Начало Статии и интервюта Болкови синдроми при децата 25 01 2021\n1) Синоними на фибромиалгичен синдром\nФибромиалгията принадлежи към групата на “дифузния идиопатичен мускулно-скелетен болков синдром”.\nФибромиалгията е заболяване, характеризиращо се с продължителна обширна мускулно-скелетна болка, болезнени участъци в меките тъкани (мускули и сухожилия) и силно изразена умора.\nФибромиалгията се среща главно при възрастни. Съобщава се, че честотата му е малка при деца, среща се главно при юноши.\nМомичетата се засягат по-често от момчетата. Децата с това заболяване имат някои общи симптоми с децата с локализиран идиопатичен мускулно-скелетен болков синдром.\nКакви са типичните клинични симптоми?\nБолните се оплакват от дифузна болка в дълбоките тъкани. Тежестта на болката е субективна. Болката е от двете страни на тялото и както в горните, така и в долните крайници.\nСънят е нарушен и на сутринта болните се чувстват недоспали и невъзстановени след съня.\nДруго основно оплакване е силната умора, придружавана от понижен физически капацитет.\nБолните с това заболяване често съобщават за наличие на общи оплаквания, като главоболия, чувство за подуване на крайниците (каквото липсва обективно) и вкочаненост.\nТези симптоми причиняват безпокойство, депресия и многобройни отсъствия от училище.\nАнамнестични данни за генерализирани болки в 4 участъка от тялото, траещи повече от 3 месеца, заедно с болка в 11 от 18 болезнени точки при физикално изследване насочват към диагнозата.\nБолезнените точки клинично се измерват чрез натискане с палец, което е също толкова сигурно, колкото измерването с долориметър – специален уред, с който се измерва болката.\nВажно е да се намали чувството на безпокойство в резултат от заболяването, като се обясни на болния и на неговото семейство, че макар болката да е силна и действителна, ставите не са увредени и няма сериозно физическо заболяване.\nТерапията се провежда с мултидисциплинарен (специалисти от различни области) тимов подход и се основава на три цели.\nНай-важната от тях е да се започне с тренировъчна програма за сърдечно-съдовата система, като най-доброто физическо упражнение е плуването. Втората цел е да се започне когнитивна поведенческа терапия индивидуално или групово.\nНакрая, при някои от болните може да се наложи прилагане на лекарствена терапия, целяща възстановяване на съня. Използването на специална възглавница, поддържаща врата по време на сън може да се окаже полезно.\nНе е лесно възстановяването от това заболяване, изискващо огромни усилия от страна на болния и съществена подкрепа от страна на семейството. Общо изходът при деца е много по-добър, отколкото при възрастни и в повечето от случаите възстановяването е пълно. Най-важният фактор на оздравяването е сътрудничество от страна на болния за редовно изпълняване на програмата от физически упражнения.\n2) Локализиран идиопатичен мускулно-скелетен болков синдром\nРефлексна симпатикусова дистрофия, Комплексен регионален болеви тип синдром\nИзключително силна болка в крайниците с неизвестна причина, често придружавана от кожни промени.\nНе съществуват достатъчно данни относно честотата. Знае се обаче, че е по-често в юношеството (средна възраст на започване на заболяването около 12 години) и при момичета.\nОбикновено е на лице дългогодишна анамнеза за тежка болка в крайниците, неповлияваща се от различни методи на лечение, чиято интензивност нараства с течение на времето. Често това води до неспособност за използване на засегнатия крайник.\nВъзприятия, които обикновено са безболезнени за повечето хора, като например леко докосване, могат да бъдат изключително болезнени за пациентите. Това състояние се нарича алодиния.\nСъчетаването на тези симптоми нарушава ежедневната активност на засегнатите деца, които обикновено често отсъстват от училище.\nПри част от децата с времето се развиват промени в оцветката на кожата (бледо- или моравопъстър изглед), в кожната температура (която обикновено е понижена) или в изпотяването. Понякога детето държи крайника си в необичайно положение, отказвайки да извършва каквото и да е движение.\nДопреди няколко години тези синдроми са били назовавани по различен начин, макар че, имайки предвид, че повечето от тях са с неизвестен произход и че терапията им е една и съща, съвременната тенденция е те да бъдат събрани на едно място, т.е. в рамките на локализираните мускулно-скелетни болеви синдроми. Използва се набор от критерии, за да бъде поставена диагнозата на заболяването.\nДиагнозата е клинична, основава се на наличието на болка (тежка, продължителна, ограничаваща движенията, неповлияваща се от лечение, наличие на алодиния) и на физикално изследване. Комбинацията от оплаквания и клинични находки има много характерна клинична картина. За да се постави диагнозата, трябва да бъдат изключени други заболявания, които в повечето случаи са били вече отхвърлени, преди болния да посети педиатъра ревматолог. Лабораторните изследвания са в норма.\nНай-успешният подход е започване на солидна терапевтична програма, включваща физически упражнения под контрола на лекар и на професионални физиотерапевти, със или без психотерапия.\nЛечението е трудно за всички засегнати – детето, семейството, лекуващия екип. Обикновено намесата на психолог също е необходима, поради стреса, предизвикван от болестта.\nМного и различни видове лечение, провеждани самостоятелно или в комбинация (антидепресанти, биологична обратна връзка, транскутанна нервна електростимулация, промяна в поведението) са били предлагани без определени резултати.\nТова заболяване има по-добра прогноза при деца, отколкото при възрастни. Почти всички деца накрая оздравяват.\nДецата трябва да бъдат стимулирани да поддържат нормално ниво на активност. Трябва да посещават редовно училище и да се научат да живеят с връстниците си.\nИзвестна е още и като “еритермалгия”. Заболяването е наречено с 3 говорещи сами за себе си гръцки думи: “erythros” – червен, “melos” – крайник, “algos” – болка. То е изключително рядко, макар че може да се наблюдава при повече членове на дадено семейство.\nПовечето деца са около 10-годишни при поява на заболяването. То е по-често при момичета.\nЗаболяването се характеризира с чувство на парене, топли, червени и подути стъпала, или по-рядко – ръце.\nСимптомите се влошават при излагане на действието на топлина и изчезват при изстудяване на крайника до такава степен, че някои деца отказват да извадят краката си от ледената вода. Протичането е безмилостно.\nИзбягването на топлина и на енергични упражнения изглежда е най-полезният терапевтичен подход. Заболяването при деца обикновено не се повлиява от нестероидни противовъзпалителни средства, които са с доказана полза при възрастни. Вазодилататорите могат да бъдат от полза.\nБолките на растежа не са свързани със сериозно органично заболяване и обикновено изчезват в късното детство. При 100% от случаите болките изчезват, когато децата пораснат.\n5) Доброкачествен синдром на свръхподвижни стави\nДоброкачественият синдром на свръхподвижни стави (ДССС) представлява болка в крайниците вследствие на повишена подвижност (обем на движенията) в ставите, без наличие на каквито и да било вродено или придобито заболяване на съединителната тъкан. Следователно ДССС не е заболяване, а по-скоро нормална находка.\nДССС е изключително често у деца. Съобщава се при 25-50%при децата под 10 години. Честотата му намалява с възрастта. ДССС често е фамилно състояние.\nСвръхподвижността често води до непостоянни дълбоки болки , повтарящи се болки в края на деня или през нощта в колената, стъпалата и/или в глезените. При децата, свирещи на пиано, цигулка и т.н. болката може да засегне пръстите на ръцете.\nФизическата активност и упражненията отключват или усилват болката. Рядко може да се наблюдава подуване на ставите.\nВъз основа на предварително дефинирани критерии, с които количествено се определя свръхподвижността на ставите.\nЛечение много рядко се налага. Ако детето тренира спорт с повтарящи се травми, като футбол или гимнастика и често навяхва/изкълчва стави, трябва да се използват средства, укрепващи мускулите и предпазващи ставите (функционални превръзки).\nСвръхподвижността е доброкачествено състояние, което намалява с възрастта. Семействата трябва да бъдат предупреждавани, че основният риск настъпва с възпрепятстване на детето да живее нормален живот.\nДецата трябва да бъдат подтиквани да поддържат нормалната си активност, в това число да спортуват каквото искат.\n6) Транзиторен синовит\nТоксичен синовит, Раздразнена тазобедрена става\nИзлив в тазобедрената става с неизвестна причина, който оздравява от само себе си, без да оставя увреждания.\nТова е най-честата причина за болки в тазобедрената става при деца. Засягат се 2-3% от децата на възраст от 3 до 10 години. По-често е при момчета до такава степен, че на едно засегнато момиче се падат 3-4 незасегнати момчета.\nБолка в тазобедрената става и накуцване. Болката в тазобедрената става може да се прояви като болка в слабините, в горната част на бедрото или понякога в коляното и често е с внезапно начало. Най-често детето започва да куца след събуждане от сън или отказва да ходи.\nХарактерно е физикалното изследване, показващо куцане с ограничени и болезнени движения в тазобедрената става. В 5% от случаите се засягат и двете тазобедрени стави. Рентгеновото изследване е нормално, поради което не се прави.\nЛечението се основава на почивка, която да бъде пропорционално на степента на болката. Нестероидните противовъзпалителни средства могат да намалят болката. При много тежки епизоди може да се прилага опъване на крайника. Състоянието обикновено преминава без лечение средно след 6-8 дни.\nОтлична, с пълно оздравяване при повече от 99% от децата. Не е рядко да възникнат нови епизоди на преходен синовит, който обикновено е по-лек и по-кратък, отколкото първия епизод.\n7) Пателофеморална болка – болка в коляното\nПателофеморалната болка е най-честият синдром, дължащ се на прекомерна употреба в педиатрията. Тази група заболявания е резултат от повтарящи се движения или продължителни травми, свързани с физически упражнения на определена част от тялото.\nТези заболявания са много по-чести при възрастните (лакът при тенисисти или при играещи голф, синдром на карпалния канал и т.н.), отколкото при деца.\nПателофеморален синдром, хондромалация на пателата, хондромалация, предноколянна болка.\nПателофеморалната болка представлява наличие на болка в предната част на коляното при физическа активност, свързана с допълнително натоварване на пателофеморалната става (ставата, формираща се от капачката на коляното – пателата и долната част на бедрената кост – фемур).\nКогато болката се придружава от промени в тъканта по ставната повърхност (хрущяла) на пателата, се използва терминът хондромалация на пателата.\nТо е много рядко при деца под 8 години и честотата му нараства през юношеството.\nПателофеморалната болка е по-честа при момичета. Тя може да бъде по-честа и при деца със значително изкривяване на колената , например при Х-образна (genu valgum) или О-образна деформация (genu varum), а също и при деца със заболяване на пателата (повтаряща се нестабилност или неправилно положение на капачката на коляното).\nХарактерните симптоми са болка в предната част на коляното, които се влошават при повишена активност, като бягане, изкачване или слизане по стълби, клякане или скачане. Болката се влошава също и при продължително седене с кръстосани крака.\nПателофеморалната болка при здрави деца е клинична диагноза лабораторни и визуализиращи изследвания не са необходими). Болката може да се възпроизведе, като се натисне капачката на коляното, или чрез противодействане на изправянето на колянната става, когато бедреният (четириглавият) мускул е в контракция.\nОбикновено не се налага. При повечето деца без свързано с болката заболяване (като вродени изкълчвания на колянната става или нестабилност на пателата).\nКасае се за доброкачествено състояние, което оздравява от само себе си. Ако болката пречи на спортуването или на ежедневната активност, може да бъде от полза започването на програма за укрепване на четириглавия мускул. Ледът може да спомогне за премахване на болката след физически упражнения.\nДецата трябва да водят нормален живот. Степента на физическата им активност трябва да бъде съобразена така, че да не предизвиква болка. Активно спортуващите деца могат да използват наколенки с пристягане на пателата.\n8) Епифизарно приплъзване на главичката на бедрената кост\nРазместване поради неизвестна причина на главичката на бедрената кост в зоната на растеж в костта. Зоната на растеж е съставена от хрущял, от двете страни на който има костна тъкан. Това е най-слабата част на костта и след като минерализира и самата тя се превърне в кост, костите спират да нарастват.\nТова е рядко заболяване, което засяга 3-10 на 100 000 деца. То е по-често при юношите и при момчетата. Изглежда че затлъстяването е предразполагащ фактор.\nКуцане и бедрена болка, които се влошават при физическа активност, с намалена подвижност в бедрената става. Болката може да бъде почувствана в горната част (две трети) или в долната (една трета) на бедрото и се усилва при движения. При 15% от децата болестта засяга и двете бедрени стави.\nХарактерно е физикалното изследване, показващо намалена подвижност в бедрената става. Диагнозата се потвърждава с рентгеново изследване, като се предпочита аксиален или преден изглед с отвеждане на крака встрани при свито коляно.\nХирургичен пининг (стабилизиране на главичката на бедрената кост чрез поставяне на пирони, които да я задържат на мястото й).\nЗависи от това доколко продължително главичката на бедрената кост е била приплъзната преди поставянето на диагнозата, както и от степента на приплъзването.\n9) Остеохондрози (Синоними: остеонекрози, аваскуларни некрози)\nДумата “остеохондрози” означава “смърт на костта”. Това е разнообразна група заболявания с неизвестна причина, характеризираща се с прекъсване на кръвотока към първичния или вторичния осификационен център на засегнатите кости. Костите при раждане са изградени главно от хрущяли – по-мека тъкан, която с времето се замества от по-минерализирана и здрава тъкан – костта. Това заместване започва от специфични места във всяка една кост, т. нар. “осификационни центрове”, които с времето обхващат цялата кост.\nОстеохондрозата представлява процес, свързан със загуба на притока на кръв към осификационния център на костите и с последващо заместване на репаративна костна тъкан. Болката е основният симптом при тези заболявания. Диагнозата се потвърждава чрез образни изследвания.\nРентгенографията показва сегментна фрагментация (“островчета” в костта), огъване (счупване), склероза (повишена плътност, костта изглежда като “изсъхнала” на снимките), както и реосификация (формиране на нова кост) с възстановяване на костния контур.\nМакар че може да звучи като сериозно заболяване, то е доста често при децата, и с изключение на възможността за екстензивно засягане на бедрената става, има отлична прогноза. Някои форми на остеохондрозата са толкова чести, че се приемат като “нормални варианти” на костното развитие (болест на Sever).\nДруги форми могат да бъдат включени към синдромите на свръхнатоварване (болестта на Osgood-Schlatter и болестта на Sinding-Larsen-Johansson).\n9.1) Болест на Legg-Calve-Perthes\nАваскуларна некроза на главичката на бедрената кост (част от бедрената кост, намираща се най-близко до бедрената става).\nКаква е нейната честота?\nТя не е често заболяване. Наблюдава се при 1 на 10 000 деца. По-често се среща при момчетата (честотата на момчетата към момичетата е 4-5:1) на възраст между 3 и 12 години, главно при децата на възраст от 4 до 9 години.\nПовечето деца куцат и имат болка с различна интензивност в бедрената става. Понякога нямат симптоми. Обикновено се засяга само едната бедрена става, но в около 10% от случаите заболяването засяга и двете стави.\nПодвижността на бедрената става е нарушена и ставата може да бъде болезнена. Рентгенографията може да бъде нормална в началото, но по-късно показва еволюцията, спомената по-горе. Компютър-томографското изследване на костта, както и ядрено-магнитният резонанс спомагат за откриване на заболяването в по-ранна фаза, отколкото рентгеновото изследване.\nДецата с болестта на Legg-Calve-Pertes винаги трябва да бъдат насочвани към Отделение по детска ортопедия. Лечението зависи от тежестта на заболяването. В много леки случаи наблюдението може да бъде достатъчно.\nПри по-тежките случаи лечението цели да поддържа засегнатата главичка на бедрената кост в бедрената става, така че при започване на формирането на нова кост, главичката на бедрената кост да възвърне сферичната си форма.\nТази цел може да бъде постигната в различна степен чрез поставяне на крака в отведено положение (при по-малките деца) или чрез хирургично подравняване на бедрената кост (остеотомия, забиване на клин в костта, за да се поддържа главичката в най-доброто положение – при по-големите деца).\nТя зависи от степента на увреждане на главичката на бедрената кост (колкото по-слабо е засегната, толкова по-добре), а също и от възрастта на детето (по-добра е прогнозата при децата под 6-годишна възраст). Целият процес (от фрагментацията до регенерацията) трае 12 до 18 месеца. Средно при около две трети от бедрените стави се получават добри рентгенологични резултати.\nЗависи от приложеното лечение. Децата, поставени под наблюдение, трябва да избягват натоварвания на бедрената става (скачане, тичане). Въпреки това те трябва да водят нормален ученически живот във всяко друго отношение и да участват във всички други дейности, които не са свързани с обременяване на ставата.\n9.2) Болест на Osgood-Schlatter\nТя е резултат от повтарящи се травми на осификационния център на издатината на подбедрената кост (малък костен гребен в горната част на подбедрицата) от колянното сухожилие. Среща се при около 1% от подрастващите, по-често сред активно спортуващите.\nБолката се усилва при физически усилия, като бягане, скачане, изкачване или слизане по стълби и коленичене. Диагнозата се поставя с физикално изследване по наличие на много характерната болезненост или болка, понякога придружена от подуване в мястото на прикрепване на колянното сухожилие към голямопищялната кост.\nРентгеновото изследване може да бъде нормално или да показва малки костни фрагменти в областта на костния гребен на големия пищял. Лечението се основава на съобразяване степента на физическата активност, така че да не се предизвиква болка, като след спортуване се слага лед на мястото и се осигурява почивка. Болестта изчезва с времето.\n9.3) Болест на Sever\nНарича се още “апофизит на калканеуса”. Представлява остеохондроза на калканеалната апофиза (костта на петата), вероятно свързана с теглене, упражнявано от Ахилесовото сухожилие.\nТова е една от най-честите причини за болки в петата при деца. Болестта на Sever е свързана с физическо натоварване и е по-честа при момчета. Началото й обикновено е около 6-10 година от живота с болка в петата и куцане след физически упражнения.\nДиагнозата се поставя с клинично изследване. Не се налага друга терапия, освен адаптиране нивото на физическото натоварване, така че да не се предизвиква болка и ако това не помогне, да се използва подложка за петата. С времето болестта изчезва.\n9.4) Болест на Freiberg\nОстеонекроза на главичката на втората метатарзална кост на ходилото. Причината за това вероятно е травматична. Това е рядко заболяване и в повечето случаи се засягат девойки. Болката се усилва при физическа активност. Физикалното изследване показва болезненост под главичката на втора метатарзална кост и понякога подуване. Диагнозата се потвърждава с рентгеново изследване, макар че могат да изминат две седмици от началото на симптомите, преди да се изявят промените.\nЛечението включва покой и метатарзална подложка.\n9.5) Болест на Scheuermann\nБолестта на Scheuermann или “ювенилна кифоза (изгърбване)” представлява остеонекроза на апофизарния пръстен на тялото на прешлените. То е по-често при момчетата в юношеска възраст. Повечето деца с този процес имат лоша стойка със или без болки в гърба. Болката е свързана с физически упражнения и може да изчезне при покой. Към диагнозата насочват резултатите от изследването (остро изкривяване на гърба) и се потвърждава с рентгеново изследване.\nЗа да се приеме наличие на болестта на Scheuermann диагнозата насочват резултатите от изследването (остро изкривяване на гърба) и се потвърждава с рентгеново изследване.\nБолестта на Scheuermann обикновено не се нуждае от друга терапия, освен съобразяване степента на физическата активност на детето, наблюдение и при тежки случаи укрепване.


Стартиране на бизнес. Счетоводство - Тарли\nОбяви за услуги Обяви за предлагане на услуги Бизнес услуги Счетоводни услуги Стартиране на бизнес. Счетоводство\nСчетоводна кантора ПРИСТА БАЛАНС разполага с професионален екип, чиито счетоводни услуги съчетават високо качество и оптимални цени. Нашите клиенти получават безплатна регистрация на фирма , счетоводство в град Русе и в региона, данъчни, осигурителни и трудово-правни консултации, изготвяне и публикуване на годишен финансов отчет и много допълнителни административни услуги. Води се и онлайн счетоводство. Подготвят се документи за кандидатстване по различни програми и се управляват проекти. Професионалните консултации са безценен помощник при стартиране на бизнес във всички сектори.\nЗа контакт: 0888 997758


Начало | Контакти Петък, 28 Февруари 2020г.\nПроклятие тегнело над тоя, дето на Разпети петък работи\nНа големия празник Великден православният\nхристиянин трябва да загърби земните дела\nВеликден е най-светлият и най-важният празник в православното християнство. Подготовката за него е свързана с поредица от обреди, които се извършват през Страстната седмица. Нека в навечерието на Възкресение Христово да си припомним какво повелява традицията за последните два дни от Страстната седмица.\nЗа българите от стари времена важала строгата забрана да се работи на Разпети петък. Денят, в който са разпънали на кръста Христа, не бил отреден за работа и хората строго следели, щото никой да не наруши святата забрана и наместо на духовни помисли, да се отдаде на земни дела. Тогава се допускало (по някои места) само изографисването на вече боядисаните яйца. Обикновено констатацията, че еди коя си работи тъкмо на тоя ден, звучала като проклятие и най-строга присъда: "На Разпети петък да пере (да меси, да ткае), страх от Бога си няма."\nВ съботата обаче\nзабраната за работа\nлеко била повдигана\nза ония невести, които не били сколасали да свършат туй - онуй, като например да вапцат яйцата, а понякога и козунаците да омесят, щом не са го сторили до тогаз, но това наистина се допускало в редки случаи. Та нека видим как българките от старо време вършели в края на Страстната седмица единствената позволена им работа.\nПисането на яйцата ставало или докато са още бели, или като са вече боядисани. Начините били няколко: най-примитивният - с листа. Към яйцето се прилепвали с конци или се увивали с парцалче различни листа, в чиято форма трябвало да бъде шарката. После яйцето се пускало в боята. След като се махнели листата, на тяхно място се откроявала шарката. С разтопен восък и с перо от птица се пишело върху бялото яйце, което обаче преди това трябвало да е стипцосано. След това то се пускало в боята. При тази техника обаче украсата не била особено сполучлива.\nТехниката на рисуване с ножче пък изисквала голяма вещина и майсторство. С ножче по повърхността на боядисаното яйце се правели различни фигури, образи и прочее орнаменти. Този метод на украсяване бил много стар и особено майсторски го прилагали едновремешните български резбари калугери, които изрязвали черковни кръстове. Затова най-красивите писани великденски яйца някога можело да се видят в Рилския, Зографския и Хилендарския манастир.\nДенят на големия празник Великден (Пасха, Неделя, Възкресение) се отличавал с обичаи със строго определен религиозен и ритуален характер.\nТяхната цел била не само да се изрази почит към по-възрастните, но и младите да бъдат предпазени от болести и зли сили.\nВеликден било да\nсе носи поклон\nВсяка млада булка, придружена от мъжа си, е трябвало да направи посещение на кръстника, девера и на родителите си. При девера се ходело само първата година, ако дотогава невястата не е родила. У родителите също се ходело само първата година. У кръстника се ходело в течение на 3 години, а в някои случаи до 5 - 6. Булката обличала най-хубавите си дрехи (великденското рухо). Младата жена носела великденска погача и червени яйца, а понякога и печена кокошка. Младоженецът носел бъклица с червено вино. Тези дарове се наричали поклон.\nВече на гости, булката целувала ръка на кръстника и кръстницата, като им давала торбата с поклона. После младоженецът целувал ръка на кръстника и му поднасял виното, след което целувал ръка и на кръстницата. Подир това домакини и гости сядали да обядват. На изпращане младите хора получавали на свой ред дарове. Същата процедура се повтаряла у родителите на булката и при девера.\nСлед великденския обяд всички моми, водени от кумицата, отивали на определено място, където имало високо и клонесто дърво, на което се връзвала люлка. Всички млади жени и деца гледали да бъдат полюлени, за да не боледуват и да не им причиняват зло самодивите и змейовете. Докато се люлеели, всички припявали кратки песнички и играели Великденско хоро. То също представлявало ритуал с голямо религиозно-митично значение. На това хоро не се свирело, а се играело само по мелодията на хороводните песни, изпълнявани от сладкогласни девойки.\nВеликденското хоро траело повече от час, докато свърши започната песен.\nДенят, в които синът Божии Иисус бе разпнат на кръста\nВелики петък (Разпети петък) е денят, в който е разпнат Божият син Иисус Христос, за да стане изкупителна жертва за греховете на човечеството. На този ден от Страстната седмица постът в Православната църква е особено строг - тогава нито се яде, нито се пие (дори вода). Вярата повелява да не се подхваща каквато и да е работа.\nНа Велики петък през деня не се служи Света литургия, защото в този ден сам Господ е принесъл себе си в жертва, а се извършват Царските Часове. На вечерня в храма се припомнят и съпреживяват Христовите страдания, смъртта Му и погребението Му. Преди началото на службата, на специално място в средата на храма се издига символичен гроб Христов, украсен с цветя, а на престола се поставя Плащаницата - платът, с който е било завито мъртвото тяло на Христос след свалянето му от кръста. Плащаницата представлява парче плат, на което е извезан образът на положения в гроба Спасител. Молещите се пристъпват към нея и се покланят пред Бог. По време на богослужението от олтара се понася Плащаницата и се извършва опелото на Господа сред бели цветя. Песнопенията са посветени на страданията и смъртта на Христос. Едно от тях се нарича "Плачът на Богородица" - молитва в памет на душевните страдания на Дева Мария. След като се изнесе Плащаницата на вечерното богослужение, с нея се обикаля около храма и символично се извършва погребението на Христос. В края на вечернята свещеникът взима Плащаницата от престола и я полага в символичния гроб в центъра на храма. Поклонението на плащаницата продължава до късно в събота вечер, когато тя се внася обратно в олтара минути преди пасхалното шествие на кръста и настъпването на Великден.


Миков в Пазарджик: Иска се смелост да се носи червеното знаме – Труд\n09.10.2015 • 09:02\nИска се смелост да се носи червеното знаме, когато партията е в опозиция. Хората изгубиха доверие в политиката и възможността тези, които избират, да представляват техните интереси. Това може да се промени само като се покаже на хората, че има последователни политици, които следват пътя, начертан им от тези, които са гласували за тях. Това заяви председателят на НС на БСП Михаил Миков в Пазарджик при представянето на кандидата на БСП за кмет на общината Стоян Парпулов, кандидатите на левицата за кметове на населени места и общински съветници. „В Пазарджик имате един опитен и почтен кандидат на БСП, подкрепен от ПД „Социалдемократи“ и от „Екогласност“. Листата ни за общински съветници е пълна с хора с опит в местната власт, които не са се огънали по политически или икономически натиск и могат да бранят интересите на живеещите в Пазарджик и селата около него“, категоричен бе лидерът на левицата.\nСтоян Парпулов: От нас зависи дали ще осъществим промяната или ще запазим статуквото


Рей Бредбъри — Смъртта е занимание самотно (1) — Моята библиотека\nСмъртта е занимание самотно (1)\nБиблиотека „Лъч“, № 86\nDeath is a Lonely Business, 1985 (Пълни авторски права)\nЖени Божилова, 1988 (Пълни авторски права)\nРей Бредбъри. Смъртта е занимание самотно\nРоман. Американска. I издание.\nРазузнавачески и приключенски романи и повести. №86\nПревод от английски: Жени Божилова\nРедактор: Анна Сталева\nХудожник: Фико Фиков\nХудожествен редактор: Момчил Колчев\nТехнически редактор: Гинка Чикова\nКоректор: Албена Любенова\nИзлязла от печат м. юни 1988 година.\nЗА ЖИВОТА, СТРАХОВЕТЕ И САМОТАТА\nна Дон Конгдън,\nкойто ме подтикна.\nна Реймънд Чандлър, Дашиъл Хамет, Джеймс М. Кейн и Рос Макдоналд.\nИ на моите мили приятели и учители\nЛи Брекит и Едмънт Хамилтън — непрежалимите.\nВ края на един дълъг канал, изтърколени и тикнати вътре, се виждаха стари циркови фургони, а в клетките в среднощ, ако се вгледаш, се забелязваше живот; риби и раци прихождаха с прилива и сякаш цирковете от всички времена загиваха и чезнеха в ръжда.\nИмаше я и гръмовитата лавина на един голям червен трамвай, който на всеки половин час се втурваше към морето, а в полунощ свиваше по завоя, хвърляше искри от високите жици и продължаваше нататък с такива стонове, сякаш мъртъвците се обръщаха в гроба, сякаш и самотните полюшващи се ватмани знаеха, че след година вече няма да ги има; че релсите ще са заледи с цимент и асфалт, а високите тънки жици, навити на рула, ще са изчезнали безследно.\nПо това време в една от ония самотни години, когато мъглите не свършваха и ветровете ридаеха нестихващо, като пътувах в стария червен трамвай, тази щръкнала гръмотевица, една нощ, без да осъзная, срещнах другаря на Смъртта.\nНощта беше дъждовна, четях книга в средата на стария, раздрънкай, громолящ трамвай, запътил се от една празна, осеяна с билетни конфети спирка, към следващата. Бяхме сами — аз, просторният разсъхнат дървен вагон и отпред ватманът, който превключваше месинговите ръчки, отпущаше спирачките и ускоряваше, когато трябва.\nИ оня човек отзад на пътечката, вмъкнал се някак, без да забележа.\nНакрая го усетих, понеже залиташе насам-натам, залиташе зад мене дълго време, обзет сякаш от колебание — имаше четиридесет празни места, а късно нощем при толкова празнота, как да решиш кое точно да избереш? Най-сетне го чух да сяда и разбрах, че е наблизо, защото от него се понесе смрад — както от бряг след отлив над полята. Дрехите му воняха, а лъхаше и на много алкохол, изпит за кратко време.\nНе се извърнах. Отдавна съм научил, че погледите само поощряват.\nЗатворих очи и не помръдвах. Напразно.\n— Ох! — простена човекът.\nПочувствувах как се навежда напред. Горещ дъх ми опари шията. С ръце на коленете, аз се дръпнах встрани.\n— Ох! — простена той по-силно. Сякаш политаше в пропаст и зовеше за помощ или плуваше в бурно море и чакаше да бъде забелязан.\nВече валеше из ведро, големият червен трамвай залиташе през тъмните крайпътни ливади, а пороят шибаше по стъклата и скриваше от погледа околния простор. Преплувахме край Кълвър сити, без да видим филмовите студии, и продължихме, грамадният вагон пъхтеше, дъските на пода скимтяха, скърцаха празните седалки, свирката пищеше пронизително.\nУжасна смрад лъхна зад мен, когато невидимият изкрещя:\nСвирката заглуши думите му и той пак подхвана:\n— Смъртта — изрече гласът зад гърба ми — е занимание самотно!\nСтори ми се, че ще се разплаче. Взирах се напред в поройния дъжд, който се втурваше да ни посрещне. Трамваят забави ход. Човекът се надигна разгневено, готов сякаш да ме напердаши, ако не го изслушам и не погледна най-сетне към него. Искаше да бъде видян. Искаше да ме удави в тая своя нужда. Усетих ръцете му да се протягат, но като юмруци ли или като остри нокти — за да ме одере или да ме удари, това не разбрах. Вкопчих се в облегалката пред мен. Гласът му избухна:\n— О, смъртта!\nДавай, казах си, довърши го!\n— Е занимание самотно! — изрече той със зловещ шепот и слезе на спирката.\nЧух задната врата да се отваря. Най-сетне се извърнах.\nВагонът беше празен. Човекът си беше отишъл заедно със своите тревоги. Чакълът на пътечката край трамвая скърцаше.\nНевиденият мърмореше нещо, когато вратите прищракаха плътно. Гласът му долиташе през стъклото. Нещо за гроба. Нещо за гроба. Нещо за самотниците.\nТрамваят отскочи напред и хукна през високата трева и бурята.\nОтворих прозореца и се взрях навън в мократа тъма.\nВъзможно бе отзад да имаше и град, и хора или пък някой, смазан от тежка скръб — не ги виждах, не ги и чувах.\nТрамваят се носеше към океана.\nИзпитвах ужасното чувство, че ще нахълта в него.\nСмъкнах рязко прозореца и седнах разтреперан.\nДо края на пътуването неспирно си повтарях: ти си едва на двадесет и седем. Не пиеш. Но…\nИ все пак изгълтах едно питие.\nТук, в тоя затънтен край на континента, докъдето заселническите фургони бяха докретали заедно с хората в тях, открих един отворен бар, в който нямаше жива душа освен съдържателя, поклонник на късното предаване „Давай с мен, Касиди“ по телевизията.\n— Една двойна водка, моля.\nГласът ми ме стресна. Защо исках да пия? За да се осмеля да звънна на моята любима Пег, на две хиляди мили оттук в град Мексико? За да я успокоя, че съм добре? Но какво толкова ме беше сполетяло?\nНищо освен едно пътуване с трамвай в студения дъжд и един ужасяващ глас зад мене, издухващ облаци от страх. Ала нямах смелост да легна в самотното си легло, празно като хладилник, изоставен от Окитата по пътя им към западните щати.\nПо-празна от леглото беше само сметката ми в „Банка на видните американски белетристи“, разположена в сграда като крайморски римски храм, готова да бъде отмита от вълните на следващата финансова рецесия. Сутрин касиерите чакаха отпред в гребни лодки, а директорът давеше мъката си в близкия бар. Виждах ги рядко. Тъй малко фантастични разкази успявах да продам на някое и друго безлично списание, че нямаше какво да вложа в банката. Та…\nОтпих от водката. Потръпнах отвратено.\n— Господи — възкликна барманът, — сякаш не си близвал алкохол.\n— Изглеждаш ужасно.\n— Усещам се ужасно. Разбирате ли какво е да чувстваш, че нещо страшно ще се случи, без да знаеш какво е то?\n— На това му викат „тръпки на смъртта“.\nПийнах пак и изтръпнах.\n— Не, не. Нещо наистина страшно, което се сключва около тебе, това и казвам.\nБарманът надникна зад рамото ми, сякаш виждаше там призрака на оня от трамвая.\n— С него ли дойде?\n— Тогава го няма.\n— Да — отвърнах, — но му чух гласа. Живата Фурия!\n— Фурия ли?\n— Не му видях лицето. О, господи, сега ми е още по-зле. Лека нощ.\n— И да зарежеш алкохола, ей!\nНо аз вече бях вън пред вратата и се озъртах, за да спипам онова, което ме причакваше. По кой път да се прибера, за да избягна мрака? Реших.\nИ макар да знаех, че съм сбъркал, хукнах край тъмния бряг на канала, към потъналите циркови фургони.\nКак се бяха озовали тия клетки на лъвовете в дъното на канала, не знаеше никой. Също никой не помнеше кой е прокопал каналите през средата на стария град, разпаднал се вече на пух и прах, и този прахоляк стържеше нощем по вратите, примесен с песъчинки, със сухи водорасли и изветрял тютюн от фасовете, мятани по брега от 1910 година насам.\nТъй или инак, каналите ги имаше, а в края на единия от тъмнозелените, омазнени с петрол водни пътища бяха старите циркови фургони и клетките, които лющеха белия си емайл и златната блажна боя и поръждавяваха железните си решетки.\nМного отдавна, в началото на двайсетте, тези клетки, кръстосвани от диви животни, са громолели по улиците като летни гръмотевични бури, а лъвовете разтваряли паст и горещият им дъх миришел на месо. Впрягове от бели коне теглели това великолепие из улиците на Венеция и през околните поля, много преди „Метро Голдуин Майер“ да издигне своите лъжливи фасади и да създаде нов вид цирк, който ще живее вечно на филмовата лента.\nДнес останките от някогашната циркова процесия почиваха на дъното. Едни от клетките на колела стърчаха прави в дълбоките води на канала, други лежаха на една страна, погребани в приливите, които ги разкриваха на зазоряване и пак ги скриваха в среднощ. През прътите им се провираха риби. Денем момчетиите идваха да играят върху големите подводни острови от стомана и дърво, понякога се вмъкваха в тях, разтърсваха решетките и ревяха като зверове.\nНо сега, късно след полунощ, когато и последният трамвай беше отминал на север край пустите пясъци, каналите приплискваха черни води и мляскаха в клетките като беззъби баби.\nПоявих се тичешком, навел глава срещу дъжда, който изведнъж секна. Луната надзърна от тъмен процеп като огромно око, вперено в мен. Крачех през огледала, които ми показваха същата луна и същите облаци. Крачех по небето долу, и изведнъж — нещо се случи…\nИзотзад някъде голяма приливна солена вълна се претърколи, черна и заоблена, между стените на канала. Пясъчна дига май се бе пробила и беше пуснала насам морето. И тъмните води нахлуха. Приливът стигна до малкия мост в мига, когато аз бях по средата.\nВодата просъска край старите лъвови клетки.\nСтреснах се. Сграбчих парапета на моста.\nЗащото в една от клетките, точно под мен, нещо белезникаво се хласна в решетката.\nРъка помаха от клетката.\nНякой стар укротител на лъвове, унесъл се в сън, току-що се беше пробудил на непривично място.\nРъката му се протегна мързеливо вътре в клетката, зад решетката. Звероукротителят бе вече съвсем буден.\nВодата спадна и пак се вдигна.\nЕдно привидение се залепи на решетката.\nНадвесен над парапета, не вярвах на очите си.\nСега призракът доби определени форми. Не само длан, ръка, а цяло едно тяло се сви и се раздвижи отмаляло като огромна марионетка, хваната в железен капан.\nБледо лице с празни очи, които отразяваха луната и нищо друго, стоеше долу като сребърна маска.\nПриливът се дръпна. Тялото изчезна.\nВътре в съзнанието ми огромният трамвай изви по завой от ръждясали релси, удари спирачки, изхвърли искри, изсъска и спря, докато някъде далеч невиденият мъж изстрелваше онези думи при всеки нов тласък, подскок и устрем.\n„Смъртта е — занимание — самотно.“\nНякой изкрещя ужасено.\nРазбрах, че съм бил аз, когато десетина прозорци изведнъж светнаха в къщурките по брега на тъмния канал.\n— Хайде сега, отдръпнете се, дръпнете се!\nПрииждаха още коли, още полицаи, още прозорци се осветяваха, още хора излизаха, загърнати в халати, замаяни от съня, за да застанат до мен, който бях по-замаяни и от тях. Наподобявахме тълпа унили клоуни, изоставени на моста, вгледани долу в нашия удавен цирк.\nСтоях разтреперан, вперил очи в клетката, и се питах: защо не погледнах назад? Защо не видях оня, който знаеше всичко за този долу в цирковия фургон?\nГосподи, казах си, ами ако оня от трамвая сам е, натикал тоя мъртвец вътре в клетката?\nА доказателства? Нямах. Имах само четири думи, повторени в един нощен трамвай, един час след полунощ. Имах само дъждовни капки, процеждащи се от високите жици с екота на тези думи. Имах само шума на студените води, придошли като смърт по канала, за да облеят клетките и да се върнат още по-студени там, откъдето се бяха явили.\nОткъм старите бунгала прииждаха още клоуни.\n— Хайде, народе, минава три часът. Разотивай се!\nПак беше заваляло, а полицаите, като се появиха, ме бяха измерили с поглед, сякаш казваха: абе ти защо не си гледаш твоята работа? Да бе почакал поне до сутринта, за да го съобщиш, и то по телефона, анонимно!\nЕдин полицай бе застанал на ръба на канала в черни бански гащета и гледаше водата с отвращение. Бялото му тяло отдавна не бе виждало слънце. Стоеше и наблюдаваше как приливът влиза в клетката, повдига спящия там, а оня му маха. Иззад пръчките изплува лице. Изражението бе толкова неземно, че навяваше тъга. Ужасна болка ми сви гърлото. Отстъпих, защото чух как се разхълцвам от мъка.\nТогава бялото тяло на полицая проряза водата. Той потъна.\nПомислих — и той се удави. Дъждът падаше по мазната повърхност на канала.\nИзведнъж полицаят се появи вътре в клетката, с лице на пръчките, поемайки въздух.\nУплаших се, реших, че е мъртвецът, дошъл за сетен път да вдъхне от живота.\nМиг след това видях плувеца да се измъква от далечния край на клетката и да влачи подире си една призрачна форма като траурен воал от избелели водорасли.\nНякой хълцаше на умряло. О, господи, ахнах, та това съм бил аз.\nПростряха тялото на брега на канала, а плувецът започна да се бърше. Гаснеха светлинките на патрулните коли. Трима полицаи, надвесени над група с фенерчетата си, разговаряха тихо.\n— …Според мен, преди няколко часа.\n— …Къде е следователят?\n— …Изключил си е телефона. Том отиде да го доведе.\n— …Има ли портфейл — документи за самоличност?\n— Няма. Трябва да е приходящ.\nЗапочнаха да му обръщат джобовете.\n— Не, не е приходящ — изрекох и се спрях.\nЕдин полицай насочи фенерчето си към мен. С голямо любопитство се взря в очите ми и чу моите хлипове.\n— Познавахте ли го?\n— Тогава защо?…\n— Защо ми е мъчно ли? Просто така. Той е мъртъв, завинаги. Боже мой. И аз да го намеря!\nПроряза ме спомен.\nВ един ведър летен ден бях свил зад някакъв ъгъл и бях видял човек, прострян под спрял автомобил. Шофьорът тъкмо изскачаше от колата и се надвесваше над тялото. Отстъпих встрани, сетне спрях.\nНещо се розовееше на тротоара до обувката ми.\nЗнаех какво е — от гимназиалните лабораторни експонати. Самотно парче от човешки мозък.\nНякаква минувачка, непозната, дълго остана загледана в тялото под колата. Сетне направи нещо импулсивно и неочаквано и за самата нея. Бавно коленичи край трупа. Потупа го по рамото, докосна го дружелюбно, сякаш му казваше: хайде, недей, недей така, хайде, стани.\n— Убили са го, нали? — чух се да питам.\nПолицаят се извърна.\n— А как иначе, искам да кажа, как се е озовал в тази клетка под водата, ако някой не го е натикал там?\nФенерчето блесна отново и опипа лицето ми като ръка на лекар, която търси симптомите.\n— Вие ли съобщихте по телефона?\n— Не. — Потръпнах. — Аз изкрещях и събудих всички наоколо.\n— Хей — прошепна някой.\nЦивилен детектив, нисък, пооплешивял, коленичи край трупа и обърна джобовете на сакото. От тях се изтърси нещо сбучено и парцаливо — като мокри снежинки, но от бяла хартия.\n— Дявол да го вземе, това пък какво е? — чу се глас.\nАз знам, помислих си, но замълчах.\nС разтреперана ръка се наведох край детектива да грабна от тази хартиена каша. Той продължаваше да вади от другите джобове все същия боклук. Стиснах малко в дланта си и докато ставах, натиках си го в джоба, а детективът вдигна поглед към мен.\n— Вир-вода сте — обади се той. — Оставете си името и адреса на този полицай и тръгвайте. Идете да се изсушите.\nОтново заваля, целият треперех. Обърнах се, казах си името и адреса и забързах към къщи.\nПритичал бях до съседната пряка, когато някаква кола спря и вратата й се отвори. Ниският детектив с олисяващата коса примигна към мен.\n— Боже мой, изглеждате ужасно! — възкликна той.\n— И друг един ми го каза преди половин час.\n— Живея на другата пресечка.\nПромъкнах се вътре разтреперан, а той ме отведе през двете пресечки до евтината ми, безлична кибритена кутийка с гръмкото название „апартамент“. Едва се задържах прав, като се измъквах, тъй бях разсипан от това треперене.\n— Кръмли — представи се детективът. — Елмо Кръмли. Обадете се, като разберете какъв е този хартиен боклук, дето си го натикахте в джоба.\nТрепнах виновно. Ръката ми се мушна в джоба. Кимнах.\n— И стига сте се тревожили, не се разстройвайте чак толкова — каза Кръмли. — Това е един никакъв… — Той млъкна, засрамен от думите си, скри се вътре и се приготви да потегли.\n— Аз пък все си мисля, че е някакъв — отговорих. — Щом си припомня кой е, ще ви се обадя.\nНе смеех да мръдна. Боях се, че ужасни неща ме дебнат откъм гърба. Като си отключа да вляза, дали с мен няма да нахлуе и черната вода на канала?\n— Шавай! — викна Елмо Кръмли и затръшна вратата.\nКолата му се превърна в две червени светли точки, потъващи в новия порой, който направо ми затваряше клепачите.\nПогледнах през улицата — ето я бензиностанцията и до нея телефонна будка, която ми служеше за кантора — оттам звънях на редакторите, които никога не позвъняваха обратно. Пребърках си джобовете за монети — ще се обадя в град Мексико, ще събудя Пег, ще дам разговора за нейна сметка и ще й разправя за клетката, за оня, и — о, боже мой, — ще я изплаша до смърт!\nПослушай детектива, казах си.\nТака се бях разтреперил, че едва вкарах проклетия ключ в ключалката.\nДъждът се вмъкна заедно с мен.\nА вътре ме очакваха:\nЕдна празна гарсониера шест на шест, с изтърбушен от употреба диван, библиотека с четиринайсет книги и много празни полици, кресло, купено на разпродажба, евтино небоядисано чамово бюро, а върху него несмазвана пишеща машина марка „Ъндъруд Стандарт“ от 1934, огромна като пианола и шумна като тропот на дървени сабо по незастлан под.\nВ машината имаше бял лист. От едната й страна в дървена кутия бе подредена литературната ми продукция, цялата на един куп. Имаше броеве от списанията „Евтина детективка“, „Детективски разкази“ и „Черна маска“, всяко от които ми беше платило по трийсет-четирийсет долара за разказ. От другата й страна имаше друга дървена кутия, в очакване да я задръстя с ръкописи. В нея почиваше една-единствена странична от ромони, който се инатеше да потръгне.\nИ отдолу моето име. И датата, 1 юли 1949.\nКоето бе преди три месеца.\nПотреперих, съблякох се, разтърках се с пешкира, нахлузих си хавлията, пак се върнах и забих поглед в бюрото.\nДокоснах пишещата машина, озадачен да разбера какво е всъщност: мой бивш приятел или безчестна любовница.\nДопреди няколко седмици от нея излитаха звуци, наподобяващи по нещичко гласа на Музата. А пък сега, все по-често и по-често, седях пред гадната машинка, сякаш ми бяха отсекли ръцете. По три-четири пъти на ден сядах там, разтърсван от литературни напъни. Нищо не излизаше. Ако ли пък излезеше, трупаше се на пода в смачкани листи, които измитах всяка нощ. Мъкнех се през безкрайната пустиня, известна като Голямата засуха, Аризона.\nПричината бе до голяма степен и това, че Пег бе толкова далеч, сред ония мумии от катакомбите на Мексико, че от три месеца във Венеция не бяхме виждали слънце, а само ситен дъжд, после мъгла, после пак ситен дъжд, и пак мъгла, и после пак дъжд. Всяка нощ навличах студената памучна пижама, а на разсъмване бях целият в плесен. Възглавницата ми сутрин тънеше във влага, но не си спомнях с какви сънища съм я осолил чак толкова много.\nНадзърнах през прозореца към телефона, за който се ослушвах по цял ден и всеки ден, но който ни веднъж не звънна с предложение да авансира прекрасния ми роман, успея ли да го завърша, миналата година.\nНаблюдавах как пръстите ми тромаво минават по клавишите на машината. Заприличаха ми на ръцете на мъртвия странник в клетката, разклащани от водата като водни анемонии, или на ръцете, невидените, на оня зад мен в трамвая.\nИ двамата ръкомахаха.\nБавно, бавно седнах на стола.\nНещо се блъскаше в гърдите ми като същество, което се удря в решетките на изпразнена клетка.\nНякой ми дишаше във врата…\nТрябваше да ги отпъдя и двамата. Трябваше някак си да ги укротя, за да успея да заспя.\nОт гърлото ми излезе остър звук, сякаш ей сега ще повърна. Ала не повърнах.\nВместо това пръстите ми започнаха да печатат, да набиват буквата „х“ върху НЕОЗАГЛАВЕН РОМАН, докато го изличиха.\nСлед това превъртях няколко празни реда и видях на хартията да се изписват следните думи:\nСМЪРТТА и после Е, и после ЗАНИМАНИЕ, и най-накрая САМОТНО.\nОблещих се на заглавието, възкликнах и не спрях да пиша цял един час, докато не отпратих разискрения и шибан от дъжда трамвай нататък в пороя, докато не оставих лъвовата клетка да се напълни с черна морска вода, която нахлу бурно и измъкна мъртвеца на свобода…\nНадолу от раменете, през мишниците, по дланите, през студените върхове на пръстите ми, върху страницата.\nКато порой се изля мракът.\nЗасмях се от радост, че се е появил.\nИ се хвърлих в леглото.\n Център на филмовата индустрия в САЩ. Б.пр. ↑\n Странстващи земеделски работници от щата Оклахома през 1930 г. Б.пр. ↑\n Фурии — богини на отмъщението (мит.). Б.пр. ↑


AUTO BILD България / Над 500 к.с. за 911 Carrera S\nTechart „набримчи“ 911 Carrera S до 510 к.с. Без филтър за твърди частици мощността дори е по-голяма!\nTechart са сред класиците при тунинг-фирмите, специализирани за Porsche. Сега хората от Techart предлагат освен стайлинг-опции нова пърформънс версия на актуалното 911 от поколение 992!\nНовото увеличение на мощността се предлага за 911 Carrera S – Coupe и Cabrio, със задно или двойно задвижване. Серийно спортният автомобил разполага с 450 к.с., а благодарение на преработка на управлението на двигателя, 3-литровият 6-цилиндров боксерен мотор получава след ъпдейта на Techart още 60 к.с.\n80 к.с. повече без филтър за твърди частици\nТехническите данни на модела са: 510 к.с. и 610 Нм максимален въртящ момент – тоест 80 Нм повече, отколкото при серийната версия. На теория увеличението на мощността би могло да бъде 80 к.с., но това се отнася само за държави, в които 911 се доставя без филтър за твърди частици. Допълнителната мощност е на разположение за режими Sport и Sport-Plus. Интелигентна екстра: 911 разпознава, когато пътната настилка е мокра и отнема дори в режим Sport допълнителната мощност.\nЗа 3,2 секунди до темпо 100\nСпоред Techart след ъпдейта стандартният спринт се взема за 3,2 секунди, докато серийната версия се нуждае от 3,5 секунди. Максималната скорост също е минимално увеличена – от 308 на 314 км/ч. В акустично отношение повишената мощност се изразява чрез ауспухова уредба с клапи на Techart. Крайното ауспухово гърне от титан не само осигурява по-як звук, но е и с 40 процента по-леко в сравнение с такова от неръждаема стомана. Крайните ауспухови тръби пък са от карбон – те могат да бъдат монтирани и на серийната ауспухова уредба.


Канела | Cinnamon - състав, калории, рецепти и приложение в диетите | BelchoHristov.Com\nКанелата запазва своите качества, тъй като тя се бере, суши и стрива, за да я познаваме в този й вид като подправка. Във останалите видове канела (не и в цейлонската) се съдържа веществото кумарин, което е с токсични свойства за човешкия организъм. Една чаена лъжичка от касия (Cinnamomum cassia – един от видовете канела) съдържа около 8-12 мг кумарин, което е над допустимата доза от 6.0 милиграма за човек с тегло около 60 килограма!\nДобиването на канела изисква много време. След периода на дъждовете дървото се обелва и изсушава, при което тънкото лико се огъва и образува малки тръбички. Португалците наричали тези тръбички канеел, откъдето идва и името на подправката. Съществува и друг вид канела, позната под името Касия. Тя произхожда от южните райони на Китай и по качество отстъпва на цейлонската канела. И двата вида могат да се открият на пазара. Двата вида леко се различават в цвета си – цейлонската е червеникавокафява, докато китайската е сиво\nНай-скъпите сортове канела са тънки като хартия. Съдържащите се в канелата ефирни масла й придават приятен аромат и сладникав вкус. Канелата е богата на дъбилни вещества, захари и минерални вещества (особено голямо е съдържанието на калций). Канелата се комбинира добре с карамфил, индийско орехче, звездовиден и обикновен анасон.\nС нея се подправят сладкиши, пунш, конфитюри, компоти, сосове и сладки супи, оризови десерти. Аз я използвам единствено в овкусяването на протеинови кексове, които си правя сам. Канела използвам много често, в програмите и диетите при диабет, проблемнно тегло и високи нива на холестерол.\nКанелата не подлежи на особена термична обработка, тъй като е подправка. С нея овкусявайте диетичните си палачинки, овесените ядки и т.н.\nКанела хранителна стойност\nВ народната медицина канелата се използва за подобряване на храносмилането и като общо укрепващо средство. Канелата възбужда апетита и има антисклерозиращо и тонизиращо действие. Освен това успокоява коремни болки. От кората се произвежда есенция която се използва за подобряване вкуса на редица лекарства. С други думи – само хубави неща могат да се кажат за нея.\nПри работата ми с клиенти и техните казуси, канела използвам при:\nдиета и фитнес програми при диабет\nдиета и фитнес програми при детоксикация\nдиета и фитнес програми при костни оплаквания (остеопороза, сколиоза, лордоза и прешленни оплаквания)\nдиета и фитнес програми при проблемно тегло (поднормено и наднормено)\nдиета и фитнес програми при храносмилателни проблеми\nдиета и фитнес програми при туморни и ракови заболявания\nНай-осезаемите ползи на канелата са високите % фибри от цялото и съдържание – на 100 грама канела имате цели 53 грама фибри. В канелата се съдържат и витамин А (295 IU), калций (1200 мг) желязо, манган и витамин Б3.\nОвесени трици | Oat Bran – състав, калории, рецепти и приложение в диетите Ръжени ядки | Rye nuts – състав, калории, рецепти и приложение в диетите


Бърз секс за заети хора | статии от Sexwell sex shop\nБърз секс за заети хора\nЗвучи като рецепта, нали?\nСигурни сме, че ви се е случвало - прибирате се смачкани от работа във вторник вечерта. Задачи, после вечеря, къща, деца. Някъде там, в последните часове преди сън, трябва да се вмъкне и малко време за себе си. Може би един час филмче или нещо такова... ами сексът? Половинката ви вече негодува, че се държите като 80 годишна двойка. Кога ще дойде времето за секс?\nХората са казали: щом има желание, има и начин! Сексът може и да бъде бърз, когато нямате желание (или по-скоро възможност) да прекарате 4 часа в спалнята. Как да направим бързия секс приятен и за двамата, щом трябва да вдигнем от 0 до 200 за 5 минути?\nДългото любене си е запазена марка на човешкия вид. Тук обаче сме под пара и нямаме време за губене, затова взимаме вдъхновение от Анимал Планет. Животинският секс е бърз, дълбок и възбуждащ на макс; покажете добре на партньора си колко точно сте възбудени физически, награбете се, заемате позата, която ви осигурява най-дълбока пенетрация и давайте смело! Оставете се на инстинкта ви за продължаване на рода да ви води (но си сложете кондом, ако не искате наистина да го продължите).\nВсеки човек си има едно особено нещо, което го възбужда само при мисълта за него. Може би е нещо малко, като откопчаване на колан или захапване на устни. Може би е миризма, или дума, или поза. Каквото и да е, пуснете го да се върти в главата ви, за да погъделичка най-първичното у вас. В главата всичко е позволено!\nСредното време за свършване със секс играчка е между 3-6 минути. Сериозно. Ако оргазмът е задължителен, играчката ще бъде незаменим жокер и за двама ви. Бързи, смели, сръчни!\nНищо не повдига адреналина и желанието така, както забранените места. На бюрото в офиса, на стълбището в блока, на гости на вашите или в тоалетната на ресторанта. Намирате ли се на място, където могат да ви сгащят, нямате избор - действате като за последно!\nВ ерата на смартфоните и интернет, можем да се свържем един с друг в рамките на секунди. Погъделичкайте въобржението си със секси съобщения или снимки още преди да сте се прибрали от работа - така ще се докарате до ръба на нетърпението и ще се подготвите за бързо действие много преди да сте се прибрали. Нали знаете как когато сте гладни и гледате снимки на храна, огладнявате още повече? Покажете на любимия какво го/я очаква в мига, в който ще се видите и можете да сте сигурни, че натрупалото се очакване ще избие като фонтан от желание още при първото докосване.\nКакви са вашите трикове за възбуждащ бърз секс? :)\nКоментирай Бърз секс за заети хора\nКоментари за Бърз секс за заети хора\nBondage Rope GP Мрежести чорапи с преплетен мотив отзад Черен сутиен с панделки Еротичен комплект от 2 части Плътен найлонов чорапогащник Светлорозов сутиен с бродерия цветя Vito Anal Plug Goodfellas boxer Goodfellas brief Prostate stimulator Get Lock Renegade Tear Drop Cockring Дантелени прашки в черно Harness The Regal Duchess Vibrating bullet Purple Haze Colar with leash ZADO


Методът за творческо – Sedin\nТворчески методи за успешно приобщаване в мултикултурни училища\n– за творческо\nПрепоръки за политики\nМетодът за творческо\nМетодът за творческо учене използва театрални техники за стимулиране на учебния процес в класната стая. Развит е за начален етап на образование и е базиран на схващането, че децата учат по-добре, ако са активно въвлечени в образователния процес, а не като пасивни слушатели. Използването на театрални техники в основното училище е доказано ефективно за подобряването на образователните постижения на децата (вижте пример в работата на Kieran Egan, Dewey и Jean Piaget). Методът се занимава едновременно с езиковата компетентност, логиката (разума), пространствената и двигателната компетентност, междуличностната и вътрешно-емоционалната компетентност и естествения интелект. Това прави класната стая по-привлекателна и насърчава активното участие на учениците, като по този начин подобрява образователния процес за децата.\nЦелта на метода за творческо учене не е да насърчи независимо използване на театъра в учебните програми, а да внедри театрални техники в изучаването на основните предмети в училище (езици, математика, физика и др.), за да насърчи учебния процес при специфични теми от програмата. Методът се основава на общопедагогическия принцип, според който имитацията, действието, ролевата игра са начините, които детето спонтанно избира за комуникация със средата, от която също учи. Театърът, който събира в едно много различни форми на творческо изразяване, предоставя на детето възможност да изследва своите естествени наклонности и интереси и така да разгърне своята личност.\nТова е дейност, която предполага колективна работа, която благоприятства социализацията на детето и го учи на комуникационни умения и и отборен дух. Методът на творческото обучение включва 10 стъпки и предоставя на учителя информация и насоки, за създаване на собствен сценарий, въз основа на учебна програма и да го използва в класната стая. Той също така включва насоки за управление на прехода от творческо обучение към традиционната оценка на образователните резултати. Той предлага на учителя примери за сценарии, организирани в шест категории: Език, История, География, Физика, Математика и Разни. Методът за творческо обучение на творци може да се намери тук. Понастоящем се използва в някои основни училища, но има потенциал да бъде особено ефективен в мултикултурни училища.\nКликнете, за да отворите pdf Методиката за творческо обучение\nако сте партньор, натиснете тук за EXTRANET.\nИзпратете ни имейл и ни следете във Фейсбук!