimi hrávaly a zkazily se...," zakroutí nechápavě hlavou.\n,,Otevírání romských škol je nesmysl, začátek nebezpečné separace. Musíte se prostě naučit tento problém řešit a dělat vše proto, aby u vás vznikla romská buržoazie a inteligence," usmál se mému údivu. ,,Tak to udělali v USA s černochy a přineslo to už první pozitivní výsledky. Měl jsem v Torontu dvě velmi dobré studentky, z nichž se vyklubaly kanadské Romky, ale zřejmě ne ze současného romského exodu. Jejich romský původ jsem ale zjistil až potom, kdy jedna z nich napsala studijní úkol, v němž zcela přesně i s odbornými cikánskými výrazy popsala práci cikánské kartářky. Byla to velmi inteligentní a schopná dívka. Nikdy bych jinak nepoznal, že je to Romka."\nKoho byste dnes v Česku volil?\nCo umí Josef Škvorecký s bravurou? Zachytit smutek plynoucí z komedie a vytvořit komedii ze smutku - to zvládá mistrně. Je to také znamení exilu, poznamenání spisovatele, jemuž byl upřen docela obyčejný dar, dar domova. Spisovatele, který musí neustále studovat nekonečnou lhostejnost, aby vůbec obstál. Lhostejnost je naše matka, naše spása, naše zkáza...\nFoto dole: Autor článku (vlevo) s J. Škvoreckým a jeho švagrem\nJubilejní vzpomínání na slezského barda Petra Bezruče\nRytířský sál frýdeckého zámku v sobotu 15. 9. 2007 v odpoledních hodinách ožil vzpomínkami na velkého českého básníka Petra Bezruče, který by se právě 15. září dožil 140 let. Asi padesátka návštěvníků byla uvítána ředitelkou muzea Beskyd Kateřinou Janasovou, která uvedla hlavní protagonisty tohoto slavnostního vzpomínání. A sice profesora Jiřího Svobodu a spisovatele Libora Knězka.\nJiří Svoboda ve svém referátu nazvaném „Osobnost a dílo Petra Bezruče“ blíže představil zúčastněným tohoto klasika české literatury, jehož dílo je pravidelně dodnes vydáváno. Zmínil mimo jiné i Bezručův úděl samoty, který ho provázel po celý život, skrýval se před světem. Bezruč se stal jakýmsi mluvčím národnostního útlaku. Tomu též odpovídá způsob prezentace básníkovy tvorby. Jeho Slezské písně jsou výsledkem složitého životního zápasu a právě proto je toto dílo nezaměnitelné.\nLibor Knězek, jehož přednáška na téma „Bezručovi přátelé zpod Radhoště," připomněla básníka Josefa Kalusa a spisovatele Františka Horečku, s kterými se Bezruč rád setkával, podnikal s nimi vycházky do okolních hor, nebo jen poseděl při sklence ovocného vína.\nNa závěr svého vystoupení Libor Knězek řekl:\n„Jsem rád, že v tomto regionu existují lidé, kteří pomáhají oživovat dílo Petra Bezruče. Mám na mysli literární sdružení Bezručův kraj s jeho předsedou Janem Kukuczkou st. a Literární klub Petra Bezruče pod vedením Miloslava Olivy. Je třeba tohoto slezského barda připomínat i mladé generaci," podotkl Libor Knězek.\nSlavnostní odpoledne zpestřili svým vystoupením členové Místecké Violy Jitka a Jan Kukuczkovi povídkou Josefa Sadílka nazvanou Setkání s Dodou Demlovou.\nNeméně působivý byl i zpěv tenoristy Zdeňka Krulikovského, který uvedl čtyři písně brněnského hudebního skladatele Jiřího Bulise z cyklu Slezské lesy, které jsou napsány na slova básní Petra Bezruče. Na klavír doprovázela Marie Tylečková.\nVpravo - Libor Knězek\nVlevo - Jiří Svoboda\nPetr Bezruč – bard z Beskyd\nPetr Bezruč je výjimečnou postavou v historii poezie. Letos – 15. září uplyne 140 let od jeho narození.\nNarodil se v Opavě jako Vladimír Vašek v rodině vlasteneckého buditele, středoškolského profesora Antonína Vaška. Od dětských let se Vladimír setkával s ovzduším těžkých národnostních i sociálních záporů, které těžce zasáhly do osudů Vaškovy rodiny.\nVladimír po absolvování brněnského gymnázia studoval (už po smrti svého otce) klasickou filologii na pražské univerzitě, studia však nedokončil a po třech letech se vrátil do Brna. Tady se stal úředníkem na poště, v letech 1891-1893 pracoval na poště v Místku.\nTento návrat do rodného Slezska připomněl budoucímu básníkovi nelítostný národnostní a sociální útisk slezského lidu a dal mu poznat krutou realitu života kraje pod Beskydami, na odnárodňovaném, germanizovaném a polonizovaném Těšínsku a na hornickém a hutnickém Ostravsku.\nDo doby tohoto místeckého pobytu se datují dva milostné vztahy, k nimž pak po zpětném přeložení poštovního zaměstnance Vladimíra Vaška do Brna přibyl ještě další, třetí, příběh lásky.\nV Brně se utvrzovala Vaškova zkušenost z národnostních bojů i jeho samotářství a tragický pocit života. Dvojnásobné onemocnění pak přímo ohrozilo život mladého muže, který plně nerozvinul své schopnosti. Z plícní choroby se díky pobytu na venkově v Kostelci na Hané zotavil, ale nervové onemocnění bylo úpornější.\nVšechny tyto okolnosti vedly k tomu, aby si Vladimír Vašek uvědomil svůj nesplacený dluh vůči rodné zemi, aby si uvědomil vlastenecký buditelský odkaz svého mrtvého otce, dluh svému talentu. Toto vše vyburcovalo Vladimíra Vaška k básnické tvorbě, jež ve velkém vypětí vytvořila jádro budoucích Slezských písní. Pod pseudonymem Petr Bezruč posílá nepatrný poštovní úředník Vladimír Vašek své verše redaktorovi časopisu Čas, Janu Herbenovi. Byly zveřejněny v únoru 1899, ale hned dvě byly cenzurou zkonfiskovány a brzy bylo odhaleno i básníkovo občanské jméno. Ten přestal psát a odmítl knižní vydání svých veršů. Přesto se ho podařilo povzbudit k další tvorbě a širší vydání knižní sbírky v roce 1909 neslo konečně název Slezské písně.\nVedle sbírky Slezské písně, která se stala jedním z klenotů české poezie a proslavila se i ve světě, napsal Petr Bezruč ještě básnickou skladbu Stuškonoska modrá (1930), která je jakýmsi epilogem ke Slezským písním. Prózy Petra Bezruče byly vydávány v nevelkých a spíše bibliofilských tiscích. Soubor všech jeho próz nese název Povídky ze života (1957).\nKdyž Petr Bezruč odešel na odpočinek, uskutečnila se jeho dávná touha - žít ve stálém styku s přírodou „daleko lidí“. Nevázal se na jedno místo, stával se tulákem, jenž procházel celou Moravu od Beskyd až k Dunaji. Od r.1942 se natrvalo usídlil v Kostelci na Hané.\nPo osvobození se neubránil poctám, byl oceněn několika vyznamenáními. Zemřel ve věku 91 let 17. února 1958, je pohřben v Opavě.\nOslavy 140. výročí narození Petra Bezruče\nPříznivci Petra Bezruče se několik desítek let scházeli v září, kdy se básník narodil, ve srubu Petra Bezruče na Ostravici, aby si připomněli život i dílo tohoto velkého poety. Schůzky převážně organizoval Památník Petra Bezruče v Opavě, poté i Vilém Vlk ze Sdružení Bezručův kraj a posléze se připojil i Literární klub Petra Bezruče. Na těchto besedách byla vždy přítomna básníkova sekretářka Zdenka Tomášková.\nV letošním roce proběhnou oslavy 140. výročí narození Petra Bezruče v sobotu 15. září 2007 v Rytířském sále frýdeckého zámku pod záštitou Literárního klubu Petra Bezruče, Kulturního sdružení Bezručův kraj, Muzea Beskyd a Místecké Violy. Se svými referáty vystoupí univerzitní profesor Jiří Svoboda, dále básník a spisovatel Libor Knězek. Program bude doplněn pásmem veršů, které připravila Místecká Viola.\nNenechte si ujít tuto příležitost dovědět se něco více o Petru Bezručovi - velikánovi české i světové poezie.\nDajana Zápalková, členka Literárního klubu PB\nLaudatio pro Drahomíra Šajtara (napsáno u příležitosti 85. výročí jeho narození, nar. 17. 6. 1922)\nV životě člověka mě fascinuje síla lidské lásky, víry a myšlenky, snaha o překonání vlastních hranic, úsilí proti entropii osobnosti i lidského společenství.Nemusím chodit daleko. Ne nadarmo bývali spisovatelé v čelbě lidského snažení (a určitě zase budou, až se omrzí efemerní impulsy sebestravující, konzumní doby). Touha tam být, přinést svůj nezpochybnitelný vklad není až tak vzácná, ale vytrvat, dostat darem i délku života, zdraví, duševní sílu a příznivé okolnosti, se nepodaří každému.\nSpisovatel, to není senior na pochvalu, nemusí být in, aby byl spokojen, ba nemusí umět ani používat moderních technologií; o spisovateli, který do vysokého věku věnuje své životní síly a čas, svou moudrost práci, službě literatuře, byť bez počítače a třeba v pyžamu, o tom málokdo ví, o něm se většinou nepíše, protože je na prvním místě zájmu médií a potažmo i velké části veřejnosti dráždivost místo duchaplnosti, hluk místo ticha, zkratka do nicoty místo obřadu.\nTakovou obřadní osobností, která své vymezené minuty věnuje výsostným literárním hodnotám, denně stojí před oltářem vlastní insuficience a vytěžuje z ní maximum, je doc. dr. Drahomír Šajtar, bohemista a slavista, autor četných literárních zamyšlení, analýz, statí, studií a monografií často rozsáhlého knižního formátu.Drahomír Šajtar je člen Obce spisovatelů, jeho fyzický pohyb je zdravotním stavem značně omezován, je však o něm v informované obci hodně slyšet, pořád je z jeho dílny co číst. Co podnětného číst. Stále a stále překvapuje novými literárněvědnými skutečnostmi, knižními počiny, reakcemi na soudobý literární život. (V této souvislosti mu chci znovu poděkovat, že se mne nezištně zastal na stránkách Tvaru před zničujícím útokem hrubiána mezi pražskými autory.)\nPro mne objevil Bagrického, snesl další poznatky o mých literárních láskách – Anně Achmatovové a Marině Cvetajevové v Černých labutích. Mne předešel v kraji, kam jezdívám od svých dětských let a kam jsem nyní uložila k poslednímu odpočinku svého milovaného manžela; v údolí Doubravky pod Železnými horami. V blízké Nové Vsi mne Drahomír Šajtar předběhl, když šel po stopách básnířky Terezy Dubrovské, která byla silně inspirována atmosférou krajiny kolem Nové Vsi v době, kdy se tam narodila matka mého muže a kdy tam byl její otec ředitelem chrámového kůru. Určitě Tereza nejednou poslouchala hru dědečkových varhan v zámecké kapli, v jejímž podzemí dnes spolu se svými rodiči a dvěma ze sester sní svůj věčný sen.\nNechci zde rozbírat nesporný Šajtarův význam pro literaturu našeho regionu a její celonárodní přesah studiemi o Mazáčovi, Pavlokovi, Zogatovi, Lazeckém, nejnověji o Věnceslavu Juřinovi, kterého, věren své vědecké důkladnosti, studuje a ozřejmuje v širokých souvislostech doby. Všechny tyto práce jsou nezastupitelné. Nemusím připomínat jeho studie bezručovské; víme o jeho lásce k Bezručovým baladám, víme o jeho touze zakončit vědeckou dráhu právě další, novou knihou o Petru Bezručovi, erbovním básníku našeho kraje.\nChci vyslovit panu docentu Šajtarovi dík za nedávnou přítomnost, za šance pro soudobou literaturu v časopise Alternativa a jeho modifikacích. Kolik původní literatury spatřilo světlo světa na jejích stránkách! Jak odvážný a mohutný projekt, jak málo příznivců a následovníků!\nChci mu globálně vyslovit obdiv za vědeckou píli a poctivost, za lidskou neúnavnost, za přesvědčení, že úkolu na poli literárním, který si vytýčil, je možné zasvětit a věnovat velký kus jednoho neopakovatelného, nevratného života.\nDíky za příklad, díky za lásku a oddanost ve jménu literatury.\nFoto Eva Kotarbová\nPrvní dopisy jsme si vyměnili v roce 1965, vzpomíná Božena Klímová\nV letošním roce si veřejnost připomíná 105. výročí narození světově proslulého australského spisovatele Alana Marshalla (nar. 2. 5. 1902, Noorat, Austrálie. zem. 21. 1. 1984, Melbourne, Austrálie). V Ostravě žije někdo, komu jubileum jako něco osobního zasahuje do života. Je to ostravská spisovatelka Božena Klímová.\nMěla jsi možnost se s tímto výjimečným spisovatelem setkat a po mnoho let jste si psali. Čím Tě nejvíce přitahoval jako člověk?\nBezpochyby moje citová vazba k tomuto slavnému muži vznikla ihned po přečtení jeho neméně slavné autobiografie Už zase skáču přes kaluže (I Can Jump Puddles). Zahleděla jsem se do odvahy malého chlapce, který se dokázal poprat s bezmocí, s životem na berlích a na vozíčku. Tato odvaha v něm přetrvávala, byl to charismatický člověk, s velmi zajímavě modelovaným hlasem a kultivovaným slovním projevem. Nikdy jsem si nepřipouštěla náš věkový rozdíl, 46 let…A on na něj po jistou dobu také zapomněl. První dopisy jsme si vyměnili už v roce 1965. Prvně jsme se setkali po sedmiletém hektickém dopisování, v Praze. Symbolické snad je i to, že první kůň, na kterém se Alan po obrně naučil jezdil, byl bělouš. A Ostrava, kam posílal dopisy, má ve znaku bílého koně…\nAlanova tvorba přesáhla svým významem hranice kontinentu, kde žil. Proč si myslíš, že tomu tak je?\nMarshall dosáhl literární proslulosti nejen zmíněnou knihou, ale řadou titulů, v nichž dokázal ztvárnit nevšední pohled na příběhy lidí, zvířat, rostlin s citovou zainteresovaností, noblesou, nadhledem a laskavostí. Takže překročil lehce oceán, za čtenáři jiných světadílů ... Ne nadarmo je nazýván mistrem krátké povídky… Jeho výhodou v dobývání přízně překladatelů kromě kvality textů bylo a je i to, že psal anglicky. Narodil se v Austrálii a svůj život tam také prožil. Hodně cestoval po různých zemích.\nJe známo, že Alan Marshall ovlivnil Tvoji tvůrčí činnost. Teď už dlouho nežije. Pociťuješ stále ještě ztrátu tohoto přítele, např. při své literární tvorbě?\nS ohledem na vývoj našeho přátelství, které rozhodně nebylo tradiční…, dá se povědět - že nám oběma zkomplikovalo život, přineslo radosti i smutky, došlo k ovlivnění, a to oboustranně. Já jsem příkladně vepsala jisté souznění z tohoto svazku na dálku do básní, ale také do fejetonů, článků a knihy Alan Marshall a Já aneb Mé ňadro – Tvá dlaň a do kreseb. On pro mne psal pohádky, věnoval mi knihu Short Stories přímou dedikací a napsal o nás, a našem vztahu, alegorii Whispering in the Wind. Mimochodem, Marshall se na dálku stal kmotrem mého syna Lukáše.\nŘekla bych, že v tvorbě mi Alan nechybí, ačkoliv bych mu ráda přečetla něco ze svých povídek, či básní, ale on byl ke mně nekritický a za všechno mne přehnaně chválil! Chybí mi lidsky. Někdy už chci zapomenout a neohlížet se. To asi ale nedokážu … (nad mým pracovním stolem totiž stále visí jeho portrét, na který vidím i z postele). V dnešní době e-mailů a bezproblémového telefonického spojení by kontakt byl rychlý, častý, ale ztratil by romantičnost, možná by i zevšedněl, takže vše se událo tak, jak mělo a v době, kdy mělo.\nZájemcům o další informace doporučuji navštívit webové stránky Nakladatelství Žár – www.zar.cz. Také Knihovna Petra Bezruče v Opavě uvedla na svém webu medailon, který jsem sestavila právě s tímto námětem Marshall a já. Odkaz: www.okpb.cz. Rubrika – medailony.\nZa otázky Evě Kotarbové děkuje Božena Klímová\nUveřejněné fotografie: z archivu Boženy Klímové, otištěno s jejím souhlasem (na druhém snímku šestnáctiletá B. Klímová v r. 1965)\nVloženo 22. 5. 2007\nDeset let Literárního klubu Petra Bezruče\nSlavnostní zasedání členů a pozvaných hostů k desetiletému výročí trvání LKPB se uskutečnilo 11. května 2007 ve velké zasedací místnosti Obecního úřadu Baška. Bohatou činnost Klubu zhodnotil jeho předseda Mgr. Miloš Oliva, od pořádání literárních večerů, výstav a besed až po vydávání sborníků a Almanachů, které představují žeň celoroční práce členů Klubu.\nVýznamným okamžikem v životě Klubu byl 3. říjen 2006, kdy se Literární klub Petra Bezruče stal kolektivním členem Obce spisovatelů.\n"Scházíme se, abychom zhodnotili deset let práce Literárního klubu Petra Bezruče. Chceme společně zavzpomínat na to co bylo a říci si co bude," řekl Mgr. Miloš Oliva. "Klub by měl existovat dál, i když se potýká s velkými ekonomickými potížemi. Třeba jsou tu příčiny jiné, nevím, ale Klub tu je. Členové píší, vydávají knihy, o Klubu se píše v novinách, byl v televizi, má svůj klubový časopis a od dnešního dne také webovou stránku."\nJménem ostravského střediska Obce spisovatelů pozdravil zasedání PhDr. Libor Knězek, CSc. "Často jsem na půdě Literárního klubu a vždycky mi imponovalo, že jsem se tady setkával s lidmi, kteří měli a mají rádi literaturu, ale chtějí také podle vlastních sil k té literatuře i něco přidat. To mi bylo vždycky a stále je velmi sympatické."\nZa Obec spisovatelů byli kromě dr. L. Knězka přítomni také Irena Kopecká, Jan Kukuczka a Richard Sobotka. Hostem byl také starosta obce Baška pan Břetislav Jasek: "Naše obec si pokládá za čet, že může přivítat Literární klub, včetně jeho hostů. Přejeme vám do dalších let úspěchy, zdraví a boj na kulturní frontě, který víme že je těžký a který se snažíme z úrovně naší obce podporovat."\nLiterární klub Petra Bezruče má v současnosti 30 členů, jeho činorodost mu lze jen závidět. Je to velmi dlouhý seznam knih jednotlivých členů, vydaných Literárním klubem v almanaších nebo jiným subjektem. U příležitosti desetiletého trvání vydal Literární klub Petra Bezruče "Pamětní list" s vyobrazením autora Slezských písní.\nK desetiletému výročí LK Petra Bezruče lze vyjádřit hned několikanásobný obdiv. Jednak k jeho historii, která sahá daleko před rok 1997, kdy začal působit v současné podobě. Obdiv nad tím, jakou těch 30 členů vykonává bohatou a rozmanitou činnost na literárním poli, která jen zdánlivě je úzce regionální. I nad tím, jak se Literární klub přimkl k tradici Petra Bezruče, který měl k tomuto kraji osobitý vztah. Obdiv nad tím, jak dokáže přivádět lidi k literatuře a rozvíjet jejich tvorbu a také dát příležitost k publikování ať už v klubovém časopisu Zrcadlení, ale zejména každoroční prezentací v Almanachu. O činnosti LKPB vyslovila uznání i předsedkyně Rady Obce spisovatelů paní Eva Kantůrková. Ostatně je to vyjádřeno i tím, že byl LKPB přijat za kolektivního člena OS. Je třeba poznamenat, že členové LKPB mají svá díla, ať básnická či prozaická na velmi dobré úrovni. Jsou to paní Olga Tlučková, Vlasta Vojtová, Augustin Drabina, František Gistinger, Sylva Stankušová, Dajana Zápalková, Jan Štach, Jiří Figura a další, kteří vzali věc literatury za svou pod vedením prof. Mgr. Miloše Olivy, který je inspirátorem a iniciátorem činnosti Literárního klubu. Je jednoznačně, že činnost LKPB má smysl, neboť dokáže dát tvůrčí prostor lidem, kteří se literaturou nezabývají profesionálně, ale po běžné každodenní činnosti cítí potřebu usednout ke stolu a dát na papír myšlenky v podobě poezie i prózy. V jejich tvorbě je tak zúročena činnost i samotná existence LKPB.\nZbývá už jen popřát LKPB do další dekády, aby si dokázal udržet vydobyté místo na literárním poli, aby se jeho činnost i nadále úspěšně rozvíjela ku prospěchu členů, samotného Klubu i české literatury.\nFoto R. Sobotka: Zasloužilý člen LKPB František Gistinger přebírá dipolom z rukou Dajany Zápalkové a Mgr. Miloše Olivy.\nVloženo 19. 5. 2007\nK Jiřímu Urbancovi pětasedmdesátiletému (nar. 25. 5. 1932)\nJak jinak, než se vyjádřit osobně; všechno obecné lze přečíst v různých publikacích, nejlépe v Literárním slovníku severní Moravy a Slezska, v němž má heslo Urbanec nesčetně cenných informativních položek.\nCo by asi řekl oslavenec sám…co se mu jeví v rámci jeho plodného literárního a literárně-organizačního života nejcennějším? Bylo by to jeho působení v Památníku Petra Bezruče, které zahájilo nepřehlédnutelnou šňůru každoročních literárních konferencí v rámci festivalu Bezručova Opava? Bylo by to úsilí o obnovení Matice Slezské? Bylo by to spoluzakladatelství Slezské univerzity v Opavě? Působení v akademických funkcích této univerzity či v roli vedoucího literární vědy Ústavu bohemistiky a knihovnictví této univerzity? Bylo by to dlouholeté působení ve funkci předsedy ostravského střediska OMS a Obce spisovatelů?\nTřeba by nám řekl, že má nejraději vlastní knížky o autoru svého srdce, Petru Bezručovi, že ze všeho nejraději bádal a psal, že se rád věnoval krajovým autorům F. Lazeckému, A. C. Norovi, F. Horečkovi, J. Kalusovi, M. Rusinskému nebo V. Martínkovi, D. Šajtarovi, J. Šavrdovi, Janu Pyszkovi či J. Mazáčovi, M. Stonišovi, O. Šuleřovi, autorce těchto řádků a dalším…literární historik má na mušce literární dílo všech, kteří se jeho života podnětně dotknou. Je to poslání této profese a poctivý vědec se mu nezpronevěří.\nKdybyste se zeptali doc. dr. Urbance nyní, na čem pracuje, a já jsem se ho ještě nezeptala, protože se mi zdá samozřejmé, že pracuje stále a stále máme na očích něco významného z jeho činnosti, řekl by zřejmě: většinu mého času zabírají v těchto měsících mnohočetné úkoly na Ústavu bohemistiky Slezské univerzity v Opavě…zároveň čtu a křtím knihy, píši recenze, studie o soudobých autorech, odpovídám na otázky anket, jsem nucen vstupovat do vysílání čs. rozhlasu v Ostravě, čtu prózy mladých celostátní soutěže Hlavnice A. C. Nora, přednáším na konferencích, sleduji a přispívám k rozvoji česko-polských univerzitních vztahů, chystám své delší působení na jedné z polských univerzit a do toho ostravské středisko Obce spisovatelů s novými volbami… a co všechno v té chvíli ještě neuvedl, říkám si já…\nZa kolegy z Obce spisovatelů, kteří jsou s doc. dr. Urbancem v živém kontaktu, za ty, jejichž dílům či aspektům tvorby pomohl na světlo, za nás, k nimž se přiblížil svým korektním přátelstvím, přeji Jiřímu Urbancovi všechno dobré, hodně zdraví a tvůrčích sil do všech dalších životních plánů a úkolů, v neposlední řadě do života se svou milovanou ženou a rodinou.\nVloženo 11. 5. 2007


Peakdale Cottage - NEJLEPŠÍ CENY ubytování ve městě Matlock\nPeakdale Cottage – podrobnější informace\nVýhodně umístěný ve městě Great Rowsley,je hotel Peakdale Cottage skvělou základnou pro prohlídku tohoto živého města. Odtud mohou hosté užívat snadný přístup ke všemu, co může toto živé město nabídnout. Díky své výhodné poloze, nabízí hotel snadný přístup k místům, která musíte vidět.\nVyužijte bohatství bezkonkurenčních služeb a vybavení v tomto hotelu ve městě Great Rowsley. V hotelu si můžete vychutnat výběr špičkového vybavení, jako jsou parkoviště, domácí zvířata povolena .\nKromě toho jsou všechny pokoje vybaveny celou řadou vymožeností. Mnoho z nich má k dispozici i topení, televize, DVD/CD přehrávač, lednička, myčka na nádobí, které potěší i toho nejnáročnějšího hosta. Kromě toho vám spousta hotelových rekreačních nabídek zaručuje množství aktivit během vašeho pobytu. Objevte poutavou kombinaci profesionálních služeb a široké škály vybavení v Peakdale Cottage.


Houpací prkno od Antonie a Emma | AE style svět\nUpřímně, houpací prkno máme doma už dobrého půl roku. Původně jsem chtěla napsat recenzi co nejdříve, ale nakonec jsem ji cíleně odkládala. Byla jsem totiž zvědavá, zda a jak dlouho zůstane populární. Kdo má malé děti, tak ví, že počáteční nadšení (a to tedy z prkna bylo ohromné) velmi rychle může přejít.\nS houpacími prkny se tak trochu roztrhl pytel před nějakou dobou a přiznám se, že nevím, kdy byla doba, že jsem jej začala vnímat jako případně fajn věc - hračku, pro holky. Říkala jsem si "k čemu to vlastně je?". A tak jsem ale postupně začala trochu pátrat, něco přečetla, různě zapátrala po diskuzích a už jsem byla lapená a prkno taky chtěla.\nOsobně eviduji asi tři výrobce, kteří prkna vyrábí a prodávají. Já nakonec pořídila prkno od Antonie a Emma. Chtěla jsem klasické, v přírodní barvě, které něco vydrží a zároveň bude za rozumnou cenu. To toto rozhodně splňovalo. Navíc je povrchově upraveno přírodním olejem, který velice příjemně voní.\nLíbí se mi, jak je krásně jemně opracované, zbroušené do posledního centimetru, takže se nemusím bát, že se holky nějak zbytečně zraní (to, že na něm zkouší kolikrát akrobatické kousky, raději nekomentuji). Navíc i vzhledově, jako kus nábytku, je moc hezké a působivé. Za to patří výrobcům palec nahoru a opravdu veliká pochvala.\nKdo mne sleduje déle, tak jste si určitě všimli, že jej velice ráda používám na fotky jako zajímavý doplněk při předvedení šatovek či jiných kousků oblečení pro děti. Nějak mi to k sobě prostě pasuje a navíc je prkno samo o sobě fotogenické (komentáře stranou, i prkno mlže být fotogenické :-) )\nJe to vlastně "jen" prohnutý kus dřeva. Ano, s tím se nedá než souhlasit, ale když se na to podíváte očima dětí, tak je to houpačka, balanční pomocník, stoleček, židlička, mini skluzavka, část tajného bunkru, sáňky pro plyšáka... No na co si vzpomenete.\nKoupě rozhodně nelituji, naopak doporučuji a sama přemýšlím, že časem pořídím ještě jedno, aby holky měly každá své, i když prozatím se umí domluvit a vystřídat. No a co bych vzkázala výrobcům? Udělejte i dospěláckou verzi, prosím, moc bych ji chtěla :-)\nTaké mate rádi jednoduché a přesto tak chytré věci? Dejte mi tipy, co takového bych měla určitě okouknout či pořídit? :-)\nv října 26, 2018


Magazín Víkend nabídne i rozhovor s Jiřím Langmajerem. Již v sobotu - Liberecký deník\nPředstavitel hokejového trenéra Luboše Hrouzka se v tradiční příloze Deníku rozpovídal o třetí řadě seriálu Lajna. Rozhovor s hercem Jiřím Langmajerem doplní téma o sociálních sítích, zajímavosti o kapli v pražském Karlíně a další zajímavé texty. Čtěte v sobotním Víkendu.\nJeden z nejcharizmatičtějších herců, Jiří Langmajer. | Foto: ČTK\nMagazín VíkendZdroj: DeníkJiří Langmajer: Mnoho let jsem byl naštvaný\nO hokeji i temných charakterech. Populárnějšího hokejového kouče, než je Luboš Hrouzek ze seriálu Lajna, by dnes v Česku jeden pohledal. Rád jej má i jeho představitel Jiří Langmajer, který si však před novou sezonou prosadil návrat původního Luboše. „Než Petr Kolečko začal psát třetí sérii Lajny, všechny jsem obvolal a řekl jim, že bych se rád vrátil k tomu, jaký byl Luboš na začátku. Že si dokonce myslím, že diváci chtějí vidět toho starého nasraného Luboše jako z jedničky,“ říká herec, s nímž se nyní můžete setkávat ve třetí řadě Lajny s podtitulem Zúčtování na televizi Seznam.\nMůžeme se díky nim bavit doslova s kýmkoli na celém světě. Získáváme tu informace, bavíme se tu, sledujeme videa, hodnotíme fotky, čteme články. Sociální sítě za pouhých 15 let změnili svět k nepoznání. Ale je to jen dobře? Nedávný výpadek Facebooku a dalších jeho služeb ukázal až chorobnou závislost miliard lidí na sociálních médiích. Ty navíc dohání vlastní moc, kterou v současnosti vládnou.\nPoslední noc pruského generála\nO Až donedávna ji lidé míjeli bez povšimnutí. Stará, nepoužívaná kaple stála v pražském Karlíně v linii ulice Pernerova u paty vrchu Vítkov a zvolna se rozpadala. Později byla opravena a natřena načerveno, ale drátěný plot ohrazující nevábný prostor kolem ní návštěvníky i nadále odrazoval. Dnes tuto barokní stavbu obklopuje úhledný parčík s lavičkami. Přesto si kaple ponechala temný ráz. K jejím tajemstvím patří i to, že zde roku 1813 „přenocoval“ mrtvý generál von Scharnhorst.\nJiří Langmajer, kaple, Karlín, Petr Kolečko, Česko, interview, Facebook


Michal Prokop a Framus Five na Kamínku 2017 | Penzion Kamínek\nMichal Prokop a Framus Five na Kamínku 2017\nMichal Prokop, vynikající zpěvák, který svou hudební kariéru spojil s kapelou Framus Five a hudebními žánry blues, rock a soul, vystoupí v rámci akce Muzika pro radost 2017 na venkovní scéně Penzionu Kamínek 28. července 2017. Začátek akce je cca 20:00 a konec cca 24:00.\nLístky jsou v prodeji na místě v den koncertu nebo předem po dohodě na recepci penzionu.\nAfter párty: Jiří Schelinger Memory Band\nNa všechny hudební fanoušky se těší personál Penzionu Kamínek.\nMichal Prokop zahájil svou kariéru už v době vysokoškolských studií v 60. letech. Jeho hudební osobnost má široký záběr činností – je skladatel, kytarista, moderátor, bývalý politik, dále je nositelem významných ocenění jako jsou Řád umění a literatury Francouzské republiky, titul nejlepší zpěvák 1. československého Beatového festivalu v Praze nebo zpěvák roku časopisu Melodie a držitel několika zlatých a platinových desek.\nFramus Five se řadí mezi jednu z nejvýznamnějších skupin české rockové historie. S nástupem normalizace v roce 1971 byla skupina rozpuštěna a v roce 1978 byla opět obnovena pod názvem Framus 5. Složení se často měnilo, lidé přicházeli a odcházeli, výchozí obsazení bylo následující: Michal Prokop, Ivan Trnka, Miki Bláha, Milan Vitoch, Rudolf Chundela. V roce 1984 se osudově potkali s básníkem Pavlem Šrutem a skladatelem Petrem Skoumalem, z této spolupráce vzniklo jedno z nejlepších českých alb 80. let Kolej Yesterday. Framus 5 se stal jednou z nejakceptovanějších skupin 80. let a výrazně ovlivnil minimálně dvě generace rockového publika.\nSvou činnost skupina přechodně ukončila v roce 1990. V roce 2000 Framus 5 naplno obnovil svou koncertní činnost v této sestavě: Michal Prokop, Luboš Andršt, Jan Hrubý, Jan Kolář, Zdeněk Tichota, Pavel Razím, Jiří Šíma, Roman Kubát.\n◄ Michal Prokop v nemocnici\nBorůvkobraní v nedalekých Borovanech ►\n© 2013 - 2020 Penzion Kamínek


Můžete si zarezervovat a ohodnotit 2 155 rekreačních parků a kempů v Čechách, Evropě a po celém světě\nPobřežní park mezi státními parky, dunami a mořskými rezervacemi\nPozorování velryb, lachtanů a tuleňů, potápění a paragliding\nLov krabů, krabí pochoutky s sebou, piknikové stoly a další\nČasová zóna America/Los_Angeles PST (GMT-08:00) GPS 43.3395°N 124.3547°W\nNachází se v kempu Oceanside Beachfront RV Resort bazén? Ne Zobrazit všechny vlastnosti\nJe kemp Oceanside Beachfront RV Resort vhodný pro psy? Ano Zobrazit všechny vlastnosti\nJaké najdu v okolí kempu Oceanside Beachfront RV Resort zajímavosti? There's so much to do around this part of Oregon coast that you could settle down oceanside for months (much recommended). The resort is only a mile from Sunset Bay State Park … Přečíst si více\nKdy se můžu v kempu Oceanside Beachfront RV Resort ubytovat a kdy zase odhlásit?\nPříjezd: 12:30 – Kdykoli\nZobrazit všechny nabídky - Oregon, USA\nZjistěte více o Kempovací místa pro stany v/ve Oregon, USA\nZjistěte více o Kempovací místa pro obytné automobily v/ve Oregon, USA\nZjistěte více o Boudy, pody, chalupy a chaty v/ve Oregon, USA\nPlacené ubytování: pro případy škod, znečištěné ubytovací jednotky a ztráty náramku se při příjezdu vybírá záloha ve výši 100,00 US$ (2 531,39 Kč). Pokud k žádným škodám ani ztrátám nedojde, a pokud bude jednotka dostatečně uklizena, bude tato částka před odjezdem vrácena.


Příchuť Warriors: The Iron Angel (Hruška, brusinka, divoká jahoda) 20ml - e-cigo.cz\nDomů / Báze a příchutě / Příchutě Shake & Vape / Příchutě Warriors Shake & Vape / Příchuť Warriors: The Iron Angel (Hruška, brusinka, divoká jahoda) 20ml\nMocné trio! Kombinace chutí v příchuti The Iron Angel spojuje nespoutanou chuť divokých jahod a krémových hrušek. V závěru ucítíte také sladké aroma ledové brusinky pro správné osvěžení. Prémiové příchutě Warriors útočí na vaše chuťové pohárky delikátní sérií ovocných a sladkých...\nMocné trio! Kombinace chutí v příchuti The Iron Angel spojuje nespoutanou chuť divokých jahod a krémových hrušek. V závěru ucítíte také sladké aroma ledové brusinky pro správné osvěžení. Prémiové příchutě Warriors útočí na vaše chuťové pohárky delikátní sérií ovocných a sladkých aromat vyrobených z těch nejkvalitnějších a nejchutnějších surovin. Jedná se o mimořádně chutné a sladké směsi, příchutě Warriors jsou vyrobeny systémem shake & vape, pro vapování tedy stačí pouze velkou lahvičku dolít bází a začít vapovat ihned bez nutnosti zrání! Precizně zvolené kombinace různých druhů ovoce a pečlivá příprava a míchání všech surovin dělají z příchutí Warriors něco skutečně mimořádného. Vyzkoušejte je sami, nebudete litovat! Za jejich výrobou stojí lotyšská společnost ProVape. Samotné příchutě Warriors potom pochází rovněž z Lotyšska, kde jsou vyráběny pod nejpřísnějšími kontrolami pro uvedení na světový trh. Pro výrobu jsou vybírány jen ty nejkvalitnější suroviny, abyste si mohli vychutnat skutečně prémiový zážitek z vapování. Všechny příchutě Warriors jsou dodávány ve velké 60 ml lahvičce, ve které se nachází 20 ml příchutě. Tuto příchuť stačí pouze dolít bází a začít vapovat.Postup přípravy e-liquidu Warriors: Do 60ml lahvičky s 20 ml příchutě dolijte bázi. Lahvičku důkladně protřepejte. Poté můžete ihned vapovat díky systému shake & vape. Doporučujeme především báze s vyšším podílem VG (rostlinný glycerol), nejlépe 70% - 80% VG.


Lobezský potok Karlovarský kraj | REGIONZAPAD.CZ\nZPRÁVY Lobezský potok Karlovarský kraj\n2010 – Sokolov: Protipovodňové opatření na Lobezském potoce (3969) (TV Západ)\nPůvodní plány sokolovské radnice na ochranu města před velkou vodou se nakonec neuskuteční. Tato situace je již nějakou dobu známa a tak město připravilo nový projekt.\n2009 – Sokolov: Protipovodňová opatření se odkládají (3873) (TV Západ)\nProtipovodňové opatření, které chtělo město Sokolov realizovat na řece Ohři, se prozatím odkládá. Plánovaný rozpočet akce 150 milionů korun zahrnoval kromě vytvoření umělého valu proti zvýšené vodě v řece také zakopání nevzhledného teplovodu. Umístění přípojky pod zem by však samo spolklo 100 milionů. Ministerstvo zemědělství odmítlo zařadit z tohoto důvodu akci do programu Prevence proti povodním.\nSokolov: Strážníci varují před zvyšující se hladinou vody v Lobezském potoce\n"Upozorňujeme občany města, že v době tání a silných dešťů dochází ke zvýšení hladiny vody v Lobezském potoce a dalších vodních tocích a proto dbejte zvýšené opatrnosti při pohybu dětí a čtyřnohých mazlíčků v blízkosti vodního toku," uvádí na svých facebookových stránkách Městská policie Sokolov.


Obtížná existence mého telefonu | Live your dreams\nCelá tahle legrace začala předevčírem, 17. 2. 2017, když jsem si, jako každý týden, myla obličej trochu víc pečlivě, než dělám denně. Napustila jsem si umyvadlo v koupelně vodou a chtěla si pustit svou oblíbenou hudbu, když mi telefon prostě vyklouzl z rukou a spadl rovnou do mé umělé nádrže. Samozřejmě, že jsem začala vyšilovat.\n"PROBOHA, CO BUDU DĚLAT, TO SNAD NE, POMOC!!" ječela jsem spíš sama pro sebe, než pro kohokoli jinýho, protože moje host rodinka neumí téměř ani anglicky, natož česky. Telefon jsem okamžitě vytáhla, zapojila fén a začala jej sušit, zatímco jsem se ho snažila vypnout. V ten moment mi host máti zaklepala na dveře a v čínštině se ptala, jestli jsem naživu. Upřímně, chtělo se mi odpovědět, že umírám, ale celé mojí host rodince chybí smysl pro humor, tudíž jsem usoudila, že bude lepší, když řeknu, že se nic neděje. Host matinka poté odkráčela a já mohla v klidu pokračovat ve svém záchvatu paniky a zoufalství.\nCo mě lehce vystresovalo, byl fakt, že telefon začal zeleně blikat a několikrát se vypnul a opět samovolně zapnul. Ale nepřehnala jsem to s hysterií, za to jsem na sebe hrdá. Nechala jsem telefon přes noc vysušit a ráno jej zkusila opět zapnout.\nMůj dokonalý samsung galaxy note 5 přežil utopení! Udělám reklamu a dostanu spoustu peněz. (Vím, že to takhle nefunguje, jen žertuji)\nTím to však nekončí. Včera jsme šly s Isou a Aliou na oběd do jedné korejské restaurace, kde jsme se náramně bavily a dobře najedly. No, a co se nestalo? Ano. Když jsem odcházela, nechala jsem tam mobil. A uvědomila si to až o 5 bloků daleko. Otočila jsem se na patě se slovy, že nemám telefon, a schytala na svou hlavu tolik portugalských urážek, kolik jen bylo možné. No, jenomže když jsem se vrátila, mobil nikde. Opět jsem začala panikařit ve své mateřštině a lezla po čtyřech pod stůl, abych se ujistila, že nejsem slepá, ale jen zapomnětlivá. Už jsem ani nedoufala, že ho najdu, když mě oslovila mladá servírka, že jestli hledám svůj telefon, mají ho u sebe.\nS nejvděčnějším pohledem, jakým jsem dovedla, jsem ji objala, řekla, že miluju Taiwan a posléze spokojeně s mým přenosným zařízením odešla.\nAvšak, tím to také nekončí.\nPo tréninku tance, který jsme odpoledne měli, jsem jela domů autobusem. Byla jsem neskonale unavená, tudíž jsem cestou usnula a probrala se těsně před tím, než autobus zastavil na mojí zastávce. Ihned jsem popadla svoje věci a vyběhla ven. Dveře autobusu se těsně za mnou zavřely a já vyčerpaně vydechla. Prohledala jsem si kapsy, zda-li mám vše, a hádejte, co jsem nenašla?\nTipli jste telefon? Deset bodů pro váš tým. Chtělo se mi za tím autobusem běžet, jak na nervy jsem z toho byla. To už jsem se s ním opravdu rozloučila.\nDošla jsem domů a zeptala se host maminky, jestli by mi nedovedla pomoci.\n"Potřebuju pomoct," zahuhlala jsem smutně v čínštině a ona se na mě starostlivě podívala.\n"Pomoct? Jsi v pohodě? Co se děje?"\nPopsala jsem jí situaci a ona na můj telefon zavolala. Když už vyzváněla nějakou druhou minutu a chtěla zavěsit, kdosi to zvedl.\n"Jestli hledáte svůj telefon, nesu ho na policejní stanici tady a támhle," vyrozuměla jsem. Tak jsme se s máti sebrali a šli na policejní stanici tady a támhle. Tam jsem dokázala, že je to opravdu můj mobil, dostala jsem kontakt na onu moc hodnou slečnu a dneska jsem s ní šla na snídani, kterou jsem jí zaplatila, jako poděkování.\nTeď si to svoje zařízení hlídám, jak nejlépe dovedu, pořídila jsem si vodotěsný kryt a děkuju Taiwanské kultuře za to, že mi mobil nikdo neukradl.


Už je nám 30 let - Hydraulics s.r.o.\nUž je nám 30 let\nOslava 30. výročí od založení společnosti HYDRAULICS\nTo, že se blíží další, tentokrát kulaté narozeniny naší firmy, jsme samozřejmě věděli. Co však pořád zahaloval závoj nejistoty, byly možnosti případných oslav tohoto výročí, a to kvůli neustálým změnám v opatřeních v rámci koronavirové pandemie. Nakonec se však přece jen zadařilo a tuto akci jsme odstartovali slavnostním obědem pro zaměstnance v pátek 10.9.2021.\nJediné, co člověk pořád nějak neovlivní, je počasí. To nám naštěstí vyšlo vyloženě ukázkově, a tak díky příjemnému babímu létu jsme si mohli užít všemožných aktivit, které byly pro zaměstnance a jejich rodiny zorganizovány. Nejmenší členové mohli vybít svou energii ve skákacím hradě nebo při míčových hrách. Jako malí motýlci obletovali také paní tatérku, která pro děti zajišťovala ozdůbky na všech možných partiích, a opravdu se nezastavila až do večerních hodin. Nutno dodat, že se na tetovačku sem tam odvážil i některý ze zaměstnanců, čímž jsme paní tatérce alespoň zvýšili návštěvnický věkový průměr Dospělí si mohli vyzkoušet střelbu z flobertky a vzduchovky nebo se společně se svými ratolestmi povozit v koňském kočáře. Po celé odpoledne nám hudební doprovod jakožto příjemnou kulisu zajišťoval moderátor a DJ Vašek Řepa nebo cimbálovka Klobučánek.\nPři této příležitosti také jednatelé firmy spolu s úřadujícím i vysloužilým starostou obce slavnostně pokřtili nově vybudovanou příjezdovou cestu do areálu společnosti HYDRAULICS.\nPodle obsazenosti na jednotlivých stanovištích lze usoudit, že se zaměstnanci dobře bavili, nehledě na to, že se akce protáhla do pozdních večerních hodin. Děkujeme proto nejen všem zaměstnancům za jejich účast a že i oni svým kouskem přidali do celkově příjemné atmosféry, ale také jednatelům, že se akci podařilo uskutečnit.\nTel.: +420 577 199 211\nOpravy motorů, válců, pístnic\nKontaktní osoby servisu\nPracovní doba servisu\n+420 577 199 212\nCopyright © 2017, HYDRAULICS s.r.o. | Created by Emersion Software | Webdesign: HBgraphix.com


U nás na kopečku: ...navrácení duše staré, nepotřebné poličce ...\n...navrácení duše staré, nepotřebné poličce ...\nV týdnu mi mamča přivezla starou poličku se slovy, že ji předchozí majitel vyhazuje.\nNaštěstí u toho byla a tento skvost zachránila, neb mě trochu zná:o)\nBohužel pro milovníky před a po jsem nestihla zvěčnit původní stav.\nPolička dostala nový kabátek, patinu díky smirkovému papíru, plechové srdíčko, ale hlavně dostala opět nový smysl a duši a nám bude ještě dlouho sloužit a připomínat, kam jet, co koupit, komu zavolat, co kdy zaplatit....zkrátka je to můj nový pomocník a organizér.\nMamí, děkuju moc.\n...a ještě jeden citát, který vám dokáže v bytí ulehčit, ale chce to hodně pokory a nadhledu umět takto jednat...\nAť se v přítomném okamžiku děje cokoli,\npřijměte to, jako byste si to vybrali.\nPřijměte to a potom jednejte.\nVždy pracujte s tím,\nnikoli proti tomu.\nUdělejte si z přítomného okamžiku spojence\na né svého protivníka.\nZázračně to promění váš život.\nBetty 16. května 2014 21:28\nZdravím-tedy polička je naprosto úžasná.Betty\nmončika 16. května 2014 21:36\nKrásny organizér, fakt by ho bolo škoda vyhodiť.\nInkaFej 16. května 2014 21:40\nKrásná polička a nádherně lidský obsah slov v ní!!! Moni, ty jsi tak nádherně čistá duše...chodím sem moc ráda..Inka\nAnonymní 16. května 2014 21:53\nMoniko.... opět po delší pauze moc moc zdravííííím :- )))) Polička je super i vzkazy v ní uložené. Chodím sem k Tobě pravidelně a denně sleduju, co u vás nového.....vždycky nasaju tu energii a nechám se pohladit po duši i po srdci.\nCitát, který jsi dnes vybrala má velmi hlubokou myšlenku... vše bychom měli v životě dělat s tou největší láskou a jak jsi správně napsala s POKOROU!!!\nKrásný víkend... Venda\nLidka F 16. května 2014 22:09\nMoni, závěrečný citát mi jen potvrdil slova jedné skvělé paní léčitelky, která mi před pěti lety moc pomohla... Tenkrát mi řekla, abych v každém okamžiku vnímala své vnitřní pocity. Řídím se tím a naslouchám svému vnitřnímu hlasu. Je pravdivé, že to promění váš život, když si z přítomného okamžiku uděláte spojence a ne svého protivníka. Najednou jakoby vše bylo snazší...\nDěkuji Ti a přeji krásné dny. Lidka\nUnknown 17. května 2014 8:22\nMoničko, ta polička je kouzelná :) a ty citáty jsou tak pravdivé.\nMějte krásný víkend Petra ♥\nUnknown 17. května 2014 8:46\nZdravím vás Moni,píšu poprvé,ale sleduji vás delší dobu.Jste úžasný člověk a to vás neznám osobně.Vaše příspěvky jsou tak nabité,že i kdybych měla sebehorší náladu,tak vy vždy potěšíte a vykouzlíte úsměv.Všechny citáty a myšlenky jsou taaak pravdivý.Moc vám děkuji za to,co pro nás děláte.\nKrásný víkend přeji.Pavlína\nLucie 17. května 2014 9:14\nPolička je krásná, Moni, ale ten citát nemá chybu!!! Hezký víkend!\nUnknown 17. května 2014 9:32\nMončo,polička je velice povedená a ten citát je naprosto pravdivý.Měj se moc krásně a posílám na Kopeček trošku sluníčka co na mě vykukuje skrz ty mraky,snad je přepere.Mikeška\nUnknown 17. května 2014 10:57\nTyjo, úžo žůžo\nAnonymní 17. května 2014 14:42\nKdyž toto čtu, je mi té češtiny vždy až líto.\nM.A.R.K.I 17. května 2014 11:04\nMoni, to je kráááása !!!! Marki\nMonika 17. května 2014 14:04\nMoc povedená. Jsem ráda, když se věcem dá druhá šance.\nPS: Právě jsem dokončila nugetku podle Tvého receptu a je skvostná. Už jsem jeden recept z netu vyzkoušela, ale výsledek tomu Tvému receptu nesahá ani po kotníky. Jen tak dále. Těším se na další inspiraci.\nUnknown 17. května 2014 14:22\nKdykoliv se u Tebe zastavím ,vždy se potěším !Jste nádherná rodinka!!!!!Dája\nV. 17. května 2014 15:05\nMoni, já tvůj blog neustále sleduji a nechápu, kde bereš pořád tolika energie:-). Poličce to moc sluší. Pěkný víkend celé rodince. Pa Věra♥\nDaška 17. května 2014 16:56\nráda tady nakukuji a polička je moc príma.Srdíčko jí dodalo šmrnc..:-D\nUnknown 17. května 2014 19:00\nMoniko, opět a znovu .... krásný nápad, krásné pojetí a ještě krásnější využití :-) Tereza\nAnonymní 18. května 2014 23:39\nMonika ahoj,posledný citát ma opäť dostal, je nádherný, polička nemá chybu a o tvojich kuchárskych schopnostiach vôbec nepochybujem. Viem o čom hovorím, lebo som vyskúšala tvoje parmezánové keksy a chutia nám. Vďaka za recept.\n"Starajúc sa o šťastie iných nachádzame šťastie vlastné."(Platón)\nPravda Neexistuje 12. srpna 2015 12:45\njako od staré duše....\n... máje v naší vísce ...\n... košíčky na muffiny DIY ...\n... zápichy k bylinkám DIY ...\n... kamínkové vyprávění DIY ...\n... když se chcete pořádně zašpinit ....\n... můj relax ...\n...masové kuličky v bylinkovém kabátku ....\n...relaxuji s hlínou na rukách ....\n...celozrnné palačinky se smetanou ...\n... citáty při pátku ...\n... prodejní zahrada Sedlec ...\n... nejkrásnější dopisy ...\n... láska prochází žaludkem....\ndomácí louhované preclíky\nU nás doma rybím pohledem ...\n... výšlap na Plešivec ...\n... plním přání ...\n... dárek od Bety ...\nDomácí balkánský sýr ...\n... slaný koláč s vejci ...\n... Běh vítězství v zámeckém parku Lány ...\n... večeře na terásce ...\n... z boudy je tabule ...\n... a už se tu zabydlují ...\n... nové radosti ...\n... mé dnešní radosti a dobití baterek ...\n... má svatyně ...\n... upálili jsme nejednu čarodějnici ....


Jak se léčí vztah | Psychologie.cz\nJak pracuje párový psychoanalyticky orientovaný terapeut a co vás při tomto způsobu terapie čeká? Budete ležet na gauči a mluvit o svých snech? „Snažíme se pochopit, jak klienti svému vztahu rozumějí na vědomé, ale hlavně nevědomé úrovni,“ říká psycholožka a terapeutka Lucie Lucká.\nV čem se vaše práce párového psychoanalytika liší od klasických manželských poraden?\nZásadně. Sama jsem před mnoha lety v poradně začínala, bylo to roku 1986. Tehdy jsem neměla s psychoanalýzou žádné zkušenosti. Vnímala jsem, jak se pracuje poradensky, a tam opravdu byla snaha lidem radit, k něčemu je dovést. Psychoanalytický směr přemýšlí úplně jiným způsobem. Uvažuje o tom, co člověk potřebuje ke svému psychologickému růstu. Například potřebuje být více autonomní, více si uvědomovat své potřeby a přání, jít si za svou věcí.\nTerapeut lidem tyto jejich potřeby pomůže najít?\nPomáháme lidem, aby mohli psychologicky růst, byli sebeuvědomělejší, víc rozuměli svým pocitům. Aby věděli, proč co dělají, a nacházeli svůj směr v životě. Samozřejmě aby také za svá rozhodnutí dokázali nést odpovědnost a aby o sobě poznali něco víc, než co věděli dosud. Snažíme se pochopit, jak vztahům rozumějí na vědomé, ale hlavně nevědomé úrovni.\nPsychoanalýza ve dvou\nKdyž porozumíte jejich nevědomým motivacím, kdo to obvykle vysloví: vy, nebo sám klient?\nVětšinou oni sami. Já se jich ptám, například: „Rozumím vám správně, že to myslíte takto?“ A dodám nějaký pocit, o němž se domnívám, že je pod popisným sdělením jejich trápení. Klientka například začne mluvit o tom, jak je její manžel zlý, nemá ji rád, pořád chodí do hospody, utíká za kamarády, kytku jí nekoupí. A já řeknu: „Jestli vám rozumím, mluvíte asi o tom, že se cítíte hrozně osamělá.“ A ona dodá: „Jo, to je ono.“ Anebo to řekne sama: „A pak se nedivte, že se cítím tak strašně osamělá.“ Anebo to pojmenuje jinak: „Ne, osamělá se necítím. Jsem ale hrozně nešťastná.“ Pomáhám lidem zpřítomnit, jak se sami cítí.\nDruhý partner je u toho?\nAno, slyší to. Potom se obrátím na něj: „Jaké to pro vás je, když vaše žena mluví o tom, že je nešťastná?“ A on řekne: „Nemá k tomu důvod, vždyť já dělám, co můžu, vydělávám peníze od rána do večera.“ A já můžu říci: „Jestli vám rozumím správně, vy říkáte, že se hrozně snažíte být dobrý manžel a postarat se o rodinu?“ A on řekne: „No to teda jo.“ Je to taková výměna, při níž oba mají šanci dozvědět se o sobě, jak se cítí, a s touto novou, často překvapivou informací také zacházet novým způsobem. Popravdě řečeno se ale tento zážitek nedá moc popsat ani vysvětlit, ostatně bez vlastního zážitku se žádná psychoterapie nekoná.\nV článcích o psychoanalytické párové terapii jsem se setkala s termínem kontejnování. Co znamená?\nTo je v psychoanalytické literatuře běžný termín. Bez kontejnování se neděje nic – výchova dítěte ani vztažnost jednoho člověka k druhému. Je to úplně jednoduché, ale někdy to neumíme. Jde o to, že jeden člověk, například malé dítě, dává najevo nějaký pocit a u toho třeba pláče, zuří, kope… A potřebuje, aby druhá osoba, nejlépe maminka, jeho pocity kontejnovala. Stane se vlastně kontejnerem, do kterého jeho pocity mohou zapadnout. Přijme je a snaží se jim porozumět. Potom je vrátí nazpátek tak, aby pro ně byly přijatelnější: „Aha, ty se zlobíš, protože Pepíček ti vzal míč.“\nJak to probíhá ve vztahu dvou dospělých?\nVlastně stejně. Manžel přijde domů naštvaný a manželka může říct: „Koukám, že ti dnes není dobře, co se ti děje?“ A když ho vyslechne, může dodat: „Vidím, žes toho měl dneska dost. Nedivím se ti, že jsi naštvaný.“ Vymlouvání nebo popírání pocitů toho druhého, samozřejmě v dobrém úmyslu tomu druhému pomoci, je hrozné v tom, že váš protějšek má pocit, že ho od sebe odstrkujete: „Vždyť se ti nic neděje.“ Kontejnování tedy znamená přijmout pocity druhého a dát najevo pochopení pro to, jak druhý svou situaci prožívá. Bez trošky empatie se to neobejde.\nMoje a tvoje pocity\nJeden z velmi rozšířených mýtů tvrdí, že klienti se do svých psychoanalytiků často zamilovávají, že nastává takzvaný přenos.\nTo, co popisujete, je jen velmi malá částečka přenosu. Obecně to je způsob, jak klient svého terapeuta vnímá. Může ho vnímat pozitivně, negativně, může nevědět, jak ho vnímá. Většina lidí prožívá terapeutický proces na příjemné vlně: terapeutovi může věřit, povídat si s ním, je mu s ním dobře a nemusí být do něj zrovna zamilovaný. To je ten pozitivní přenos, který prožívá většina lidí. Z toho vznikají představy, že klient se do terapeuta zamiluje. Je to zcela neškodné a většinou se to ani nijak neinterpretuje. Ale je i mnoho jiných přenosů.\nJak můžou vypadat?\nKlient si terapeuta může „plést“ s nějakou osobou ze své minulosti, rodičem nebo učitelem, kýmkoli. Může říci například: „Pane doktore, vy se teď na mě určitě zlobíte.“ A on se vůbec nemusí zlobit, ale ví, že v klient v minulosti v podobných situacích zažíval, že otec nebo učitel se na něj zlobil. Takže si ho „splete“ s osobou z minulosti a vloží ten pocit do terapeutického procesu. Terapeut to může interpretovat a klient si to uvědomí. Ale někteří lidé nemají takovou představivost, že někdo by mohl být „jako“ někdo jiný. Jsou pak přesvědčeni, že terapeut takový opravdu je. Pak je nutné pracovat jen s tím, jak to v tomto okamžiku klient vidí.\nV psychoanalytické literatuře jsem narazila také na termín protipřenos…\nJednoduše řečeno to znamená, že můj klient ve mně také vzbuzuje nějaké pocity. Terapeuti nepřestanou mít vlastní pocity jen proto, že dělají terapii. Právě naopak – je v popisu práce terapeuta, abych si byl svých pocitů pokud možno velmi dobře vědom. Potom se ptám sama sebe: je ten pocit mou záležitostí, souvisí s něčím z mé minulosti? Anebo by mohl souviset s klientem a s tím, co se v něm děje? Klasický příklad z literatury: přijde paní a povídá o svém těžkém osudu, zemřelo jí dítě. Mluví o tom bez emocí, jako by vykládala, že byla v obchodě a koupila si boty. A terapeut začne cítit smutek, chce se mu plakat. A řekne si: „Aha, co se to děje? Ona o tom mluví, jako by se nic nedělo, ale mně je do pláče. To jsou zřejmě její pocity hlubokého smutku, které ona neunese a vkládá je do mě. Možná je ten smutek takový, že ho ani nechce prožívat.“\nJít k sobě, jít pod povrch\nLeží vaši klienti na gauči?\nKdyž přijde nový člověk na individuální terapii, první hodinu si s ním povídám v křesle a potom jsou tři možnosti. Buď si řeknu, že pro tohoto člověka není ležení na gauči vhodné, a nebudu mu to nabízet. Nebo se mě zeptá: „Na co tu máte ten gauč?“ A potom mu řeknu, že někteří klienti si se mnou povídají vleže a má to své výhody. Anebo se rozhodnu mu ten gauč nabídnout. Nabízím to, ale nevnucuji.\nJaké má povídání vleže výhody?\nNemalý význam má samotné pohodlí, nejen pro klienta, ale i pro mě. Mám větší soukromí a klient také. Je tu ale ještě hlubší význam: poloha vleže vybízí k regresi, klient se uvolní, má soukromý prostor a možnost pohlížet do sebe. A třetí význam: když klient leží, nevidí, jak se já tvářím, a může intenzivněji prožívat sám sebe. Nemůže kontrolovat, jestli se tvářím souhlasně nebo nesouhlasně, slyší jen můj hlas a může si do něj vkládat vlastní obsahy, třeba z minulosti. Půjde hlouběji do své duše, víc sám k sobě. Je konfrontován se svými vlastními myšlenkami a představami, se kterými normálně ve společenském styku konfrontováni nejsme, protože si je automaticky korigujeme podle toho, co na výrazu tváře druhého člověka vidíme, a to v poloze vleže není možné.\nA co v párové terapii?\nDvojice na terapii vždy sedí v křesle. Dávám si pozor, aby oba měli ve všem stejně. Když si jeden řekne o vodu, nabídnu ji i tomu druhému. Snažím se, aby oba měli stejný časový prostor. Ale především se snažím, abych každému z partnerů věnovala stejnou pozornost ve své mysli, abych každému z nich dala stejnou důležitost a váhu. Někdy se stane, že jeden z páru mluví třeba čtyřicet minut, je k nezastavení. A druhý hovoří jen chvilku. Ale pořád myslím na to, co slova prvního znamenají pro toho druhého. V tom se snažím udržovat jakousi spravedlivou mentální pozornost pro oba dva.\nJak se díváte na stereotypy ohledně povah mužů a žen – například že ženy jsou emotivnější a komunikativnější, muži racionálnější a více jednající?\nTo tady moc nevídám. Vždy jsem si myslela, že ženy mají blíže ke vztahovým věcem. Většinou to tak je, ale ne vždy. Někdy naopak muž je mnohem empatičtější a vztahovější. Je možné, že ženy jsou geneticky lépe disponované, aby odezíraly pocity nemluvněte, jsou biologicky lépe uzpůsobené naladit se na druhého člověka. Kdežto muži jsou víc naladěni na to, aby něco konali. To možné je. Ale co se týká emocionální výbavy, jsme na tom úplně stejně. Jen muži to častěji nedávají tolik najevo. Ženy se někdy rozpláčou… ale muži také. Psychoanalytický přístup je od toho, že člověk si všímá druhého člověka, jak to v sobě má udělané. To se těžko zevšeobecňuje. A páry se navzájem velmi liší. Na povrchu to může vypadat jako nějaké klišé: padesátník odejde od rodiny se svou sekretářkou. Ale v nitru, v prožívání toho člověka je to velmi individuální.\nV poslední době se mi ale zdá, že rozchod, hlavně ve středním a vyšším věku, iniciují spíš ženy. Očekávají od toho naplnění vlastních představ o životě.\nTo ale platí úplně stejně i o mužích. Navenek to může vypadat tak, že si našel milenku a odešel od rodiny. Ale to je jenom ten úplný povrch. Ve své praxi zažívám, že muž se snaží od začátku být dobrý manžel, dobrý otec, zajistit rodinu, vydělávat, až se z toho stane úkol. Přestane si to užívat, a když pak potká jinou ženu, má představu, že s ní si naplní život jinak a líp. A může se mu stát, že spadne do téhož. Ale v pocitech mužů je to stejné jako u žen.\nLidé se v současnosti hodně psychologicky vzdělávají. Stává se vám, že k vám přicházejí už s hotovou „diagnózou“?\nTo je běžné, že si člověk myslí, že ví, jak ty věci jsou. Když tu sedí partner a partnerka, každý z nich s jistotou ví, jak to je. Ale každý jinak. Že si něco načtou, je časté. Dokonce ještě poučují toho druhého, jak to dělá špatně.\nA co když člověk dokáže porozumět svým pocitům, ale přesto nedokáže v životě nic reálně změnit?\nTak to ještě neprožil, má to jenom v hlavě, ve svém raciu. To je také častá věc, že lidé hlavou něco vědí, ale nemají to zažité, zvnitřněné, aby to opravdu mohli cítit. Je to obrana proti prožívání. Pokud je to výsledek terapie, není to úspěch.\nA jak tedy vypadá úspěch?\nTo je jednoduché: když člověk může žít podle své přirozenosti, cítit se v tom spokojený a zároveň je schopen nést důsledky za svoje činy a za své rozhodování. Když k nám do terapie lidi přicházejí, něčím se trápí, jsou nešťastní. Trápí se sami sebou nebo tím, jaký je ten druhý. Hledáme způsoby, jak tomu porozumět a jak být ve vztahu spokojenější. Úspěšný výsledek terapie může být i to, že se lidé rozejdou. Může to být výborný výsledek terapie. Někteří lidé se například vezmou velmi mladí, ve dvaceti, třiadvaceti letech. Někdy to může být na celoživotní vztah brzy. V té době ještě procházejí vývojem a každá změna, například narození dítěte nebo návrat ženy do práce, je na každý vztah hrozný zápřah. Může ho úplně rozmetat, pokud nemají vnitřní potenciál snášet změny a stresy. Nebo mohou zjistit, že každého z nich donesl vývoj někam jinam. A to nemusí být špatně. Prostě je to jenom jinak, než jak si člověk představoval. I to ale patří k životu.


Autobusy München - Thessaloniki: ceny a jízdní řády, koupit jízdenky online | INFOBUS\nKoupit jízdenky na autobus München – Thessaloniki: kde a jak si objednat autobusové jízdenky do Řecko, cena jízdného do Thessaloniki. Jízdní řady autobusů na trase. Seznam linek z München do Thessaloniki a zpět, nejbližší termíny linek dnes. Cesta do Thessaloniki levně a bez zdlouhavých nočních jízd, hodnocení cestujících.\nVšechny linky München-Thessaloniki\nJak se rychle dostat z München do centra Thessaloniki v roce 2021. Zobrazení na mapě tras autobusů včetně zastávek. Místa odjezdu autobusů z München a příjezdu v Thessaloniki. Doba jízdy autobusu: kolik hodin potrvá cesta do Řecko, vzdálenost v kilometrech.


Král Středohoří pokračuje triatlonem v Hostěnicích - Litoměřický deník\nKrál Středohoří pokračuje triatlonem v Hostěnicích\nHostěnice - Týden po Házmburk Xtreme triatlonu je na programu další podnik letošní sportovní série Král Středohoří. V Hostěnicích u Brozan se tentokrát dočkají příznivci klasického silničního triatlonu (0,5 – 20 – 5,8).\nPÁD. Při zatím poslední akci Krále Středohoří, kterou byl Házmburk Xtreme triatlon, došlo i k několika nepříjemným pádům. Ten postihl i Petra Břicháčka (BTT Libochovice), který nakonec skončil na 51. příčce. Foto: Kateřina Hozáková\nStart závodu už 6. ročníku je v sobotu 9. srpna v 15 hodin. Prezentace všech, kteří se ještě nezaregistrovali, bude probíhat od 12 – 14 hodin na jezu v Hostěnicích, kde je start, cíl i depo závodu.\nPlaveckou část absolvují závodníci v Ohři, kde je čeká necelých 500 metrů. „Délku tratě volíme podle teploty vody v den závodu, ale tentokrát nic nenasvědčuje tomu, že by měla být příliš chladná, takže poplaveme nějakých 450 metrů,“ prozrazuje jeden z pořadatelů Jan Řebíček, který bývá pravidelným účastníkem akce. V minulém ročníku, kterého se zúčastnilo 66 závodníků, dokončil triatlon na 19. místě. Celkově zvítězil Ondřej Švarc z TT Cyklorenova Cvikov o více než půlminuty před oddílovým kolegou Janem Novotou. Úspěch cvikovského oddílu potvrdila nejlepší z žen Kateřina Loubková, která obsadila vynikající 11. příčku celkově.\nCyklistická část měří přes 20 kilometrů a vede po silnicích I., II. a III. třídy. Jede se po trase: jez v Hostěnicích – Brozany nad Ohří – Brňany – Keblice – Siřejovice – Vrbičany – Chotěšov – Brozany nad Ohří – jez v Hostěnicích. V běhu čeká na účastníky 5,8 km, jeden okruh kolem Hostěnic, který se z devadesáti procent běží po hladkém asfaltu, zbytek po šotolině a zpevněných lesních cestách.\nPořadatelé upozorňují, že celý závod probíhá za plného silničního provozu. Je tedy třeba dbát jeho pravidel. Po skončení závodu a vyhlášení výsledků všech kategorií (celková bez rozdílu věku a pohlaví, muži nad 40 let, ženy bez rozdílu věku, nejstarší účastník, nejmladší účastník) čeká nejen na účastníky after party, při které zahraje Jitka a její tygři.


Filtrované položky podle data: středa, 24 říjen 2018 - Pres.UPmedia.cz\nFiltrované položky podle data: středa, 24 říjen 2018\nstředa, 24 říjen 2018 21:36 Zveřejněno v: ZPRÁVY\nstředa, 24 říjen 2018 21:26 Zveřejněno v: ZPRÁVY\nČeská republika - Češi oslavili 28. října sté narozeniny jejich státu. Lidé vyvěšují národní vlajky. Bude jejich počet stačit na zápis do České knihy rekordů?\nstředa, 24 říjen 2018 20:47 Zveřejněno v: PUBLICISTIKA\nS Czech Jets za hranice všedního hokeje\nstředa, 24 říjen 2018 20:43 Zveřejněno v: PUBLICISTIKA\nCzech Jets je výběrový hokejový tým, který vznikl v Praze v roce 2018 a funguje pod vedením Jana Valdera, Michala Pešky a Jana Šafáře. Čeští Tryskáči se zúčastňují mezinárodních turnajů v USA a Číně s výběrovými celky malých hokejistů ve věku devět až šestnáct let z Česka a celého světa.\nstředa, 24 říjen 2018 18:28 Zveřejněno v: PUBLICISTIKA\nstředa, 24 říjen 2018 10:41 Zveřejněno v: ZPRÁVY


První britská invaze do Iráku by Anthony Bruce - Project Syndicate\nPrvní britská invaze do Iráku\nK první britské intervenci na území dnešního Iráku došlo na počátku první světové války. Britské cíle se nejprve omezovaly na ochranu dodávek ropy. Brzy se rozšířily o dobytí Bagdádu, hlavního města provincie Mezopotámie v Osmanské říši, a dalších území.\nKdyž osmanští Turkové vstoupili v říjnu 1914 do války, expediční vojsko vyslané z Britské Indie začalo postupovat ze své předsunuté základny u ústí Satt-al-Arabu, iráckého přístupového bodu do Perského zálivu. Ropné základny v Ábádánu byly obsazeny 7. listopadu 1914. Město Basra, které leží 20 mil od pobřeží na řece Eufrat, bylo po přemožení odhodlanější opozice obsazeno 22. listopadu.\nTurecký odpor byl slabší, než se očekávalo, a Britové začali uvažovat o rozšíření své moci nad Mezopotámií. První útočné operace v roce 1915 byly úspěšné - podařilo se vyhnat Turky z Ahvázu směrem na východ a dostat perská ropná pole pod britskou kontrolu. V březnu 1915 se dvě pěchotní divize a jedna obrněná brigáda začaly přesouvat na sever po řekách Tigridu a Eufratu směrem k městu Kút.


Lorenzo chce obhájit vítězství - MotoLife.cz\nLorenzo chce obhájit vítězství\nvydáno 18. 5. 2010, text Jiří Nykodým, foto Yamaha\nV loňském roce v zvítězil v Le Mans Jorge Lorenzo, zatímco Valentino Rossi dojel až na šestnáctém místě.\nPrvní dva dny závody u továrního týmu Fiat Yamaha zvládli na jedničku, v Kataru zvítězil Valentino Rossi, druhý závod letošní sezony v Jerezu ovlál naopak druhý jezdec týmu Jorge Lorenzo. Nyní je před jezdci týmu třetí závodní víkend na okruhu Le Mans ve Francii, kde bude obhajovat loňské vítězství právě Jorge. Naopak Rossi by na loňský závod v Le Mans nejraději zapomněl, nezískal zde ani bod a cílem projel až na šestnáctém místě.\nJorge Lorenzo: „Navzdory vítězství v Jerezu a převzetí vedoucí pozice v tabulce šampionátu si stále myslím, že nejsem favoritem. Sezona je hodně dlouhá a teprve začala! Každopádně Jerez byl moje první vítězství v MotoGP na domácí trati. Loni to byl v Le Mans hodně šílený závod. Zkomplikoval ho déšť a potom začala trať postupně osychat, všichni v týmu odvedli skvělou práci, a to hlavně v neděli. Tenkrát jsem udělal vše, co bylo v mých silách od prvního až do posledního kola. Doufám, že fanoušci letos nečekají zopakování toho víkendu! Samozřejmě, že je počasí v Le Mans vždy velkým rizikem, ale letos doufám ve slunečnou oblohu. Zatím jsem tam vyhrál dvakrát, kromě loňského roku jsem v Le Mans zvítězil ještě ve dvěstěpadesátkách a potom jsem získal druhý titul, takže se tam opravdu těším. Po třítýdenní pauze vím, že jsem na tento závod dobře připravený.“\nValentino Rossi: „Rameno mám už téměř v pořádku, takže doufám, že v Le Mans budu opět v plné síle. I přes katastrofu v loňském roce mám okruh v Le Mans rád a vyhovuje i Yamaze, která tam vždy jela velmi dobře. Největším problémem je tam pokaždé počasí, ale myslím si, že po loňském závodě si letos zasloužíme slunečnou Grand Prix Francie. Sezonu jsme dobře zahájili vítězstvím v Kataru a poté dalším pódiem v Jerezu, ale stále jsme v některých oblastech bojovali s motocyklem, takže se musíme snažit opět vylepšit náš výkon. Po závodě v Jerezu jsme absolvovali dobrý test, takže doufám, že informace z tohoto testu nám pomohou v Le Mans.\n© 2008 - 2020 Bikes Media s.r.o. - publikování nebo šíření obsahu je bez písemného souhlasu zakázáno. Obsah vygenerován v 2:24 za 0.421 sekundy.


Firmám se daří dobře, stavební průmysl celosvětově roste a roste i jeho potřeba, což potvrzuje také velký zájem o výstavní plochy. Nadcházející ročník bude zabírat celé výstaviště Messe München. Již k dnešnímu dni je nahlášeno téměř 3 000 vystavovatelů z více než 50 zemí. Česká a Slovenská republika zde bude mít nemalé zastoupení. Mezi top deset vystavovatelů hned po Německu patří (stav k dnešku) Itálie, Turecko, Nizozemsko, Španělsko, Velká Británie, USA, Rakousko, Francie, Švédsko a Švýcarsko.\nVeletrh bude rozdělen na čtyři oborové oblasti – Stavba, Těžba surovin a jejich zpracování, Výroba stavebních hmot, Dodavatelé a služby. Vystavovatelé mají možnost představit sociální projekty z oblastí – vzdělání, výživy, zdraví, sociální integrace, a životní prostředí.\nVeletrh nabídne nové trendy a požadavky trhu např. propojení ekonomie a ekologie přináší úsporu paliva stavebních strojů, systémy pro správu řízení, nové struktury pohonů, digitalizace a aplikace, neustálé zlepšování bezpečnost, asistenční systémy, ekologické stavby, např. recyklační techniky, nové technologie a lehké materiály ad.\nNejlepší projekty a nápady dostanou prestižní ocenění za inovaci.\nCílem veletrhu je také zlepšit vnímání průmyslu u mladých lidí, nadchnout je pro obor techniky, technické povolání a studium. Připraveny budou různé stimulátory, CAD-pracovní místa, školící robotty. Nebude chybět nabídka vzdělání, studijní poradenství a kariérní šance.\nUž nyní jste všichni srdečně zváni do Mnichova na Mezinárodní veletrh bauma 2016.\nDalší informace na stránkách www.bauma.de a v příštím vydání časopisu.\nEXPO-Consult+Service, spol. s r.o. – pořádá dvoudenní zájezd\nTermín: 11.4. – 12.4.2016, cena zájezdu: 3990 Kč(150E)\nNástupní místa: Bratislava, Brno, Praha\nvíce na www.expocs.cz\n« Těžba je nadstavbou Atlasu DMT\nHořický pískovec ozdobí dominantu Berlína »


PopisPtejte seTabulky velikostíVrácení a reklamaceDoprava a platba Reebok Wor Tech Top Poslat příteliTiskArtiklové čísloAJ2890KategorieTričkaUrčeníFitnessVýrobce Reebok Pánské tričko s krátkým rukávem na fitness v zelené barvě. Především na fitness navrhla značka Reebok toto pánské tričko s krátkým rukávem. Triko v zelené barvě je díky zvolenému polyesterovému materiálu nejen lehké, ale zároveň prodyšné a příjemné na dotek. Užijte si sport na plno s tímto funkčním tričkem Reebok, díky kterému budete po tréninku mnohem dříve v suchu. Tričko s krátkým rukávem využijete v létě i v zimě, kdy ho vezmete do haly nebo jako spodní vrstvu zimního outfitu. 100% polyester. Stylová zelená barva. Tričko je určeno na sport a především na fitness.


Bikinový top, Kangaroos KangaROOS černá/bílá - C/D\nNezapomeňte na doplňky a bikinový top, Kangaroos KangaROOS černá/bílá - C/D z nových kolekcí. Náš eshop ti přináší bikinový top, Kangaroos KangaROOS černá/bílá - C/D za bezkonkurenční ceny. Najděte si svůj vlastní styl v kategorii bikinový top, Kangaroos KangaROOS černá/bílá - C/D.\nMixkiny značka KangaROOS v trendy sportovním vzhledu s širokými pruhy. Ke kombinování dle chuti a nálady. Ze zipem vpředu uprostřed. Vypodložené košíčky. Odnímatelná, nastavitelná ramínka. Gumička pod prsy kolem dokola. Měkká mikrofáze: 84% polyamid, 16% elastan. Podšívka: 100% polyamid.\nDámské oblečení slevy, Dámské sexy oblečení, luxusní dámské oblečení Kangaroos, Nadměrné dámské plavky, Levné dámské plavky, levné dámské značkové oblečení Kangaroos, Dámské sportovní plavky, Baculky xxl móda levně, móda pro plnoštíhlé Kangaroos, výprodej dámských plavek Kangaroos, plážová móda XXL Kangaroos, dámské plavky levně Kangaroos, značkové oblečení dámské Kangaroos, Eshop oblečení dámské, originální móda pro plnoštíhlé Kangaroos, výprodej plavek dámských Kangaroos, dámské značkové luxusní plavky Kangaroos, Plavky na velké poprsí, dámské módní oblečení Kangaroos, Obleceni pro plnostihle, Dámské plavky xxl, Dámské plavky xl, Dámské plavky pro větší poprsí, trendy oblečení dámská móda Kangaroos, dámské plavky tanga sportovní Kangaroos, dámské oblečení online Kangaroos, plavky pro boubelky Kangaroos, sportovní plavkové podprsenky Kangaroos, Dámské plavky xxxl, levné oblečení dámské Kangaroos\nDámské dvoudílné plavky D.8158 - Ewlon\n42D - černo-bílá\nElegantní dvoudílné plavky, které využijete jak při plavání, tak i při…\nSpodní díl plavek Bikini beach\nSpodní díl plavek Bikini beach KrisLine - černá barva - klasický střih -…\nSilikonové vycpávky do podprsenky Julimex WS 05 C-D\nC - průhledná\nD - průhledná\nMěkké gelové vycpávky, které jsou vyplněné kapalným silikonem. Vycpávky…\n1 202 Kč 961 Kč\nDvoudílné plavky Ewlon D.8156\n42E - černá\n42F - tmavě modrá\n44E - černá\n46H - tmavě modrá\nElegantní dvoudílné plavky, které oceníte jak při plavání, tak i při opalování.…