O životě a štěstí stromů\nčíslo: duben 2012 | rubrika: Nezařazené | autor: Dana Céová, , vedoucí oddělení správy životního prostředí OŽP\nPři našem spěchu za prací, do škol i po nákupech ani nevnímáme, že jdeme okolo stromů. Jsme zamyšlení a jen tušíme jejich siluety. Všimneme si jich vlastně často až když zmizí. Každý se k tomu postaví po svém. Někdo jde dál a ihned na to přestane myslet. Další je rád, že jsou pryč. Stejně z nich padalo listí, pyl, květy… Někdo si jen posteskne, že je jich škoda, ale ihned zapomene a ponoří se do svých každodenních starostí. Další se až hystericky rozčílí, jak může někdo takhle ničit přírodu? Začne volat a psát na různé instituce a domáhá se potrestání viníka. Ale přemýšlíme někdy o složitém životě stromů? O jejich štěstí? Moc asi ne, pokud se jimi nemusíme zabývat pracovně a nejsme lesáci, správci zeleně, krajináři, zahradníci, botanici nebo dřevaři. Celý život stromu je dokonale naplánován v jeho semeni, je dán geneticky. Je tam zapsána informace o jeho budoucím tvaru, velikosti, barvě, květech, plodech, zkrátka o všem. Stromy jsou němí svědkové života lidí. Kdyby mohly přemýšlet a mluvit, asi by toho o nás napovídaly moc, až bychom se divili, co vše bychom se od nich o sobě dozvěděli. Možná je naše štěstí, že mají svůj život tak tichý a nenápadný. V pravěku žily stromy nerušeně, nikdo neřídil jejich životní dráhu. Stromy stejného druhu si byly podobné a jejich podmínky k životu se také pramálo lišily. Některým život předčasně ukončily bouře nebo vichřice. Dnes je jejich život jiný. Stejně jako domácí zvířata se staly součástí lidského života a jejich život je většinou úplně podřízen rozhodování člověka. Málokteré stromy v Čechách žijí svým prastarým způsobem, v člověku nepřístupných končinách. Takové stromy se z mladých jedinců vyvinou do zralosti a plodnosti, poklidně přejdou do stáří a jejich torzo je dále domovem pro ptáky, brouky, larvy a houby. Ti je postupem času úplně rozloží a vrátí zpátky zemi. Takové štěstí má dnes jen málo stromů. Jejich život je od ideálu na hony vzdálený.\nNarodí-li se v krásném horském lese jako smrky, nemusí mít zdaleka vyhráno. Žijí často jako nerovnovážná smrková monokultura, takže jsou náchylné k napadení kůrovcem a nedožijí se ani doby zralosti. Doba zralosti pro ně však znamená smrt, protože přišla doba kácení. Z lesa se stanou kmeny – dřevo. Produkční les je pěstován pro dřevo, i když my jej vnímáme při své návštěvě úplně jinak. Cítíme jeho vůni, vnímáme jeho krásu, ochutnáváme jeho plody a čerpáme jeho energii. Přijedeme za rok a najdeme tu jen mýtinu. Cyklus produkčního lesa začíná znovu od malých sazeniček.\nTaké se mohou narodit jako jabloň nebo hrušeň v produkčním sadu. To se o štěstí stromu vůbec nedá mluvit. Stromem je tu i vícekrát roubovaný jedinec, který je všemi dostupnými prostředky povzbuzován k plodnosti. Tiše snáší každoroční hluboké řezy, chemikálie na ochranu proti škůdcům i hnojiva. Po 15 letech je zcela vyčerpán, plodnost klesá a nastává obnova sadu. Nikdo už nepřemýšlí nad jeho osudem.\nO štěstí stromu se dá mluvit někdy, když se stane stromem alejovým. Takové stromy pamatují i několik set let zpátky. Významný rozvoj alejí v ČR nastal v období baroka, při budování nových, císařských silnic. Hráz stromů měla vytvořit souvislý stín, který pak zvyšoval pochodovou aktivitu vojsk i tažnou sílu zvířat. Některá torza starých alejí jsou patrná a chráněná dodnes. Jejich součástí jsou hlavně úctyhodné lípy, duby nebo buky. V případě alejových stromů se dá mluvit o smůle, když se silnice rozšiřovala a necitliví stavebníci stromům uťali kořeny často ani ne metr od kmene. Vše pak za sebou pečlivě zasypali a zahladili. Stromy neplakaly, jen tiše trpěly. Pak ještě několik let cítily, jak je napadá hniloba do kořenů. Každý rok se na jaře dál halily do svého zeleného hávu. Nikdo nic nepozoroval i 20 let, než přišla větší vichřice. Velikáni s praskotem spadli na zem a roztříštili se na kusy.Majitel či správce aleje mohl mluvit o velkém štěstí, když skončil jen život stromů. Při hlubším zkoumání je mnohdy patrné, že strom žil jen z 10 % zdravých kořenů. Byl krásně zelený, ale úplně ztratil stabilitu, a tak i provozní bezpečnost. Alejové stromy mají také smůlu, že jsou „na ráně“ a často bývají terčem nešetrných a zbytečných řezů v koruně. Často vidíme v předjarní krajině ohyzdné pahýly lip, které byly ještě v zimě krásně košaté. Proč? To není péče o stromy, to je trestné poškozování dřevin. Takové stromy pak vytvoří korunu sekundární, ale protože jim nestačí listová plocha k asimilaci živin, vyhání další větve i na patě kmene ve snaze se nějak zachránit. V krajině často vidíme takto zmrzačené jedince. Sekundární koruna bývá plná tlakového větvení, které se může rozlomit. Také bývá napadená hnilobou, která se okamžitě dostává do řezných ran. Tímto počinem se život stromu výrazně zkrátí. Základem péče o stromy je pokud možno nechat v klidu žít, příliš si jich nevšímat a neřezat je zbytečně. Někdy je však nutné provést zdravotní či bezpečnostní řezy u starých velikánů, odlehčit jim těžkou korunu, je-li nesymetrická nebo zvýšit podjezdnou výšku. Citlivé zdravotní řezy nebo vazby v korunách jim život prodlužují.\nStromy na venkově miluje i člověk krajinář či obyčejný vesničan. Jsou to němí strážci božích muk, kostelů, kapliček či chalup v kulturní barokní krajině. Z těchto jedinců se často stávají obři, které památkáři a ochránci přírody označují jako „Památné stromy“ s vysokým stupněm péče ochrany. V těchto případech lze mluvit o štěstí stromů. Jsou často značeny jako významné krajinné prvky již na vojenských mapách z dob Marie Terezie a Josefa II.\nA jaké mají štěstí stromy sídlištní? Podle mne ho moc nemají. Často jsou sázeny do špatné sídlištní půdy nahusto a pár let se čeká, kdo se z nich chytne a jak se mu poroste. Asi po 10 – 15 letech je nutné u těchto lesíků udělat probírky. Vybrat silné jedince a jejich růst podpořit kácením méně vitálních sousedů. Někdy se stane, že jsou vedle sebe natlačeni dva stejní krasavci. Pak přichází člověk sadovník, zahradník nebo dendrolog a ten rozhodne, který z nich přežije. Stává se, že u nich stojí dlouho několik takových odborníků a ne a ne se rozhodnout. Sídlištní strom může být také například vrbou, topolem, břízou nebo jasanem. Byl zde na počátku sadovníkem navržen proto, aby tu rychle zaplnil prostor zelení. Roste rychle, není náročný na kvalitu země, často vydrží sucho a letní horko vyprahlých sídlišť. Pro tyto účely jsou voleny stromy, kterým se říká pionýrské dřeviny. Jsou vysemeněny vždy první na různých výsypkách, kde půdotvorný proces teprve začíná. Daní za jejich službu je křehké dřevo, náchylné k hnilobě a lámavosti. Pokud je takový strom na svém stanovišti 20 – 30 let, stává se potenciálně nebezpečným.Může ohrozit pádem větví či celého kmene majetek obyvatel nebo ohrozit bezpečnost lidí. Vlastník či správce pozemku si nikdy nesmí dovolit pěstovat strom se sníženou provozní bezpečností. Ortel smrti stromu bývá zpečetěn dendrologem, který napíše záporný posudek. Vedle něho by měl vždy sadovník vysadit také druh dlouhověký. To je často problém, protože stromy středně i dlouhověké jsou na klimatické, vláhové i půdní podmínky mnohem náročnější. V podmínkách sídliště se jejich život zkracuje o polovinu i více než je geneticky dáno. Jejich život zkracuje i množství psů, které si na nich někdy zkouší svou sílu tesáků nebo zvednou již po stopadesáté nožku na náběhy kořenů. Potrhaná či rozleptaná kůra se těžko zaceluje a v zasolené půdě i odolné „městské“ stromy brzy usychají. Člověk sadovník tedy svou sídlištní zahrádku stále obměňuje a obohacuje o různé druhy stromů, které jsou schopné déle žít v suchu a nekvalitní, často zasolené půdě. Má na druhy jiný pohled než člověk krajinář a ekolog, který například řeší, zda stromy jsou v krajině původní či nepůvodní. Snaží se likvidovat porosty akátů, mezi nimiž žádné další rostliny nepřežívají díky jejich kořenovým výměškům. Sadovník na sídlišti po nich s povděkem sahá, když mu zbývá jen úzký pás zeleně u komunikací. Ví, že vysadit zde jakékoliv „krásné“ jedince by byl hřích a rozsudek smrti pro ně.\nPoslední kapitola o štěstí a životě stromů jsou výsadby na předzahrádkách a na vedeních inženýrských sítí. Ani zde není štěstí stromů úplně vyloučeno, když jsou výsadby provedeny s rozmyslem. Na předzahrádky se velké stromy většinou nehodí. Vždy dorostou do velikosti, kdy obyvatele domu rozdělí na dva tábory. Na ty, kteří chtějí okamžitě odstranit a často jim škodí brutálními metodami. A naopak na ty, co by je chránili vlastním tělem, protože je tu přeci vysadili, když se nastěhovali do paneláku a nic tu nerostlo. Takové stromy se pak opět posuzují z různých hledisek. Posuzuje se zdravotní stav, provozní bezpečnost, jejich vhodné či nevhodné umístění z hlediska kolize s balkony a okny obyvatel, inženýrskými sítěmi. Taková rozhodování trvají i několik měsíců, ale výsledné řešení nikdy nepotěší všechny obyvatele.\nNa závěr je třeba dodat, že legislativně řeší ochranu dřevin rostoucích mimo les zákon č. 114/92 Sb., o ochraně přírody a krajiny, v platném znění. Je trestné jakékoli poškozování a také nepovolené kácení dřevin. Při rozhodování o kácení dřevin rostoucích mimo les i na soukromých pozemcích a zahradách je třeba jednat se zástupcem orgánu ochrany přírody a krajiny. Žádost o povolení se podává v případě stromů, které mají 80 cm obvod ve výšce 130 cm od země. Dále je třeba žádat o povolení v případě likvidace keřové skupiny o rozloze větší než 40 m2.\nvedoucí oddělení správy životního prostředí OŽP


Fotbalová liga: Liberec - Bohemians 1905 4:1 (20. a 35. Ekpai, 45. Baroš, 89. Voltr - 78. Berger z pen.). Liberec se posunul na osmé místo tabulky.\nV Pěnčíně-Krásné na Jablonecku začala další etapa obnovy Kittelova domu, stát bude přes 26 mil. Kč. Práce potrvají přes dva roky.\nProvoz kabinové lanovky na Ještěd v Liberci dnes ráno zastavil silný vítr. V nárazech má u vrchní stanice přes 86 km/hod, přípustných je 58 km/hod.\n1. 5. 2017 Evropský dům v sousedství budovy Libereckého kraje stavební firma Syner už dokončuje. Předávat uživateli začne objekt 15. května. Sloužit začne od července, kdy by zde měli poskytovatelé evropských dotací i organizace Libereckého kraje již fungovat.\nTygří stopa nebude chybět na mistrovství světa, jede Šimek\n1. 5. 2017 Stejně jako před rokem budou mít Bílí Tygři zastoupení na mistrovství světa v ledním hokeji. Trenér Josef Jandač do svého týmu vybral obránce Radima Šimka a chybět nebudou ani další jména, která prošla naším klubem.\nNové cyklostezky přibývají v Libereckém kraji jen pomalu\nNové cyklostezky přibývají v Libereckém kraji jen pomalu. V přípravě jsou ale nové projekty za desítky milionů korun. Pomoci chce i Liberecký kraj, který letos na podporu rozvoje cyklodopravy vyčlenil 12 milionů korun, více než dvojnásobek toho co loni. Cyklodoprava je jednou z...\nNa tradiční Čáry u Arény se přišlo pobavit 2 500 lidí\nSport Park Liberec byl v sobotu 30. dubna v obležení čarodějnické poutě Čáry u Arény. Pro návštěvníky byly zajištěny buřty, ohýnky na opékání, trdelníky, cukrová vata a další občerstvení. Tradiční čarodějnické akce, na které nechyběly kolotoče, nafukovací...\nV mětské dopravě by se konečně mělo dát platit bezkontaktní kartou\nJedním z připravených projektů, který DPMLJ přihlásil do Integrovaného regionálního operačního programu v červnu 2016 je projekt „Odbavovací a platební systém v síti MHD Liberec a Jablonec nad Nisou“. Má zpřístupnit veřejnou dopravu pro větší okruh zákazníků a má...


Chodovské romské sdružení obvinilo katolíky z rasismu — ČT24 — Česká televize\nChodovské romské sdružení obvinilo katolíky z rasismu\nChodov (Sokolovsko) - Romské sdružení Khamoro z Chodova obvinilo místní katolickou komunitu z rasismu kvůli tomu, že dostalo výpověď z pronajatých prostor na faře. Využívalo je pro činnost 12 let a pořádalo tu akce pro děti z místního sídliště. Sdružení se obrátilo se stížností k plzeňskému biskupovi Františku Radkovskému. Chodovský farář Anotnín Wasil obvinění nejen odmítl, ale vyzval Romy, aby se omluvili.\nVěřící mluví o tom, že děti mj. dělaly na faře nepořádek a byly příliš hlučné. „Jak dlouho byste asi vydrželi, kdybyste ve svém rodinném domku měli 20 až 30 normálních dětí, to nemusí být Romové,“ vyjádřil se plzeňský biskup. Farář Antonín Wasil říká, že se marně pokoušel domluvit s Khamorem nějaká pravidla, aby například hlasitá hudba nerušila modlitby v kapli. Děti byly podle něj drzé a nedaly si říct, konflikty s farníky prý byly časté.\nPředseda Khamora Emil Voráč připouští, že děti občas zlobí. Spor údajně začal, když člen farní rady zfackoval dítě, které přišlo do kroužku. „Na omluvu k tomu, se vyjádřili, že každé romské dítě, když si to zaslouží, může být fackované kdykoli a kdekoli,“ komentoval incident Voráč. Farář fyzické násilí odmítá.\nKhamoro kvůli výpovědi z fary téměř skončilo. Nakonec nové prostory, kde se děti mohou scházet, našlo a tento týden otevřelo. Sídlo sdružení je teď ale poměrně z ruky, až v průmyslovém areálu v Tovární ulici. Fara přitom byla v centru města.


cofcz – matilda.digital\nSouvislosti: s nejvíce “vaflovým” podnikem ve městě spolupracuje Matilda od svých začátků. Coffee & Waffles byl prvním gastro projektem, který uvěřil našemu záměru. Na projektu pracujeme zhruba jeden a půl roku a během této doby jsme vytvořili a upravili opravdu mnoho. Ani náš tým, ani tým Coffee & Waffles nestojí na jednom místě a rozhodně neuznává myšlenku věrnosti jednomu obsahu po mnohá „tisíciletí“. Právě proto pravidelně měníme strategii prezentace značky na sociálních sítích a samozřejmě i její vizuální stránku. Zde Vám představíme jedno z našich nejoblíbenějších období v práci pro náš nejoblíbenější podnik. Momentálně stránka vypadá odlišně, ale zářit samozřejmě nikdy nepřestane.\nCíl: tvořit super – přinést výsledky\nŘešení: v aktuálním období jsme pro práci na projektu vyvinuli strategii propagace na sociálních sítích, jejíž hlavní tezí byla slova jako: „minimalistický, zajímavý, chutný, ale nepochopitelný!“.\nProdukce se skládala, pro daný typ podniku, z netypických fotografií, GIF obrázků a videí. Naším úkolem bylo vyvolat ohlas, překvapit publikum a nedovolit mu mít čas si na nás „zvyknout“. Stojí za zmínku, že publikum nebylo šokováno a potěšeno pouze samotnou produkcí, ale taktéž neméně “chutným” textem doprovázejícím příspěvek.\nDůležitě a hrdě: během pandemie (březen – květen 2020) se instagramový účet Coffee & Waffles nevzdal svých pozic v jediném okamžiku, nýbrž naopak. S podporou týmu zaměstnanců jsme měli možnost implementovat rubriku receptů na stránce, která se mezi fanoušky stala jednou z nejoblíbenějších a nejpopulárnějších. Nejen v období pandemie, ale vždy do projektu implementujeme prvky gamifikace, kvízy a různé soutěže. A do dnešního dne je kladen hlavní důraz na zábavný a vzdělávací obsah pro vytvoření vlastního, jedinečného publika milovníků kávy, snídaně a samozřejmě vaflí!\nPřipravili jsme a implementovali strategii pro postavení a vizualizaci značky na sociálních sítích\nPracovali jsme s community managementem a recenzemi Google, Instagram, Facebook Realizovali jsme komplexní správu sociálních sítí projektu: Instagram, Facebook\nPřilákali jsme na projekt vůdce veřejného mínění\nUspořádali jsme soutěže a akce jak online, tak i offline.\nBěhem naší práce na projektu jsme kompletně “učesali” sociální sítě značky (Instagram, Facebook) a pokračujeme v tom až dodnes. Svět se neustále mění, ale i vafle nestojí na místě.


Občanská společnost – téma, které musí levice pochopit a uchopit\nPRAHA – Potřeba pochopit téma občanské společnosti a jeho místa v levicovém myšlení a politice se prolínalo vystoupením europoslance KSČM Miloslava Ransdorfa na přednášce a diskusi Klubu společenských věd »O levicové literatuře ve světě«, na níž dalším přednášejícím byl profesor Tibor Vaško.\nRansdorf představil mozaiku desítek autorů a jejich děl, přičemž jako hlavní osobnosti, reprezentované i myšlenkovými školami, uvedl »militantního racionalistu« Györgyho Lukácze, zastánce »konkrétního utopismu« Ernsta Blocha a Antonia Gramsciho, marxistického teoretika občanské společnosti. Na letmém přehledu životních osudů a dat publikování knih doložil europoslanec peripetie, jimž byli v minulosti marxisté rozvíjející otázky demokracie vystaveni. Připomněl např. Blochovo varování, že odklonem bolševického Ruska od demokratických institucí by vznikl Čingistán se socialistickými symboly. Ocenil, že KSČ po r. 1945 se svou politikou přiblížila Gramsciho konceptu občanské společnosti, v Rusku však demokratické instituce a zprostředkování neměly tradici, tamní kulturní tradice stála na sebeobětování inteligence, na obnovení práv bezprostřednosti. Ransdorf konstatoval, že nemálo z těch, kteří se před r. 1989 hlásili k marxismu, poté otočilo a např. Gennadij A. Zjuganov označil marxismus za dobrý výraz velkoruských státních idejí. Europoslanec zdůraznil, že však po útlumu 90. let došlo k výrazné renesanci jak zájmu o Karla Marxe a Bedřicha Engelse, tak samotných marxistických myšlenek. Tlak na popření jakobínské tradice Velké francouzské buržoazní revoluce opadl, vycházejí nové monografie a další knihy a »termín třídní boj už není sprosté slovo«, dodal.\nVaško přidal další hrst jmen a citátů, jako Slavoj Žižek, Leo Szilard (»Padne-li ruské impérium, padne i americké«), John M. Keynes (»Lakomost a hrabivost je neřest, lichva je přečin«), Jacques Atali, a přiblížil východiska a záměry »Nulté internacionály« jako stabilní, trvalou ekonomiku, jiná měření pokroku, odklon od konzumerismu atd.\nV diskusi Ransdorf upozornil mj. na Marxovu fakticky ekologickou předvídavost, že vykořisťování člověka a přírody jde ruku v ruce a že je třeba předávat Zemi dalším generacím nepoškozenou. Dotkl se ale i současných problémů levice - neschopnosti formulovat koncept kulturní politiky, natož ho realizovat, netečnosti k trendu, jehož si všiml i Zbigniew Brezinski, že tématem 21. století bude spravedlnost, tápání při analýze dění v arabském světě, kdy sami Arabové hovoří nikoli o intifádě, nýbrž o revoluci, a kdy levice přehlíží ekonomickou nemohoucnost arabských států a propastné sociální rozdíly a přiklání se ke spikleneckým teoriím tamního společenského pohybu. V té souvislosti poukázal na opomíjený význam kmenů v arabském světě a na zkušenost z Afghánistánu o nemožnosti mongolského postupu (vyvraždit většinu obyvatel), omezené funkčnosti britského řešení (uplatit náčelníky) a dlouhodobosti nadžibulláhovského přístupu kulturního a sociálního vzestupu obyvatel.\nVyhrocení dnešní sociální situace, konkrétně v USA, doložil Vaško na změnách v přivlastňování si národního důchodu: v letech 1960-69 jedno procento nejbohatších získávalo 12 % a 90 % chudších a středních vrstev získávalo 65 %, v l. 1982-89 to bylo 40 % pro setinu nejbohatších a 24 % pro 90 % chudších, v l. 2002-07 tyto skupiny získávaly 65 %, resp. 12 %, což se přiblížilo l. 1923-29 (70 a 15 %). V besedě mj. zazněla otázka, kdo pohřbí kapitalismus, když hrobařem otrokářství se nestali otroci a hrobařem feudalismu nevolníci.\nNejbližší akcí KSV je přednáška Anny Štofanové »Morálka a společnost«, která se uskuteční ve středu 9. března od 17 hod. v budově ÚV KSČM, Praha 1, Politických vězňů 9.


Sexualita a fanatismus – Novinky.cz\nZdálo by se, že padesát let mrtvý psychoanalytik nám už nemůže říct nic nového. A vidíte, právě jsem objevil jednu trvale aktuální myšlenku Wilhelma Reicha. Tento americký sexuolog německého původu napsal, že nenaplněný, pokřivený nebo potlačený sex vede člověka ke sklonu připojovat se k radikálně-autoritativním hnutím.\nstředa 21. března 2007, 12:51\nDoktor Reich na to nepřišel sám. Jiný Freudův žák, Alfred Adler, objevil, že přehnaně ideologické reakce na okolní svět pramení většinou z pocitu méněcennosti. A bývají důsledkem neukojených ctižádostí nebo nějakých tělesných či duševních problémů. Myslím, že to každý člověk jaksi podvědomě tuší. Vždyť i Hitler byl zneuznaný malíř a sexuální outsider. Dnešní političtí a náboženští fanatici málokdy přiznají, že se třeba v mládí pomočovali a dodnes jim to v sexuálním životě nevychází.\nJedna statistika dokonce prokázala, že v řadách vášnivých ideologických bojovníků je neúměrně vysoký počet lidí tělesně nebo charakterově vadných. A je vcelku jedno, jestli bojují za světovou revoluci, proti globalizaci, nebo třeba zachraňují laboratorní zvířata tím, že je vypustí do přírody, kde je čeká jistá smrt.\nTaké mládí je živnou půdou fanatismu. Rád bych připomenul Josefa Škvoreckého. Ten vypozoroval, že intenzivní touhou změnit nedokonalý a špatný svět radikálními metodami oplývají zejména dívky, jimž teprve počínají pučet ňadra.\nNa místa ideologů usednou gangsteři\nPodobně jako jinoši, kteří se tajně natírají mastičkami proti nežitům. Když potom prsa nabudou řádných proporcí a mládežnické nežity, nazývané též beďary, zmizí se začátkem sexuálního života, diví se sami sobě, jak mohli tak zblbnout. Přehnané fanatické víry nebo stranické disciplíny s přibývajícími léty ustupují. To by samozřejmě nebylo tak špatné. Horší je, že na uprázdněná místa ideologů pak většinou zasednou gangsteři.\nAby bylo jasno: v žádném případě nebrojím proti zdravým občanským aktivitám, ať už se týkají ekologie, globálního oteplování nebo třeba záchrany velryb. Sexuálně neuspokojení jedinci ovšem všechny tyto iniciativy zpravidla přehánějí. Nediskutují, ale místo toho bojují. Místo ejakulace používají barevný sprej. Jejich argumentem je vytržená dlažební kostka, rozbitá výkladní skříň, zapálené auto a rozřezané autobusové sedadlo.\nZákladním pilířem každého takového hnutí je takzvané zdravé jádro, jehož podstatou bývá jistý druh sociální patologie.\nVelice bych se proto přimlouval za to, aby všichni takoví výtržníci byli podrobeni sexuologickému výzkumu.\nJsem ochotný se vsadit, že jádro pudla bude skryto právě v jejich neuspokojené a nemocné sexualitě, tedy v intimním životě, který trpí nedostatkem vzájemného porozumění, něhy a lásky.


Psychiatr Zurab Ilyich Kekelidze: biografie, úspěchy, rodinné a zajímavé fakty\nPlay-Azilab.com / Zprávy a společnost / Psychiatr Zurab Ilyich Kekelidze: biografie, úspěchy, rodinné a zajímavé fakty\nKdo je hlavní psychiatr na volné nozeMinisterstvo zdravotnictví Ruské federace? Zurab Ilich Kekelidze je známý sovětský a ruský psychiatr. Je držitelem doktorátu lékařských věd, je profesorem na klinické fyziologii a psychologii, stejně jako non-drogová terapie s psychoterapií na Akademii lékařských věd. Sechenov v Moskvě. Od roku 2013 je vedoucím Státního výzkumného střediska pro soudní a sociální psychiatrii Vladimíra Serbského.\nKukelidze Zurab Ilyich: biografie, dětství\nBudoucí slavný psychiatr se narodil v hlavním městěGruzínské SSR, v nejkrásnějším městě Tbilisi, v roce 1949, v den oslavy Velké říjnové revoluce. Od jeho nejranějšího dětství se zajímal o lidské vztahy. Všiml si takových nuancí, které ostatní vůbec neviděli. Takže, jakmile byl chlapec, byl pozván do domu svého spolužáka a všiml si, jak paní paní flirtuje s jedním z hostů, i když její manžel si toho nevšiml. Řekl o tom v jednom z rozhovorů. Po tomto incidentu se začal rozhlížet k ostatním a byl stále více přitahován k různým manipulacím, které si lidé navzájem věnovali.\nČasem se jeho rodina přestěhovala do Moskvy a onjiž začal připravovat na přijetí na vysokou školu. Zpočátku Zurab I. Kekelidze rozhodl, že bych se měl stát psycholog a to na MSU, ale pečlivě studoval seznam položek, které budou i nadále probíhat na univerzitě, a porovnat je s těmi, které bude probíhat v psychiatrické oddělení Medical Institute, se rozhodl, že se musí naučit, na doktora, protože to byl jeho dlouhotrvající sen. Kromě toho, že byl zájem nejen psychology, ale i psychopatologie.\nZurab Ilich Kekelidze byl jmenován za nejlepšížák jeho školy a akademické výsledky získal zlatou medaili, byl způsoben pro zde vstupní univerzitní složit pouze jednu zkoušku z chemie a dostat ji označte „pět“. Bylo to 1966. Dokumenty předložil Druhému lékařskému institutu v Moskvě, ale nedokázal získat pět žádaných. Musel se vyrovnat s neúspěchem a počkat na jeho příští rok. Mezitím se usadil jako lékař v jedné z moskevských nemocnic. Následující rok, Kekelidze Zurab Ilyich, jehož rodina podpořila ho ve všem, rozhodl se vstoupit do druhé, a v první moskevské Medical Institute. Výsledek první zkoušky byl zklamáním. Nemohl získat kýžené první pětce, ale měl ještě jednu šanci, jste museli dokonale vzít zkoušku ve fyzice.\nZurab dobře věděl, že jeho znalosti ochemie je vyšší než ve fyzice. Přesto se začal připravovat na klíčové zkoušky ve dnech. Jako výsledek, fyziky, když přešel na „pět“ a stal se studentem na Medical Institute k nim. Sechenov, který by později byl nazýván Vyšší lékařská akademie a profesora, který se po mnoha letech bude Zurab Iljič. Když přišel čas vybrat si úzkou specializaci, se přirozeně šel do psychiatrie, a každý den více a více v oblibě této vědy. Mimochodem, v budoucnu Zurab Kekelidze dostal druhou specialitu - Resuscitační, a pak vytvořil novou vědu, který kombinuje obě tyto specialit.\nPo absolvování ústavu Zurab Ilich Kekelidzezačal absolvovat praxi v Moskevské psychiatrické léčebně. Alekseeva a výborně se ukázal jako znalý budoucí odborník. Po obdržení jeho diplom jako psychiatr nechal v nemocnici, kde pracoval pro maso do roku 1978, než se stal členem All-Union vědecký výzkum Ústav soudního a General Psychiatry. Mimochodem, v Aleksejevce pracoval v jednotce intenzivní péče.\nV pozdních 80 letech se Zurab Ilich Kekelidze rozhodl na chvílinávrat do rodného Tbilisi a podpora rozvoje psychiatrie v Gruzii. Zde se nejprve stal zástupcem ředitele Ústavu psychiatrie. Asatiani a po chvíli to šel. Nicméně, po zhroucení SSSR, situace v nové gruzínské republice byla nestabilní a nebylo možné mluvit o žádném vývoji vědy.\nNávrat do Ruské federace\nV roce 1993 se Zurab Ilyich rozhodl vrátit se do Moskvy,kde mu bylo nabídnuto místo zástupce ředitele pro vědu Státního centra pro forenzní a sociálního jméno psychiatrie srbské, kde působí dodnes, ale jako CEO. Tuto funkci dostal teprve o 17 let později. Zurab Kekelidze nyní také je vedoucí psychiatrického oddělení urgentního příjmu v nouzových situacích, stejně jako člen zvláštní Radě Ruské akademie NTSPZ MD, člen akademické rady sekce psychiatrie Ministerstva zdravotnictví Ruska a zástupce prezidia ROP (společnost Ruské federace, psychiatrů).\nHlavnímu psychiatovi Ruska se jeho rodina nelíbíšíření. Kekelidze Zurab Ilyich, jehož manželka je neurológ, vypadá celkem spokojeně. S manželkou žili vedle sebe po dlouhou dobu. Pokud se vyskytly spory, pak jen na vědecké téma. Zurab Ilyich přiznává, že často musí prokázat své ženě, že psychiatrie je také věda. Bohužel se pár neradi chlubí rodinným životem a nejsou informace o tom, kolik dětí a vnoučat mají, co dělají.\n"Jsem optimista a pro mě každé ráno -nový začátek života. Bydlím s konstantní pocit vnitřního štěstí z toho, co dělá oblíbenou práci, i když víte, není nejjednodušší „- v rozhovoru přiznal, že se mu líbí praktikovat, léčit, než přímé zdravotnického zařízení.\nVědecké práce, publikace, rozhovory\nZ.I. Kekelidze je autorem deseti monografií a asi 130 vědeckých prací o psychiatrii. Mnoho jeho prací je publikováno v populárním vědeckém časopise Psychiatrie, jehož členem je redakční rada. Zurab Ilyich také pracuje jako výkonný tajemník ruské psychiatrické edice. Spolupracuje s lékařským portálem Takzdorovo.ru jako stresový expert. Poradí, jak udržovat duševní zdraví, což je také součást zdravého životního stylu. Kromě hlavní psychiatr v zemi dává mnoho rozhovory celou řadu významných publikací a zpravodajských portálech, včetně „RIA Novosti“, „Argumenty a fakta“, a jiní.\nZásluhy a ceny\nPro službu domácí vědy Zurab IlyichKekelidze přijal titul ctěná doktor Ruska, a byl oceněn medailí „Za zásluhy“ Order of Honor a Medal of Order „Za zásluhy“. Pro spolupráci s Ministerstvem spravedlnosti této země získal také čestnou medaili tohoto oddělení. V roce 2000, Zurab Iljič byl uznán jako nejlepší lékař Ruské federace a byl oceněn „Volání“. Důvodem bylo vytvoření nového lékařského vedení - psycho-reanimace.\nKukelidze Zurab Ilyich: soukromá praxe\nSamozřejmě, příbuzní lidí trpícíchduševní poruchy, chci pro ně najít odborníka na nejvyšší úrovni. Koneckonců, tento problém i nadále představuje stigma pro celou rodinu. Samozřejmě, že takový lékař Zurab I. Kekelidze, jmenování, který je velmi obtížné se tam dostat, a proto je nutné se zaregistrovat telefonem, zveřejněny na webových stránkách, po mnoho měsíců dopředu. Při podání žádosti operátor na druhém konci bude uveden předmět a účel léčby. Možná vás budou psát dalšímu specialistovi. Na recepci je třeba přijít s dokladem o jeho totožnosti.\nM. Yu Lermontov. Zajímavé fakty o životě spisovatele\nYuri Brežněv: biografie, rodina a příčina smrti\nKomarov Andrey Ilyich: biografie, aktivity, soukromý život\nBrežněv Leonid Ilyich. Životopis úžasné osoby\nNona Gaprindashvili: životopis šachisty


Technický nácvik řízení palby\nPublikováno: 8.2.2019 Autor: Štefan Roško\nVe dnech 4. - 8. 2. 2019 proběhl ve VA Vyškov technický nácvik řízení palby s počítačovou podporou 13. dělostřeleckého pluku (13. dp) z Jinců. Dělostřelci si připravili cvičení s námětem dělostřelecké podpory brigádního úkolového uskupení při vedení obraných a útočných operací.\nPublikováno: 15.1.2019 Autor: Štefan Roško\nNástup nováčků do posádky Jince\nPublikováno: 30.12.2018 Autor: Štefan Roško\nNástup nováčků do posádky Jince dne 2. ledna 2019.\nPublikováno: 5.12.2018 Autor: Štefan Roško\nV prvním dnu oslav svátku Sv. Barbory poměřili dělostřelci své síly v závodu dělostřeleckých hlídek ve výcvikovém táboru Jince. Čtyř členné hlídky během 20 km přesunu poskytovali první pomoc postřelenému vojákovi, překonávali vodní tok pomocí lanových technik, házeli granát a museli odstřílet ihned po fyzické zátěži.


ŽENA-IN - Tip: Vyrazte si za bejlím do Čejkovic\nTip: Vyrazte si za bejlím do Čejkovic\nJestliže máte ráda bylinky a ráda byste se o nich dozvěděla více, neváhejte a navštivte Čejkovické bylinkové slavnosti. Nabízí bohatý program pro dospělé i pro děti.\nZajímáte se o zdravý životní styl? Chcete se něco víc dozvědět o bylinkách a jejich přípravě? V tom případě byste neměla minout informaci, že se chystá druhý ročník Čejkovických bylinkových slavností. „Podobně jako minulý rok se i letos akce uskuteční v malebné moravské, historií opředené obci Čejkovice,“ sdělili nám organizátoři akce.\nCo: Čejkovické bylinkové slavnosti\nKde: Čejkovice u Hodonína, v prostorách výrobce bioproduktů SONNENTOR\nKdy: v neděli 28. srpna 2011 od 12.00 hodin\n„Přijďte se sami přesvědčit o tom, jak se vyrábí váš oblíbený čaj od výkupu a zpracování bylinky až po vsypání čajové směsi do nálevového sáčku,“ vybízí organizátoři.\n12.00 hodin: Slavnostní zahájení u výrobní haly Akropolis na kopci Mlaty nad Templářskými sklepy.\n12.30–18.00 hodin: Celoodpolední kulturní program. Vystoupí dechová hudba Vinařinka z Čejkovic, dětský národopisný soubor Kyjovánek a také nezapomenutelný hroznolhotský ochotnický spolek Hrozen se svým humorným představením.\nOchutnávky biočajů, biokoření i dalších biospecialit.\nMini biojarmark, řemeslný jarmark.\nOchutnávka biovín s možností návštěvy sousedních Templářských sklepů.\nBylinková zahrádka s možností zakoupení bylin v kontejnerech.\nDobrodružná naučná stezka pro malé i velké rarášky a dětský hrací koutek.\nProjížďka na koních.\nObčerstvení s nabídkou biospecialit a biosladkostí z brněnské biorestaurace REBIO.\nProhlídky SONNENETORu s výkladem.\n17.30 hodin: Bohatá tombola.\n18.00–18.30 hodin: Zakončení bylinkových slavností.\nPokud vám bylinky přilnuly opravdu k srdci, můžete navštívit nedaleké Valtice a bylinkovou zahradu Tiree Chmelar, která se nachází v bezprostřední blízkosti valtického zámku. Najdete zde tematické záhony věnované léčivým rostlinám, zahradu vůní, kulinářskou zahradu, zahradu mýtů a legend, zahradu motýlů a včel, ale také spoustu dalších zajímavostí.\nPálava a Vlatice\nNemrzněte na koupáku, jeďte do Lednice a Vltic\nTak to asi pôjdem pozriet....na vlastný kukuč. Zaujalo ma to


Světle béžová rozkládací pohovka Milo Casa Santo | Dětský Rostoucí Nábytek.cz\nDomů / Nábytek / Světle béžová rozkládací pohovka Milo Casa Santo\nTop produkt Světle béžová rozkládací pohovka Milo Casa Santo od Milo Casa za příznivou cenu 26 999 Kč. Zobrazit více »\nSvětle béžová rozkládací pohovka Milo Casa Santo oblíbené značky Milo Casa - tento artikl je v tento okamžik za téměř velkoobchodní cenu 26999 Kč. V našem obchodě najdete nejvýhodnější ceny. Využijte nabídku dřív, než dojde k vyprodání zboží.\nRozkládací pohovka Santo poskytne skvělý odpočinkový prostor pro celou rodinu a dodá interiéru špetku luxusu. Tkaniny, které tato značka používá jsou podrobeny náročným testům, aby zaručily špičkovou odolnost, komfort i atraktivní styl. Na potah této pohovky byla tedy použita krásná látka s mírným leskem a krátkým vlasem, která je velmi příjemná na dotek a také velmi odolná proti oděru. Technika Liquid Blocked použitá na tkanině znesnadňuje vstřebávání tekutin, tedy způsobuje, že se tekutina shromažďuje na povrchu materiálu, aniž by pronikla hluboko do vláken. Díky tomu se káva, čaj nebo víno nalité na látku odstraní během pár sekund přiložením lehce savého hadříku nebo papírové utěrky. Poznámka: Rozměry úložného boxu jsou 150 x 60 x 12 cm\nDalší informace k produktu: Světle béžová rozkládací pohovka Milo Casa Santo\nNázev: Světle béžová rozkládací pohovka Milo Casa Santo\nČalouněná postel Texas 120x200 cm Červená\nTyrkysová sametová dvoulůžková postel Milo Casa Lia, 160 x 200 cm\nStředně tvrdá matrace Milo Casa Este, 140 x 190 cm\nSvětle béžová rozkládací pohovka Milo Casa Santo od známého výrobce Milo Casa - tento artikl je v tento okamžik výhodně za 26990 Kč. Ceny a dodací lhůty tlačíme stále dolů. Nakoupit a ještě ušetřit, co si víc přát.


Bavlněné povlečení (505)\nKrepové povlečení (125)\nSaténové povlečení (108)\nméně než 300 Kč (157)\n300 Kč - 600 Kč (783)\n600 Kč - 1 000 Kč (415)\n1 000 Kč - 1 300 Kč (88)\n1 300 Kč a více (73)\nDo postýlky (178)\nZobrazit 1 519 produktů\nSrovnání cen povlečení 2019 (1 519 produktů)\n781 Kč - 903 Kč\nMiminko bude spát jako dudek. Bavlněné povlečení Belisima Moudrá Sovička tyrkysovo žluté vytvoří ideální podmínky pro sladký spánek. 3dílná sada ukrývá měkký mantinel a povlaky na polštář i peřinku. Děťátku bude dělat skvělou společnost krásná sova s velkýma »\nBelisima Moudrá Sovička tyrkysovo žluté bavlněné povlečení\n869 Kč - 992 Kč\n458 Kč - 508 Kč\nVaše dítě bude spát jako v bavlnce. Doslova. Růžové bavlněné povlečení Belisima se sovičkami bude slušet každému miminku. Povlečení je vyrobeno z kvalitního, měkkého a na dotek velice příjemného materiálu. Balení obsahuje polštářek, povlečení na peřinku a »\nBelisima Moudrá Sovička růžové bavlněné povlečení\n639 Kč - 769 Kč\nPotrpíte si na kvalitních a komfortních soupravách do dětské postýlky? Máte rádi příjemné povlečení? Pak dávejte pozor, když je řeč o jedinečné 2-dílné soupravě do postýlky Belisima Letadla bavlněné povlečení! Nejenže vás ohromí její jednoduchý a nadčasovým »\n1 190 Kč - 1 377 Kč\n735 Kč - 1 179 Kč\n489 Kč - 689 Kč\nPotěšte děti a krmte trolly! Růžové bavlněné povlečení Faro Trollové 009 udělá z každé postele hotovou pohádku. Veselý motiv doslova hraje barvami – stejně jako animovaný muzikál z roku 2016. 100% bavlna vytvoří dokonale komfortní pelíšek, do kterého se děti »\n560 Kč - 699 Kč


HONDA-GOLDWING.CZ • Zobrazit téma - Důležitá pravidla jízdy v koloně\nDůležitá pravidla jízdy v koloně\nod Káčko » 06 črc 2009 21:24\nVelmi podrobná pravidla jízdy v koloně\n4. Nový jezdci a slabší kubatůry\nJezdci ve skupině tvoří formaci ve dvou řadách s vedoucím jezdcem skupiny v čele formace v levé řadě. Vedoucí jezdec tak může vidět celou formaci ve svých zpětných zrcátkách a může sledovat i dojiždějící a předjíždějící auta. Druhý motocykl v pořadí jede v pravé řadě za vedoucím jezdcem s asi sekundovým intervalem. Další jezdci pak zabírají střídavě levé a pravé pozice v jízdním pruhu tak, aby měli zhruba dvousekundovou vzdálenost od jezdů před nimi a tedy sekundovou vzdálenost od jezdce diagonálně vpředu. Tento způsob řazení jezdců dává dostatek prostoru pro bezpečné manévrování (žádné motocykly nejedou v jednom okamžiku vedle sebe a zároveň zabraňuje automobilům předjíždět “myškováním” jednotlivé jezdce.\n2. Ride Leader - vedoucí jezdec (obvykle je to Road Captain)\nVedoucí jezdec určuje směry jízdy a rozhoduje o zastavení celé skupiny u čerpacích stanic, odpočívadel atd. Musí sledovat stav silnice před skupinou a pokud je skupina vybavena PMR spojením, předává pokyny a informace o situaci před a za skupinou jezdcům.\n3. Tail Gunner - “zadní střelec”\nZadní jezdec slouží jako prodloužené oko vedoucího jezdce. Sleduje formaci a informuje vedoucího jezdce o jakýchkoliv potencionálních problémech ve formaci. Sleduje další vozidla a informuje vedoucího jezdce (a všechny, kdo mají PMR rádio) o nebezpečí jako je napřiklad předjíždějící nákladní vůz, nebezpečný řidič, který se pokouší předjíždět zprava apod. Sleduje odbočovací pruhy a vjíždí do pruhu jako první a “zavírá” tak pruh pro případné předjíždění dalších vozidel, dokud se celá skupina nezařadí do nového pruhu. Na pokyn vedoucího formace mění jako první jízdní pruh a celá skupina má čas na změnu bez rizika náhle předjíždějících vozidel zezadu.\n5. Změny jízdních pruhů\nJakmile zadní jezdec zajistí nový pruh, vedoucí skupiny (obvykle na pokyn a doporučení zadního jezdce) nechá naplňovat mezeru jezdci zezadu. Pokud skupina nemá rádiové spojení, upaží ruku do vodorovné polohy a horizontálním pohybem “ukazuje” na nový jízdní pruh. Ostatní jezdci opakují jeho signál aby všichni ve skupině věděli o změně a způsobu změny. Poslední jezdec ve skupině přejede do nového pruhu před zadním střelcem, který už v novém pruhu jede. Potom se zařadí další před ním atd. až do okamžiku, kdy se zařadí i vedoucí skupiny. Důležité je, aby jezdci zezadu dodržovali maximálně takovou rychlost, aby nezačali v druhém pruhu předjíždět zbytek formace a aby postupně zaplňovali místa v druhém pruhu, jakmile to provoz umožní.\nVedoucí skupiny upaží ruku do vodorovné polohy a horizontálním pohybem “ukazuje” na nový jízdní pruh. Ostatní jezdci opakují jeho signál aby všichni ve skupině věděli o změně a způsobu změny. Poslední jezdec ve skupině přejede do nového pruhu před zadním střelcem, který už v novém pruhu jede. Potom se zařadí další před ním atd. až do okamžiku, kdy se zařadí i vedoucí skupiny.\n1. Jízda v organizované skupině cik-cak s dostatečnými rozestupy je bezpečnější než jízda v houfu kde nikdo neví, kde má jet, jezdci často jedou přímo vedle sebe, což je v případě náhlé situace - např. auta v protisměru - situace velice nebezpečná. V našem případě nejedou nikdy dvě motorky přímo vedle sebe (zakázáno) a nejbližší motorka před Vámi jede v jiné části jízdního pruhu - nikoliv přímo před Vámi. Rozestupy zajišťují dostatečný manévrovací prostor. Pokud si někdo myslí, že jízda jeden za druhým natěsno je bezpečnější, tak je na velkém omylu.\n2. Pravidla pro jízdu skupin vznikla v USA po řadě vážných nehod, kdy se ve většině případů snažil automobil nebo kamion "vtěsnat" při předjíždění mezi jednotlivě jedoucí hloučky motorkářů a náhlá situace vyvolala kolizi. Někteří řidiči (i u nás) považují za bezvadné zpestření předjíždět motorky tímto způsobem což v případě kompaktní skupiny bez velkých mezer, jde mnohem obtížněji a nebezpečné řidiče to odrazuje od předjíždění tímto způsobem.\n3. Je jasné, že pravidla skupinového ježdění vznikla především pro velké akce, kde jedou stovky až tisíce motorek v těžkém provozu po mnohaproudových dálnicích USA. Je nesmysl dodržovat striktně pravidla jízdy ve skupině na úzkých okreskách naší země. To dá rozum. Ovšem stále platí, že jízda cik-cak je v případě skupiny bezpečnější než houf a rozhodně bezpečnější než houf s těsnými rozestupy nebo dokonce jízdou vedle sebe, což navíc odporuje pravidlům.\nV zásadě vždy při jízdě musí velet zdravý rozum a momentální dopravní situace. Ovšem kdo se zúčastnil vyjížděk na velkých srazech, kde v jednom okamžiku vyjede na silnici několik desítek nebo stovek motorek, pochopí, že pravidla mají v těchto případech něco do sebe a kdo podle nich neumí jezdit, ohrožuje sám sebe i ostatní účastníky... Nakonec i zkušenosti z našich srazů dávají zapravdu, že organizované skupinové ježdění je bezpečnější a pro účastníky provozu pohodlnější a výhodnější než chaotická jízda houfu motorek. V šachovnicové sestavě se cítí bezpečně i ti lidé, kteří ze zásady na “houfové” vyjížďky na srazech nejezdí.\nTohle je normální a známý pokyn, na který reagují i auta v protisměru, pokud jim chcete dát najevo, že jste viděli třeba radar apod..\nDůležitý pokyn - používaný často v ČR\nZvedněte levou paži vzhůru a zvedněte prsty "na paroháče" )) To oznamuje, že je bezpečný návrat do standardní dvouřadé formace.\nZvedněte levou paži vzhůru s loktem ohnutým o 90 st. Opatrněte zvedněte prostředníček.To jednoznačně oznamuje vaši nespokojenost třeba s plechovkářem a jeho způsobem jízdy. POZNÁMKA: nedoporučuje se provádět pokud jedete sami !!\nPoznámka II - a už vůbec nedoporučujeme tento pokyn používat v Itálii\nBohužel obrázky nejsou na tmavém podkladu vidět, ten kdo používá klasický skin, obrázky uvidí normálně.\nPokusím se sehnat obrázky jiné, ale asi to potrvá ...


Fair Sourcing Awards - Porota - instituce\nMarcela Turčanová - předseda poroty\nKaždý, kdo chce naučit lidi, jak hospodárně nakupovat za státní peníze, musí být odvážný a trpělivý. A to je rozhodně i Marcela Turčanová, viceprezidentka slovenské asociace APUeN a také manažerka vzdělávací APUeN Akademie. S plným nasazením a osvětovými ambicemi se věnuje elektronizaci veřejných zakázek a vzdělávání nejen v oblasti práce se slovenským Elektronickým kontraktačním systémem. Nejlepší praktické počiny nominuje do soutěže FSA, kterou každoročně organizuje.\nDetailní znalosti a práce v atraktivním a náročném prostředí. Tak by se dala ve stručnosti shrnout vizitka Václava Peloucha, který se dokonale orientuje v provozu, správě a údržbě Národního divadla, kde pracuje od roku 1998. Vystřídal různé pozice a v letech 2012 až 2013 byl pověřen jeho řízením. V současnosti je ředitelem technickoprovozní správy, která zajišťuje přípravu a realizaci investičních akcí a veřejných zakázek. O čerstvé poznatky z praxe se může podělit díky probíhající rekonstrukci historické a provozní budovy Státní opery, kde je za Národní divadlo vedoucím realizačního týmu.\nVe veřejných zakázkách si člověk pořádně „zaprávničí“, říká Miroslav Knob, který právnické vzdělání nejprve pět let rozvíjel na Úřadu pro ochranu hospodářské soutěže. Veřejným zakázkám se věnoval jako analytik a později jako vedoucí jednoho z oddělení, které se zabývalo jejich kontrolou. Od roku 2018 pracuje ve firmě Otidea jako administrátor veřejných zakázek, které považuje za super obor s možností aktivně tvořit a společně s ostatními se dobrat konkrétních výsledků.\nVeřejné zakázky jej zaujaly už jako studenta. Na Právnické fakultě Univerzity Palackého v Olomouci se Jozef Kubinec zabýval jejich teoretickými základy a v rámci diplomové práce řešil problematiku jejich zásad a principů. Po krátkém působení v advokacii pracoval v letech 2012 až 2015 jako specialista v Železniční společnosti Cargo Slovakia, kde měl možnost vést tým strategického nákupu a veřejných zakázek. Od roku 2017 působí na Ministerstvu vnitra SR.\nZadávání veřejných zakázek se věnuje více než deset let, přičemž od roku 2011 působí jako vedoucí odboru veřejných zakázek na brněnské Masarykově univerzitě. Martin Hadaš tam společně s kolegy realizuje centrální nákupy prostřednictvím DNS a rámcových smluv, dále řídí zadávání veřejných zakázek spolufinancovaných z programů EU či koordinuje používání eNástroje pro zadávání veřejných zakázek. Příležitostně také přednáší. Dříve vedl výběrová řízení v poradenské firmě.\nPo celý profesní život se v oblasti veřejných zakázek pohybuje právník Jozef Bálint, který nejprve v letech 2013 až 2017 působil na slovenském Úradu pre verejné obstarávanie, kde se zabýval zejména kontrolními činnostmi. Následně přešel do společnosti Západoslovenská distribuční, pro kterou zajišťuje nákup spadající pod zákon o veřejných zakázkách a metodicky nastavuje nákupní procesy. Jako hobby píše odborné články a moc nás těší, že rád přednáší na konferencích.\nKaždá oblast ekonomiky má svá specifika a o zdravotnictví, kde je třeba pomáhat lidskému zdraví, to platí dvojnásob. Více nejen o tom řekne Jana Hovjacká, která pracuje v Nemocnici s poliklinikou Karviná-Ráj jako vedoucí oddělení centrálního zásobování. eAukcím se věnuje od roku 2009 a podílela se například na zavedení elektronického zadávání poptávek do nemocnic. V roce 2012 získala certifikát lektora v oblasti elektronického zadávání veřejných zakázek.\nNabídka práce ve veřejných zakázkách jej zastihla na cestě do Španělska, odkud Michal Garaj zamířil na konkurz na Úrad pre verejné obstarávanie (ÚVO). Na konkurzu uspěl a začal se zabývat námitkami v rámci revizních postupů. Později jej povolali do Rady ÚVO, kde pomáhal s rozhodováním druhého stupně. Po šesti a půl letech „přestoupil“ do týmu primátora Bratislavy Matúše Valla. Od letošního roku tam vede oddělení veřejných zakázek, do kterých se snaží dostat co nejvyšší přidanou hodnotu.\nOdpovědné a smysluplné zadávání veřejných zakázek je tím, pro co se profesně nadchl Jiří Šimon, ředitel Odboru pro veřejné zakázky na Ministerstvu zemědělství ČR, kde pracuje od roku 2014. V Ostravě se podělí o to, jak úspěšně centralizovat zakázky, jak dohlížet na 35 resortních organizací či proč u náročnějších tendrů preferovat předběžné tržní konzultace. Na základě inspirace, kterou získal i ve Velké Británii, se snaží šířit dobrá řešení také v rámci vládních pracovních skupin.\nPovědomí, že neznalost zákona neomlouvá, v každodenní praxi rozšiřuje právnička Michaela Poremská. Avšak tím výčet jejích činností teprve začíná. Již od roku 2006 se věnuje zadávání veřejných zakázek, k čemuž bezmála deset let používá výhradně elektronické nástroje. Kromě toho píše na téma elektronizace veřejných zakázek odborné články a vydala i několik knih v češtině a angličtině. Znalosti předává studentům na Mendelově univerzitě v Brně i veřejnosti na seminářích.\nNenapravitelný optimista, který věří, že na Slovensku se dá nakupovat vtipně, zajímavě, a zároveň i hospodárně a v souladu se zákonem. Se svým týmem to Jaroslav Lexa dokázal jako ředitel odboru veřejných zakázek na MPSVaR SR, kde za rok ušetřil více než 5 milionů eur. Píše smlouvy, námitky, články, knihy a někdy dávno i blogoval. Jako školitel v oblasti veřejných zakázek dokáže lidem vysvětlit, kde v zákoně se nachází zdravý selský rozum. Je spoluzakladatelem slovenského APUeNu. V současnosti působí jako ředitel institutu pro zadávání veřejných zakázek na slovenském ÚVO.\nS novinkami z bratrského Slovenska, se kterým si jazykově i filozoficky velmi dobře rozumíme, přijede do Ostravy Branislav Šarmír. Během profesní kariéry působil od roku 1996 ve velkých společnostech jako EuroTel, UPC, VÚB a IBM Slovensko. Řídicí pozice v oblasti marketingu, obchodu a služeb zákazníkům však vyměnil za veřejné zakázky a nákup, které jsou jeho současným „džobem“ ve společnosti obstaráme, s.r.o.\nByla to obrovská výzva být u toho od počátku, říká Ivana Durczoková o profesní zkušenosti s uplatňováním principů korporátního řízení, které se stalo součástí každodenní praxe Krajského úřadu a příspěvkových organizací Moravskoslezského kraje. Dnes běžně nakupují energie na burze a spotřební a zdravotnický materiál včetně potravin a některých služeb ve vlastním e-shopu. Ivana nejprve vedla projektový tým, nyní je vedoucí Odboru podpory korporátního řízení a kontroly.\nSvůj podíl na tom, že Krajský úřad Moravskoslezského kraje hraje prim v korporátním řízení veřejné správy, a to včetně nakupování, které je transparentní a efektivní, má také Gabriela Vysocká. Na úřadě pracuje od jeho vzniku v roce 2001. Začínala na odboru informatiky jako správce aplikací, následně přešla na oddělení podpory korporátního řízení, kde mimo jiné vyvíjela komunikační nástroj zvaný Portál kraje. V posledních třech letech zastává pozici vedoucí tohoto oddělení.\nOspale působící atmosféru v branži obchodního a občanského práva po deseti letech vyměnil za dramatické prostředí veřejných zakázek. Vystudovaný právník Ľubomír Kubička se intenzivně zabývá zadáváním a realizací veřejných zakázek. Další sférou jeho bohatého profesního života je poradenská činnost, jejímž cílem je pomoc uchazečům o veřejné zakázky. Výzvám se však staví čelem i ve svém volném čase, který mu ještě zbývá. Snaží se totiž bojovat s nesmysly kolem nás.


Meruňky kostky v jogurtu recenze a popis\nRecenze Meruňky kostky v jogurtu se dočtete níže\nVíce specifiakcí o výrobku Meruňky kostky v jogurtu naleznete na našich stránkách níže, nebo i na webu prodejce zdravykos.cz, u kterého si snadno můžete tento výrobek zakoupit online v eshopu - cena je výhodná 24 Kč. Ovšem od tohoto výrobce najdete v nabídce i další zajímavé produkty.\n- produktový výrobní EAN a identifikační kód 4612\nZkušenosti Meruňky kostky v jogurtu od uživatelů\nPřečtěte si zpětnou vazbu, názory, doporučení a reálné hodnocení, které napsali zákazníci obchodu co nakupovali na e-shopu zdravykos.cz. Zjistíte tak přímo před nákupem, zda vám bude tento výrobek Meruňky kostky v jogurtu vyhovovat a splní vše co potřebujete a budete s ním spokojeni.\nSrovávací portál nabízí porovnat Meruňky kostky v jogurtu s dalšími podobnými či téměř stejnými výrobky i od stejné firmy či si vybrat nejbližíš místo vyzvednutí (např. Zásilkovna) nebo najítí prodejny, kde koupit. Internetový obchod zdravykos.cz nabízí dopravu od - od 121 Kč. Zobrazit nejlevnější cenu a recenze na Heurece >>>.\nTento výrobek Meruňky kostky v jogurtu získal od uživatelů výborné hodnocení 5. Z čehož bylo celkem uděleno desítky komentářů a recenzí.\nInspirace co lidé taky vyhledávají ke zboží Meruňky kostky v jogurtu:


Odblokování, opravy a servis mobilních telefonů _JINE joyplus tablet - Brno\n_Jiné Joyplus tablet - odblokování, opravy a servis mobilů\nNaposledy řešené závady mobilního telefonu _Jiné Joyplus tablet:\n_Jiné Joyplus tablet\nNabízíme vám servis mobilních telefonů _Jiné Joyplus tablet v Brně a Hradci Králové za bezkonkurenční ceny. Provádíme nejen klasické servisní zákroky, ale také zákroky, které neposkytují ani značkové servisy. Ve většině případů provádíme servis mobilů _Jiné Joyplus tablet do 3 dnů a na veškeré provedené opravy poskytujeme záruku.\nOpravy mobilních telefonů _Jiné Joyplus tablet\nU mobilních telefonů _Jiné Joyplus tablet provádíme opravy klasických i méně častých problémů. Při opravách se zaměřujeme jak na mechanická poškození, tak i na poškození elektrických částí. Vybrané opravy mobilů _Jiné Joyplus tablet, jako jsou výměny LCD, touchscreenů, mikrofonů, reproduktorů a přehrání SW, vyřizujeme na počkání do 2 hod. v naší prodejně v Brně na ulici Palackého třída.\nMezi nejčastěji řešené opravy mechanických částí telefonu _Jiné Joyplus tablet patří prasklý LCD displej nebo tochscreen, problémy s klávesnicí, vadný konektor telefonu nebo potíže s flex kabelem spojujícím vysouvání mobilu. Z oprav elektrických částí mobilů _Jiné Joyplus tablet pak nabízíme opravy buzzeru (neslyšící zvonění), mikrofonu, nefunkční displeje i výměnu reproduktoru.\nKromě těchto oprav nabízíme i čištěni mobilu _Jiné Joyplus tablet po vytopení kapalinou.\nOdblokování telefonu _Jiné Joyplus tablet\nMobilní operátoři často prodávají blokované mobily jen na své SIM karty. V případě, že máte svůj mobil _Jiné Joyplus tablet také takto blokovaný, nabízíme jeho odblokování na naší pobočce v Brně i v Hradci Králové. Kromě tohoto typu odblokování mobilů _Jiné Joyplus tablet nabízíme i odblokování kódu telefonu.\nMimo odblokování telefonů _Jiné Joyplus tablet zajišťujeme i další služby týkající se softwaru mobilu. U vašeho telefonu vyřešíme mnohé softwarové problémy a zajistíme zálohování telefonu na CD, obnovu zálohy i přehrání firmwaru.


Podještědské divadelní slavnosti | Hoří, má panenko! (Litvínov)\nsokolovna, Proseč pod Ještědem\n360 Kč v předprodeji\nPŘEDSTAVENÍ JE ZRUŠENÉ\nRezervace vstupenek na telefonním čísle – Tereza MÜLLEROVÁ +420 723 819 940.\nHoří, má panenko! – komedie na motivy slavného filmu pánů Miloše Formana, Jaroslava Papouška a Ivana Passera, která v 60. letech pobouřila všechny, kteří se v ní poznali. Film, který byl v roce 1968 zakázán a v roce 1969 nominován na Oscara, je stejně aktuální jako před 48 lety.\nHRAJÍ: David SUCHAŘÍPA, Josef Alois NÁHLOVSKÝ, Pavel NOVÝ a členové Docela velkého divadla\nAUTOŘI - DOCELA VELKÉ DIVADLO, LITVÍNOV\nProfesionální divadlo, které hraje pro dospělé diváky, ale výrazně se věnuje také autorské tvorbě pro děti a mládež. Kmenovými autory jsou Jana Galinová, autorka divadelních textů a textař a hudební skladatel Jan Turek. Uměleckým šéfem Docela velkého divadla je režisér Jurij Galin, žák Anatolije Efrose. Výtvarnou podobu divadla utvářejí výtvarníci Hynek Dřízhal, Tomáš Kypta, Macarena Barra, Alex Solodukho, Milena Dubšíková – Říhová, Jan Ignác Říha, Kateřina Ebelová a Sylva Prchlíková. Choreografkami divadla jsou Dana Morávková a Lenka Lavičková.\nDivadlo dnes sdružuje téměř 40 umělců, kteří se podílejí na jednotlivých inscenacích. Dosud odehrálo více než 7000 představení, která zhlédlo více než 2.000 000 diváků doma i v zahraničí. Svá představení uvedlo DVD v USA /1997, 1998, 1999, 2012/, v Kanadě /2007, 2012/ v Austrálii /2002/, v Mexiku /2009/, ve Francii /2004, 2005, 2011, 2012, 2016/, v Itálii /1996, 1997, 2000/, v Rakousku /2005, 2006, 2011/, v Německu /1997, 2009, 2011, 2012, 2013, 2014, 2015, 2016 a 2017/, v Chorvatsku /2000, 2001, 2006/, v Bulharsku /2000/, v Bosně a Hercegovině /2006/, na Slovensku /2007, 2009/, ve Španělsku /2016 a 2017/ a v Arménii /2018/.\nDivadlo má sídlo v Litvínově, ve své vlastní divadelní budově postavené v letech 1906 – 1910, kterou se snaží vrátit do její původní podoby, svou stálou scénu má v pražském Divadle U Hasičů. Pravidelně hostuje také v dalších pražských divadlech (např. Divadlo Palace, Divadlo Mana, Divadlo Bez zábradlí), v brněnském Divadle Bolka Polívky a téměř ve všech českých a moravských divadlech a domech kultury.\nInfo převzato z webových stránek Docela velkého divadla


Dinodlak (2.část) | SASPI.cz - Literární server\n:: Dinodlak (2.část) ::\npublikováno: 26.04.2007, 22:17\nLea zjistí, že na Alanově příběhu je přece jenom něco pravda...\nVšichni jsme byli v šoku, Rupert se pomalu přesunul k nám. Baterku jsem stále držel v ruce a svítil jí do země.\n„Ani nechci pomyslet na to, co tam žral,“ zašeptala vyděšeným hlasem Sandra.\nZvedl jsem baterku a zamířil jí na místo, kde stál ještě před malým okamžikem Raptor. Světlo ozářilo hromadu něčeho červeného a lesklého, co nešlo blíže určit. Věděli jsme jen, že to je maso. Pomalu jsme se přiblížili k hromadě masa.\n„Panebože!“ zaskučela Sandra, když to spatřila, vrhla se ke mně a zabořila obličej do mé košile. Objal jsem ji jednou rukou a druhou jsem svítil na hromadu masa, ve které jsme již poznali Randyho.\n„Ježíši Kriste!“ zašeptal Charlie a nepřítomně zíral na tělo, ve kterém by málokdo poznal, že patřilo člověku.\n„Ale kde je Pat?“ vyhrkl náhle Rupert. „Snad ji to taky nedostalo?“\nPustil jsem vzlykající Sandru a rozběhl se k přívěsu. Několika skoky jsem byl uvnitř. Rozsvítil jsem a naskytla se mi hrozná podívaná. Všechno bylo rozházené a rozbité, stěny byly podrápané a na některých místech byly krvavé cákance. Nemohl jsem se na to dívat a tak jsem radši vyšel ven.\nSandra teď byla přitisknuta k Charliemu. Když mě viděla, zvedla hlavu a tázavě se na mě podívala.\n„Nikdo tam není, ale podle toho, co jsem viděl, byla ta potvora i uvnitř… Určitě ji to dostalo taky… Nechci na to ani pomyslet.“\nSandra se rozzvlykala ještě víc.\n„Myslím, že bychom měli udělat něco s tím… s tím tělem…“ navrhl Rupert, „aby se ta potvora ještě nevrátila…“\nZakýval jsem hlavou.\n„Asi bys měl Sandru odvést dovnitř… ale nenechávej ji samotnou, kdyby se to ještě vrátilo…“ řekl jsem.\nZatímco Charlie odváděl Sandru, Rupert a já jsme popadli to, co zbylo z Randyho a opatrně to odnesli do zničeného karavanu.\nKdyž jsme se vrátili k Sandře a Charliemu, našli jsme je sedět za stolem. Sandra byla hrozně bledá a vykulenýma zarudlýma očima nepřítomně zírala někam do zdi. Charlie do sebe zrovna vyklopil druhého panáka. Sesunuli jsme se vedle nich.\n„Asi by měl někdo zavolat na policii nebo něco podobného…“ zamumlal Rupert a taky si nalil panáka.\n„Já to zařídím,“ řekl jsem.\nRupert se nahnul k lince a sebral z ní svůj mobil. Vzal jsem si ho od něj a pokoušel se trochu uklidnit. Všichni se na mě dívali. Uchopil jsem telefon pevněji a začal vytáčet číslo.\n„Zvoní?“ hlesl Charlie, když jsem si telefon přitiskl k uchu.\nZakýval jsem hlavou.Zvonil, i když mě překvapilo, že je tam alespoň nějaký signál.\n„Nikdo to nebere…“ znervózněl jsem, když to už delší dobu vyzvánělo. „To je v… No, haló, haló!“ ožil jsem, když se v telefonu ozval znuděný hlas.\n„No, prosím, co si přejete?“ ozvalo se.\n„Prosím vás! Musíte nám pomoct! Došlo tady k napadení… jeden z nás je mrtvý a druhý…“\n„K jakému napadení?“ nenechal mě policista na druhém konci telefonu domluvit. „A kdo vás napadl? A kde se nacházíte?“\n„Jsme v poušti Gobi…“\n„V poušti, jo?“ uchechtl se policista. „To vám tak budu věřit! Je mi líto, ale…“\n„Ne, ne! Počkejte!“ zaryčel jsem do telefonu. „Musíte mi věřit! Můžu vám to odpřísáhnout!“\nZačal jsem už trošku panikařit. Policista se odmlčel.\n„Musíte nás odtud dostat!“\n„A jak byste chtěli odvést? První třídou?“\nV tu chvíli došla Rupertovi trpělivost. Vytrhl mi telefon z ruky a zařval do něj:\n„Prostě nás odtud dostaňte! Jasný? Ne, neuklidním se! Koukejte nás odtud dostat! Je mi jedno, kdo a jak to udělá! Heleďte, napadl nás tady tady obrovský dinosaurus! Jeden z ná…“\nV tu chvíli se ozval ze sluchátka hurónský smích, který byl tak hlasitý, že jsme ho všichni jasně slyšeli.\n„Jo, jasně! Moment, je tu Červená karkulka a říká, že ji vlk ukradl košíček!“\n„Ten parchant to položil!“ zanadával Rupert a odhodil telefon na stůl.\n„Jak… jak se odtud teď dostaneme?“ zaskučela Sandra a pro změnu se na alkohol vrhla sama. „Pokusíme se odjet?“\n„To nemůžeme!“ namítl jsem. „Je tu přece ještě někde Pat – jestli ještě žije – nemůžeme ji tu přece nechat! A pak jak bychom to asi všechno vysvětlili?“\n„Asi máš pravdu,“ povzdechla Sandra.\n„Nikdo už celou noc nespal. Někde jsme našli dvě svíčky a zapálili je za Randyho a možná i za Pat. Všichni jsme seděli na židlích a zoufale zírali do zdi a do plamenů svíček. Byli jsme z toho tak v šoku, že jsme se nedokázali ani pohnout ze židlí. Byla to jedna z nejhorších nocí, jaké jsem kdy zažil… pořád jsem to měl před očima… Pat zmizela a Randy byl… byl… mrtvý…\n„Ne, ne! Promiňte, ale já už dál nemůžu…“ zaštkal Alan a složil hlavu do dlaní.\nLea šlehl po inspektorovi zlostným pohledem, přešel k zasklené skříni, otevřel ji a vytáhl z ní malou skleněnou lahvičku.\n„Vidíte co jste udělal?“ obořil se na inspektora. „Že já vám to vůbec dovolil! Podívejte jak se rozrušil! V jeho stavu to pro něj není moc dobré!“\n„Budete se prostě muset naučit ovládat vaši zvědavost…“ odpověděl klidně Must a jeho pohled sjel na černé desky na stole, „…a lásku k tomuto případu…“\nLékař na něj vrhl ještě jeden zlostný pohled, ale neodpověděl. Místo toho se otočil k Alanovi. Otevřel lahvičku a vyklepal z ní na dlaň dva malé kulaté bílé prášky.\n„Nate, vemte si je,“ strčil mu ruku s prášky pod nos. Ten si je neochotně vzal, strčil je do pusy a spolkl.\n„Co jste mu to dal?“ ozval se ze židle inspektorův hlas.\n„Jen prášky na uklidnění…“ odpověděl nakvašeně lékař. „Myslím, že by si pan Finger měl jít radši lehnout…“\n„Jistě, nic proti tomu nemám,“ řekl inspektor a zvedl se ze židle.\nV tu chvíli se ozvalo hlasité blik a světla se opět rozsvítila.\n„Zdá se, že konečně zapnuli proud,“ zamumlal doktor a pomáhal Alanovi vstát z gauče.\nVšichni se hnuli ke dveřím. Lea ještě vrhl jeden pohled z okna. Venku se už úplně setmělo. A zdálo se, že bouřka už je pryč. Oknem k nim doléhalo jen skučení větru.\nMust prudce otevřel dveře. Vzápětí se ozval slabý ženský výkřik. Inspektor se okamžitě podíval za dveře. Vrávorala za nimi jakási zdravotní sestra a jen taktak, že stačila schovat notes s tužkou za záda a druhou rukou si zakrýt obličej.\n„Neuhodil jsem vás? Neteče vám krev?“ zvolal starostlivým hlasem inspektor.\n„Ne, to je dobré… jen jsem se lekla… vážně to nic není…“ zahuhlala a ruku si přitiskla ještě blíž k obličeji.\nMust se usmál a zakýval hlavou.\n„Omlouvám se vám!“\nVšichni tři vyšli ze dveří a zamířili chodbou pryč.\n„Sakra, to by mi ještě scházelo! Aby mě poznali!“ zahuhlala nakvašeně a odkryla si ruku z obličeje. „Ještě že jsem se převlékla… ale už se zase asi převléknu zpátky do civilu… ale napřed…“\nOpatrně se vydala chodbou, kterou zmizeli Must, Lea a Finger. Netrvalo dlouho a našla je. Inspektor s lékařem zrovna procházeli dlouhou chodbou. Reportérka je pomalu sledovala.\n„Vy vážně věříte těm blábolům, co jste právě slyšel?“ říkal právě Lea Mustovi.\n„Jistěže tomu věřím!“ odpověděl inspektor a na lékaře se přitom nezadíval.\n„Ale prosím vás! Takové řeči, že je napadl nějaký dinosaurus! Vždyť je to nesmysl!“\n„Obávám se, že vám budu muset sdělit, že to není nesmysl… Máme pro to důkazy! Živý důkaz, který potvrzuje to, co vám pan Finger říkal.“\n„Nechápu,“ zavrtěl hlavou lékař.\n„Mohu vám to ukázat! Teď hned! Máte čas?“\n„No, asi za dvacet minut budu mít volno…“\n„Výborně!“ pochvaloval si Must a zamnul si ruce. „Pojedeme mým autem. Ale musím vás varovat, že je to přísně tajné!“\nLékař se zadíval kamsi do dáli.\n„Musíte si být naprosto jistý, že vám nic nikde – třeba náhodou – neuklouzne!“\nLékař potěšeně zakýval hlavou. Zvědavost mu nakonec nedala.\n„Tak za dvacet minut,“ řekl nadšeně.\nJulii Finové se samou radostí zaleskly oči.\nJulie Finová okamžitě vystřelila z nemocnice a zamířila na parkoviště ke svému autu. Rychle do něj nasedla a s bouchnutím za sebou zavřela dveře. Začala po kapsách zdravotní uniformy hledat klíčky. Pak se ale zarazila, neboť si vzpomněla, že zapomněla udělat něco velmi důležitého. Vyklopila dvířka na přístrojové desce a rychle z nich vytáhla mobilní telefon. Okamžitě na něm vytočila číslo a zatímco telefon vyzváněl, nervózně a netrpělivě poklepávala prsty do volantu.\n„No, prosím,“ ozvalo se ospale ve sluchátku.\n„Wille, okamžitě přijeď k nemocnici!“\n„Panebože, co zase je, Julie?“ zívl Will do telefonu.\n„Nutně tě tady potřebuji! Mám úžasnou reportáž!“\n„A nepočká to do rána? Zrovna jsem usnul…“\n„Žádný do rána!“ zahřměla Julie do telefonu. „Prostě zvedni ten svůj líný zadek z gauče, popadni fotoaparát a ať už jsi tady! Máš na to deset minut!“\n„Žádné ale! Máš na to deset minut! A koukej ať jsi tady včas! Nebo máš padáka!“ zaklapla mobil a hodila ho zpátky.\nPoté se převlékla z uniformy do svého vlastního oblečení, nastartovala auto a zaparkovala ho před bránou nemocnice.\nZa pár minut se vyřítilo zpoza rohu budovy modré auto a zastavilo těsně před Juliiným. Dveře se otevřely a z auta vystoupil vysoký muž s fotoaparátem v ruce. Zabouchl dveře a zamířil k Julii, která mu mezitím otevřela. S žuchnutím dosedl na sedadlo, které bylo potažené semišovou látkou, a s rachotem zavřel. Oddechl si a utřel si kapesníkem čelo a pak se do něj vysmrkal.\n„Tak co máš za senzační reportáž, že to nemohlo počkat do rána?“ houkl na Julii a cpal si kapesník do kapsy.\n„To uvidíš! A teď na to není čas,“ odbyla ho Julie a dál pozorně vyhlížela z okna. „Radši dávej pozor, až půjdou takový dva chlápci…“\nNetrvalo to ani deset minut a z brány vyšli dva muži: lékař Scott Lea a inspektor Arnold Must. Nasedli do inspektorova vozidla a za chvíli už bylo slyšet zvuk zapnutého motoru. Světla se rozsvítila a vůz se dal s mírným škubnutím do pohybu.\n„Jedeme,“ zašeptala Julie a nastartovala. Natočila auto stejným směrem jako lékař s detektivem a vyrazila za nimi.\nCesta trvala skoro hodinu. Z rušného města se dostali až na opuštěnou ulici uprostřed lesa. Když vyjeli z hustého, tmavého a téměř strašidelného lesa, spatřili před sebou obrovskou budovu, celou obehnanou ostnatým drátem.\nInspektorovo auto zastavilo těsně před vraty. Chvíli nehnutě stálo a pak se vrata začala otevírat a vozidlo zmizelo ve tmě. Oba pánové vystoupili.\n„Tak jsme tady,“ prohlásil Must, zabouchl dveře od auta a zahleděl se na oblohu. „Máte štěstí, že se ty mraky rozehnaly a že se ukázal měsíc. Je opravdu krásný úplněk…“\nVtom k nim odněkud zdáli zazněl příšerný, děsivý řev, že z něho Leaovi málem vstaly vlasy hrůzou.\n„Co-co to bylo?“ zeptal se rozechvělým hlasem a s vykulenýma očima se rozhlížel kolem, jako by každou chvíli čekal, že na něj něco vyskočí.\n„To, co vám chci ukázat!“ řekl klidně detektiv. „Pojďte se mnou, tudy! Nemusíte si dělat starosti, mám to povolené. Ale ještě jednou vás musím upozornit, že je to tajné. Můžeme?“\nŠli asi dvacet metrů, než zahnuli za roh. A tam to lékař spatřil. Obrovská železná klec, ve které pobíhalo sem a tam nějaké obrovské zvíře. Mezi dusavými kroky bylo možné zaslechnout slabé vrčení obludy.\nPřistoupili blíže ke kleci. Lea němě zíral na zvíře. Pohledem jezdil od dlouhého strnulého ocasu přes obrovský srpovitý dráp na noze a drápy na rukou, až k plazovým ostrým špičatým zubům v rudé tlamě.\n„Co tohle má znamenat?“ vykoktal ze sebe.\n„To je dinosaurus. Myslím, že jde o… hmm,“ inspektor se zadíval do papírů, které držel v ruce, „…o Velociraptora. Je to ten samý, o kterém mluvil pan Finger.“\n„To je skutečně živý tvor? Opravdu je to živé?“ Lea dál poulil oči na ještěra, který právě pronikavě zařval.\nInspektor zakýval hlavou.\n„To není možné… to není možné…“ mumlal psychiatr a nespustil ze zvířete oči. „A kde se tady vzal?“\n„Podařilo se ho odchytit v poušti Gobi…“\nLeaovi se honila hlavou taková spousta otázek, že ani nevěděl, na co se má zeptat dříve.\n„Odchytit?“ vypadlo z něj nakonec. „Jak?“\n„Bylo to velmi složité a náročné, protože poušť je velká a rozlehlá, ale jak vidíte, tak se to nakonec podařilo. Využilo se toho, že v poušti nežijí tak velcí tvorové, aby se mohl tento dinosaurus,“ ukázal na pobíhající zvíře, „dostatečně nasytit…“\n„Jak jste to tedy udělali?“ zeptal se Lea, který zrovna v tu chvíli nebyl s to přemýšlet.\n„Jednoduše,“ opáčil detektiv. „Jistý člověk dostal úžasný nápad. A to nastražit past. Jednoduchou železnou klec s nějakým velkým kusem masa, které by Raptora přilákalo jen co by dostal trochu hlad. Bylo přitom velmi důležité, aby maso bylo hodně cítit. Pach čerstvé krve přiláká každé zvíře, to je známá věc.“\n„Hmm, máte pravdu, ale stejně nechápu,jak jste věděli, kam máte tu návnadu umístit.“\n„To je velmi jednoduché. Umístila se poblíž místa výkopů. Předpokládali jsme totiž, že se zvíře nebude příliš vzdalovat od místa svého posledního pobytu. Vycházeli jsme z toho, že se bude zdržovat v oblasti, o které si myslí, že v ní je dost potravy,“ při těchto slovech se lékař zachvěl, „a tak jsme doufali, že se v ní nějaký čas zdrží, něž se dozví o svém omylu. A proto se muselo jednat rychle. Okamžitě na to místo byla dopravena klec a do té byla vložena půlka zabité krávy. Všichni jsme se museli mít na pozoru, aby si nás nesplet s návnadou a taky jsme museli dávat pozor na sebemenší hluk, abychom ho nevyplašili. Čekali jsme hodně dlouho, pořád se nechtěl chytit, ale nakonec se zadařilo, jak vidíte zde. Dostal hlad a tak nejspíše zapomněl na podezření, která choval a vlezl do klece.\n„Ale jak vás napadlo, že pan Finger mluví pravdu?“\n„No, stačilo se podívat na tělo Randolfa Reporta a ostatních zúčastněných.“\n„Všechno se dozvíte, ale teď mě nechte domluvit… My jsme Alanu Fingerovi tu jeho historku o dinosaurovi moc nevěřili, ale věděli jsme, že to muselo udělat nějaké obrovské zvíře, ale nevěděli jsme které. Byl to proto pro nás dost velký šok, když jsme viděli, co se potuluje kolem a co se chytilo. Nechtěli jsme tomu věřit, ale museli jsme,“ dokončil a zadíval se na klec.\n„Ale jak je možné, že ten plaz přežil až do našich časů?“\n„To my také nevíme… je to zkrátka záhada,“ řekl Must a pokrčil rameny.\nZavládlo ticho. Lea upřeně pozoroval klec s pobíhajícím Raptorem a nevěřícně si něco mumlal.\n„Potřeboval bych ještě jednou mluvit s Alanem Fingerem,“ ozval se po chvíli inspektor. Lea se zatvářil rozpačitě. Nevěděl, jestli má říct ano nebo ne. Ale zvědavost nakonec zvítězila.\n„Jistě, proč ne?“ řekl.\n„Výborně!“ usmál se Must.\nJulie zaparkovala těsně u lesa za křovím, aby její auto nemohl nikdo vidět. Will si ještě zkontroloval, jestli má svůj fotoaparát a pak se vyplížil za Julií.\n„Někde v tom plotě musíme najít nějakou díru nebo něco podobného…“ zašeptala Julie a pomalu obcházela kolem plotu. Ušla asi už čtyřicet metrů, když najednou prudce zamávala na Willa, který byl v patách za ní, a zašeptala: „Mám to! Je to dost velký otvor, abychom jím mohli projít!“\nOpatrně roztáhla prsty pletivo a pokusila se zvětšeným otvorem protáhnout.\n„Dělej! Pojď!“ zvolala šeptem na Willa, když už byla na druhé straně plotu.\nWill trochu váhal, neboť Julie byla nejméně o polovinu hubenější než on.\n„No tak, dělej! Nezdržuj! Nebo z toho nebudeme nic mít!“ pobízela ho Julie netrpělivým hlasem a nervózně se rozhlížela kolem.\nWill se odhodlal vlézt do díry. S námahou se prosoukal dovnitř. Pomalu se plížili podél zdi. Dostali se až za roh, když k nim dolehlo strašlivé zavrčení.\n„Co-co to bylo?“ zesinal Will, ale Julie ho odbyla netrpělivým gestem ruky.\nPomalu se vynořili zpoza rohu. Asi deset metrů od nich stál Lea s Mustem a o něčem debatovali. A pak to uviděli: obrovská klec s plazem velkým jako člověk. Oba oněměli úžasem.\n„Co má tohle znamenat?“ vykoktal ze sebe Will.\nJulie do něj šťouchla loktem a zasykla:\n„Buď zticha a radši foť! No tak, dělej! Foť!“\nV tu chvíli se Will vzpamatoval. Rychle vytáhl fotoaparát a několikrát se ozvalo cvaknutí tlačítka.\n„A teď rychle padáme,“ šeptla Julie, když Will schoval foťák do kapsy. Sama si ještě prohlédla svůj zápis v notesu, po kterém jí celou dobu kmitala ruka s tužkou, a hodila ho do tašky, kterou měla přehozenou přes rameno.\nRychle zamířili zpátky k díře v plotě, prolezli jí, nasedli do auta a odjeli zpět do města.\nDruhý den ráno vtrhla Julie do kanceláře svého šéfa.\n„Mám naprostou senzaci!“ vyhrkla, když rozrazila dveře a hodila mu na stůl obálku s fotkami.\nRedaktor se na ni překvapeně podíval a pomalu sebral obálku ze stolu. Otevřel ji a zalovil rukou vevnitř. Vytáhl z ní několik fotek. Když se na ně podíval, strnul.\n„Kde jste k tomu přišla, slečno Finová?“ otázal se udiveně a pohlédl na Julii.\n„Nafotili jsme je s Willem včera večer a zbytek noci jsme je vyvolávali. Už vidím ten titulek…“ zasnila se.\n„Vysvětlím vám to?“ odpověděla a dala se do vyprávění.\n„Výborně, slečno Finová,“ řekl spokojeně a opřel se o křeslo, když skončila. „A chtělo by to ještě článek.. nemohu otisknout pouze fotky.“\n„Ten bude, nebojte se!“ zasmála se mazaným smíchem. „Dnes večer jdu ještě do nemocnice!“\n10. Další útok\nCelou noc jsme proseděli na židlích a koukali do zdi. Málem jsme ani nevnímali, že už se rozednilo. Báli jsme se opustit karavan. Co kdyby se ta obluda ještě potulovala kolem?\nByli jsme celý den zavření v karavanu a nevěděli, jak (a jestli vůbec) se odtud dostaneme. Nálada byla pod psa. Rupert nervózně poklepával prsty o desku stolu, Charlie chodil od stolu ke dveřím a Sandra nepřítomně koukala z okna.\nNastal večer. Na obloze opět zářil obrovský měsíc v úplňku. Najednou jsme zaslechly duté rány, jako když někdo mlátí do plechu. A vzápětí se ozvalo podrážděné zavrčení.\n„Slyšíte? Je tady!“ zašeptal Charlie a zastavil se.\nNastražili jsme uši.\n„Dobývá se do karavanu… asi chce… asi cítí Randyho…“ špitla Sandra a nervózně se zadívala z okna.\n„Měli bychom zhasnout, aby ho světlo nepřilákalo…“ navrhl Rupert. „Já ho vyřídím! Už dostal Pat a Randyho, nedopustím, aby dostal i vás!“ řekl Charlie a zadíval se na Sandru.\n„Ale jak to chceš uděl…“ namítl jsem, ale vzápětí jsem zmlkl, neboť jsem viděl, jak něco vytahuje ze zásuvky v lince.\n„Ty tady máš zbraň?“ vykulil oči Rupert. „Neřekls nám o tom!“\n„Nechtěl jsem vám to říkat, protože vím, že by se vám to nelíbilo…“\n„No to teda nelíbilo,“ zabručel Rup.\n„Ale na co ji tu máš?“ ozval jsem se.\n„Jen tak, pro jistotu.“\nVtom se ozvalo odporné zavrčení. Charlie strnul, hrábl do zásuvky a vytáhl z ní hrst nábojů. Rychle je nacpal do pistole a ještě rychleji vystřelil z karavanu ven.\n„On se snad zbláznil!“ vykoktal ze sebe Rupert.\nZvenčí se ozvalo několik výstřelů a zuřivý řev Raptora.\n„On se opravdu zbláznil!“ zaskučela Sandra a vrhla se ke dveřím. Rupert ji prudce chytil za ruku a prudce jí mrštil zpátky na židli.\n„Ty nikam nepůjdeš!“ přikázal a ukázal na ni prstem.\n„Rupert má pravdu, Sandro!“ řekl jsem. „Není to bezpečné! Mohlo by se ti něco stát!“\nRupert skočil ke dveřím a otevřel je. V tu chvíli k nám dolehl příšerný řev.\n„Charlie!“ zaječela Sandra a vrhla se k východu. Museli jsme se málem poprat, abychom ji udrželi vevnitř.\n„Ty zůstaneš tady,“ zdůraznil jsem a vyběhl za Rupertem ven a zabouchl dveře.\nZůstali jsme stát několik metrů od Charlieho, který ležel na zemi kousek od své zbraně.\n„Je mrtvý?“ zeptal šeptem Rupert.\nNajednou jsme zpozorovali, jak Charlie trochu pohnul nohou.\n„Ještě žije!“ šeptl Rup. „Musíme mu pomoct!“\nRychle jsem popadl kus rovného dřeva, které jsme používali při vykopávkách, a rychle se rozběhl za Rupertem.\n„Na! Ochutnej tohle!“ zařval jsem a praštil ještěra prknem přes čumák. To odvedlo jeho pozornost od Charlieho, takže ho Rupert mohl popadnout za ruce a odtáhnout pryč. Praštil jsem ho přes čumák ještě jednou. Ještěr zařval, ale už si mě nevšímal, protože v tu chvíli spatřil Ruperta, jak odtahuje jeho kořist Charlieho. Nesnesl pomyšlení, že ho chce někdo připravit o jeho úlovek. Jedním skokem byl u Ruperta. Ohnal se po něm tlapou s ostrými drápy a zasáhl ho přímo do tváře. Rup vyjekl a na zasaženém místě se objevily dlouhé krvavé škrábance. Obluda sekla ještě jednou a Rupert se sesunul k zemi a zůstal nehybně ležet. Ještěr se znovu pustil do Charlieho. Ostrými špičatými zuby se do něj zakousl a vyrval kus masa.\nPřiskočil jsem k němu, sebral všechnu sílu a znovu jsem mu ji vyťal přes čumák. Sekl po mně ostrými drápy. Stačil jsem ještě včas uskočit, takže drápy rozpáraly jenom moji košili, kterou jsem měl na sobě. Obluda zlostně zavrčela, ale už si mě nevšímala. Otočila se zase zpátky k Charliemu a vytrhla další kus masa.\n„Nedovolím ti, abys nás tady všechny pozabíjel!“ zařval jsem. „Sháněj si žrádlo jinde! Na!“ znovu jsem se rozpřáhl a vypálil mu po tlamě takovou ránu, že…\nOzvalo se hlasité rupnutí a já rázem držel v ruce sotva polovinu své dřívější zbraně. Druhá se válela na zemi v prachu, do kterého skapávala krev z ještěrova rozbitého čumáku.\nPlazovi při té ráně vypadlo maso z huby a s ošklivým plesknutím dopadlo na zem. Obluda se zarazila. Pomalu otočila hlavu a hleděla mi přímo do očí. To, co se pak stalo, se odehrálo doslova v jedné vteřině. Raptor se přikrčil a chystal se do skoku. Najednou odněkud za mnou vytrysklo prudké bílé světlo. I když mi nesvítilo přímo do obličeje, skoro mě oslepilo. Několikrát jsem zamrkal a z očí mi vytryskly slzy. Za malý okamžik jsem se rozkoukal. Přímo před sebou jsem spatřil rozzuřený ještěrův výraz a krvácející ránu pod jeho levým okem, kam jsem ho zasáhl dřevem.\nJeho oči se leskly ve světle baterky. Zdálo se, že zvíře prudký nápor světla nejspíše na chvíli oslepilo. Mrskl ocasem, pronikavě zařval a jedním skokem byl pryč. Ve světle baterky jsem ještě viděl, jak několika skoky mizí ve tmě.\nPeter Stumpf 15.01.2012, 20:56:35\nMně připomíná název Dinodlak titul legendárního akčního béčka Dinocroc vs. Supergator.\nJosef Novotný 21.10.2008, 21:29:39\nTakovéto pojmenovávání kapitol je dneska velice ojenidelým jevem (já to viděl napos. u Jamese Bonda), obvzláště, tak krátkých, to mě velmi příjemně překvapilo. Neměl jsem čas to přečíst vcelku, ale myslím si že to za to stojí.\nPavel D. F. 26.04.2007, 22:16:46\nNapínavý příběh pokračuje, dvě dějové roviny se překrývají, takže se trošku ztrácí povědomí, kdy opět začíná Alanovo vyprávění. Další drobné zakolísání se objevilo, když Charlie nabíjel pistoli a pak vystřelil z karavanu, trošku to vypadalo, že vystřelil z té pistole. Ale celkově se mi vyprávění líbí, člověk je zvědavý, co se z toho všeho ještě vyklube.\nLong legs widow


Zone Zuper Air Light 31 20/21 - florbal-shop.cz\nÚvodní stránka Zone Zuper Air Light 31 20/21\nBěžná cena: 1650 Kč\nUšetříte: 50 Kč (3 %)\nAkční cena: 1 600 Kč\nVarianta: 87cm (=97cm) levá (levá ruka dole)87cm (=97cm) pravá (pravá ruka dole)92cm (=102cm) levá (levá ruka dole)92cm (=102cm) pravá (pravá ruka dole)83cm (=93cm) levá (levá ruka dole)83cm (=93cm) pravá (pravá ruka dole) ks\nParametry produktu Zone Zuper Air Light 31 20/21\nVarianty 87cm (=97cm) levá (levá ruka dole) , 87cm (=97cm) pravá (pravá ruka dole) , 92cm (=102cm) levá (levá ruka dole) , 92cm (=102cm) pravá (pravá ruka dole) , 83cm (=93cm) levá (levá ruka dole) , 83cm (=93cm) pravá (pravá ruka dole)\nHmotnost 83cm - 225 g\nFlorbalová hůl Zone Zuper Air Light 31 je novinka na sezónu 2020/2021\nHůl patří do řady velmi lehkých holí AIR CONCEPT.\nAIR CONCEPT je kombinace lehké tyče, odlehčené čepelí Air Soft Feel a lehké omotávky AIR, která přináší jedny z nejvyváženějších holí na trhu.\nHůl je vyrobena z pevného a zároveň pevného kompozitního materiálu. Tvrdost hole je 31mm a je na ni použita technologie AIR CONCEPT.\n"Florbalka pro všechny mladé hráče nebo hráčky, kteří hrají florbal pravidelně a chtějí lehkou a odolnou florbalku s profi čepelí."\nMěkký shaft (31) je v kombinaci s čepelí Zuper, se kterou dosáhnete díky torzní tuhosti tvrdé střely a to zvláště při střele zápěstím a bez přípravy. Florbalka s tvrdostí 31 již patří mezi měkké hole, které doporučujeme juniorům a ženám. Precizně propracovaný shaft vyniká svou odolností. Nízká hmotnost a ověřené technologie zlepšují ovladatelnost balonku a umožňují projevit všechny vaše střelecké vlohy.\nNa holi je použita odlehčená omotávka Zone Air Grip, která je super lehká, výborně přilnavá a perfektně saje pot.\nHůl Zone Zuper Air F31 je osazena středně tvrdou čepelí Zone Zuper. Čepel Zuper je nová florbalová čepel, která přináší to nejlepší z předzahnuté čepele Zone Hyper a rovné čepele Zone Supreme. Má pevný hladký povrch se stejným vyhloubením po celé její délce, čímž přispívá k lepší kontrole balónku a stabilním přihrávkám u všech typů hráčů.\nVybrání čepele je 8 mm, tedy přesně mezi Supreme (6 mm) a Hyper (10 mm). Špička čepele je předzahnutá a trochu více otevřená než u Supreme. Díky tomu, že patka čepele je zpevněná a má ideální tuhost potřebnou pro odolnost při střelbě, může být špička lehčí a hokejka tak získává ideální vyvážení.\nFlorbalová hůl Zone Zuper AIR Superlight 31 je vyráběna v délce 83, 87 a 92 cm (93, 97 a 102cm včetně čepele) s kulatým držením.


Blackview BL6000 Pro - odolná novinka s podporou 5G - Dotekomanie.cz\nBlackview BL6000 Pro – odolná novinka s podporou 5G\nAntonín Horňáček • 16. 10. 2020\nDomů » Články » Blackview BL6000 Pro – odolná novinka s podporou 5G\nSpolečnost Blackview prostřednictvím crowdfundingové kampaně na Indiegogo spustí během příštího měsíce prodej nového telefonu s odolnou konstrukcí a hlavně podporou 5G sítí. Výrobce z Číny zveřejnil klíčové specifikace, aby nalákal co nejvíce uživatelů ke koupi. Když přidáme další funkce od jiných zdrojů ze zahraničí, tak známe téměř kompletní podobu zařízení. Ovšem rozhodující slovo dostane asi konečná prodejní cena, kterou bohužel zatím neznáme.\nPřetahovaná s Ulefone\nSvůj odolný 5G model chystá na listopad také společnost Ulefone a první přímé srovnání hraje do karet spíše konkurenčnímu Blackview. Výbava u BL6000 Pro nabídne 6,3palcový displej s rozlišením 2 340 x 1 080 pixelů, pod nímž poběží osmijádrový čipset Dimensity 800 od MediaTeku po boku 8GB operační paměti RAM. Interní úložiště má mít v základu kapacitu 256 GB a podpoří jej slot pro paměťové microSD karty.\nZatímco vpředu bude k vidění 20megapixelová selfie kamerka, tak záda ponesou 3 objektivy fotoaparátu v čele se 48megapixelovým snímačem. Výpis výbavy ještě počítá s 5 280mAh baterií, technologií rychlého a bezdrátového nabíjení. Úplným závěrem můžeme dodat funkci NFC pro platby v obchodech, dual-SIM, systém Android 10, USB typu C suplující 3,5mm sluchátkový jack nebo certifikace odolnosti IP68, IP69K, MIL-STD-810G.\nZdroje: gizmochina.com, indiegogo.com, unite4buy.com\n11. 11. 2020, 17:39\nProsimte nepis hovadinu Svůj odolný 5G model chystá na listopad také společnost Ulefone a první přímé srovnání hraje do karet spíše konkurenčnímu Blackview…do karet hraje ulefonu..https://m.ulefone.com/event/armor10-5g.html?utm_source=website&utm_medium=md-b-banner-1