РОМАН -5- НЕПОСЛУШАНИЕ - ОТ АНГЕЛ ГРЪНЧАРОВ - ГУРКОВО - БОТЕВГРАД - ПРАВЕШКО\nПРОДЪЛЖАВА РОМАНА -\nНа своето общо събрание СДС издигна Симеон Мавров за кандидат кмет. Но що за събрание бе това, и какво общо имаше то със СДС?\nОсобено силно присъстваше Клубът на демокрация. Организацията, упорито отказвала да вземе участие в обществения живот на града през последните четири години. Председателят й Дочо Дончев бе общински съветник от СДС, но през тези години е посетил само три сесии на Общинския съвет. Дете на активни борци против фашизма и капитализма, роднина на бившия главен прокурор Мръчков, доскоро Дочо демонстрираше презрение към синята коалиция, а сега отново влезе там. Защо?\nСъгласно заповедта на старите си господари, Дочо Дончев доведе от Бойчиновци Младен Наков, който заряза бизнеса си там, и дойде да сипе хули срещу антикомунистите. Дойде да свиква пресконференции против синия кмет. Срещу добри пари, разбира се. Дочо разпали честолюбието и жаждата за реванш на Симеон Мавров, неуспелия кандидат на БСДП от миналите избори. Емисари на Дочо създадоха фиктивни клубове, като този в с. Боженица, например. Там включиха братята Йордан и Петко Анастасови, за които е нужен само един бегъл поглед, за да се види, че страдат от сериозни психически отклонения. Включиха и хора без адресна регистрация в селото. Братя Анастасови се хволят, че са получили по 500 лева, за да гласуват за Мавров. Колко ли е получил Дочо? Знаем, че той се оттегли от политиката и веднага отвори фирма. В същото време уволнените му колеги от ЗПП нямаха пари и за хляб.\nОбКС взе решение от 20 юли, до провеждане на общото събрание да преустанови приемането на нови членове в партиите и организациите и в местните клубове. Клубът в Боженица бе създаден на 28 юли. СДП и “Екогласност” узакониха новите си бройки едва на 31 юли. Ето ви 81 присъстващи в нарушение с решенията.\nКак мина представянето на кандидатите? Като председател на БДФ - Ботевград, аз неколкократно предлагах привържениците на различните кандидатури да се въздържат от взаимни нападки. Вредно е хора, работещи за една и съща кауза да се настройват един срещу друг. Същото твърди и г-н Мавров в интервюто си за в-к “Камбана”. На практика се получи обратното. Срещу сегашния кмет се изляха потоци помия. Изкараха репресирания по политически причини д-р Геров едва ли не комунист. Вмениха му като вина даже факта, че е изключен от Демократическата партия една година, след като сам я е напуснал.\nВ своите изказвания пред събранието, реалните проблеми на града засегнаха само д-р Геров и инж. Ц. Савов. Симеон Мавров ни говори за дядо си. Дали ако бъде избран, няма да ни разкаже и спомени за баба си?\nРезултатът от Общото събрание бе: кандидат за кмет - Симеон Мавров. Водачи на листата за общински съветници - Симеон Мавров и Пешо Мавров. Припомням - на свое събрание ОбКС изготви своя проектолиста. Бяха взети предвид личностните качества и професионализма на кандидатите. После листата бе прекроена и братя Маврови с техните послушници изпълзяха нагоре.\nКой извърши това? Внедрените агенти и техните мъртви души, гласуващи не по убеждение, а за пари. Защо? За да бъде синята листа губеща, за да спечели БСП. Ще се осъществи ли докрай пъкленият сценарий? Зависи от нас, от нормалните хора. А ние ще се борим. За победа.\nИ до победа!\nНе се преборихме и заговорът бе осъществен. Кандидатът на БСП, ветеринарят д-р Георги Пеев спечели изборите и започна разправа с нас, неучаствалите в сценария. Сините “демократи” никой не ги закачаше. И ако лично аз не пострадах веднага, то е поради особеното стечение на обстоятелствата. Първо трябваше да бъде уволнен прекият ми началник Симеон Симеонов. Той известно време успя да устои на натиска, тъй като не успяваха да му намерят никакви прегрешения, имаше висше икономическо образование. После обаче го махнаха.\nПърво беше предаването на властта, после бе разгледано разположението на силите, едва по-късно започнаха уволненията, Симеон известно време прояви характер, отказваше да уволни нарочените за уволнение, отказваше сам да си подаде молба за напускане, а докато стигнат до мен, аз отново получих перфорация на язвата. Този път не ми се размина така гладко.\nКъм 7 ч. сутринта на 13 март 1996 г. се събудих от ужасни болки в стомашната област. Не можех да сбъркам, преживял го бях. Нямах време за преобличане и по пижама звъннах на съседа, казах му какво се е случило, той се отзова и ме откара с колата си до болницата. Рентгенологът д-р Генов обаче заяви, че ми няма нищо. Пак ме свалиха в Бърза помощ. Удариха ми някаква инжекция с болкоуспокояващо и заявиха, че с линейка ще ме върнат вкъщи. Вече губех съзнание, затова не мога да посоча конкретните лица. Само бегъл спомен, че говореха един млад и един възрастен лекар.\n- Щом като продължава да се гърчи след лидола, може би наистина е получил перфорация - каза възрастният.\nТака значи? - те ми поставили лидол, не аналгин, а възможно най-силното болкоуспокояващо и се готвели да ме върнат вкъщи, където да си умра. Сигурно затова младият лекар /и до днес не съм научил името му/ ми крещеше: “Ти ли си лекарят или аз? Ти ли ще ми казваш какво ти е? Какво си завършил, за да си поставяш сам диагноза?” Следващият рентгенолог, д-р Дяков дал съвестно своето заключение и оттам веднага ме откарали в операционната. С това патилата ми не свършили. Анестезиологът д- Адриан Атанасов рекъл: “Тоя е свършил. Не искам утре да ме обвиняват, че аз съм го уморил.” И излязъл! Отказал да изпълни своя лекарски дълг. Ролята на анестезиолог изпълнила една медицинска сестра. Като преди това Атанасов посъветвал да не ми се прелива кръв, защото щели да я похабят, вече съм бил на оня свят. Само че Оня, който решава въпросите за живота и смъртта изглежда е имал други планове. И още един инцидент.\nАдриан Атанасов тогава беше, и досега е завеждащ реанимацията. На четвъртия ден се почувствах достатъчно добре, за да мога да стана от леглото. Излязох от стаята, Адриан ме видя, разкрещя се и ме изгони от отделението. Изгони ме по начин, който трудно може да бъде обяснен - по едни долни гащета. Не успяха да намерят моята пижама, с която ме бяха докарали, а тази на гърба ми принадлежала на отделението. Не си спомням как съм стигнал до Бърза помощ, където съм загубил съзнание. Приели ме в хирургическото отделение, и едва там, под наблюдението на д-р Борис Корманов лечението ми бе проведено както трябва. Адриан обаче и днес твърди, че ме е изгонил, защото съм пушил цигара. Тук се налага малко пояснение.\nСлед продължилата няколко часа операция /имал съм големи вътрешни разкъсвания, придружени от перитонит/, ме въвели в реанимацията без никакви дрехи. Там ме облекли с тяхна пижама. В това отделение свиждания не се разрешават, а аз и да исках, до този момент не бях в състояние да ставам от леглото. Ако наистина съм пушил - кой ми е дал цигарата? Сестрите няма да посмеят, ще ги уволнят от работа. Остава самият завеждащ. Разбира се, това за пушенето бе клевета, но аз още се питам какво е продиктувало действията на този “лекар”, с когото до този момент бяхме в много добри отношения. Ето, с Корманов нещата се стекоха доста по-различно. Той е бил един от опериращите лекари и “доброжелатели” ми казаха, че по време на операцията е бил пиян. Рекох му го без заобикалки. “Глупости! Като чух, че става дума за теб, изтрезнях веднага!” - беше отговорът на д-р Корманов. И друга негова шега: веднъж бяхме седнали на кафе с него и група приятели. Единият започна да се хвали колко ототдавна ме познава. “Вие познавате Ангел само отвън, но аз го познавам и отвътре” - и затвори устата на всички. Другите лекари също не оставиха лоши спомени у мен. Отново ще си послужа с думите на Корманов: “Майтапа настрана, но бяхме трепнали, че можем да те изпуснем”. И месеци по-късно, когато поисках да го почерпя за добре свършената работа, Корманов отначало прие, а после не ми позволи да платя сметката с мотива, че неговата заплата е по-висока от моята. Не, лекарското съсловие съвсем не заслужава тежки думи. И ако описвам случая, то не е поради някаква отмъстителност, а за да опиша методи, които поне аз не зная да са описвани другаде.\nСлед подобна тежка операция обикновено дават шест месеца болнични, но мен ме пратиха на работа след четири. Като четвъртият месец ми бе подписан от д-р Маргарита Стоева с думите “На моя отговорност”. По-късно научих, че кметът д-р /!/ Георги Пеев се бил обаждал с настояването да ми прекратят болничните колкото може по-скоро. Вярвам че е така, защото по-късно д-р Стоева доста си изпати за своето непослушание.\nМалко по-късно ме уволниха от работа.\nКриво-ляво изкарах зимата. Ако си спомняте, тогава имаше разни протести против правителството на Жан Виденов, но аз си седях вкъщи. Не от страх, а защото успях да проумея, че всичко е режисирано и че сини и червени пак са се разбрали, както винаги са се разбирали. През този сравнително спокоен за мен период написах голямата си книга “Кръгове”. Поддържах връзки предимно с лица, стоящи далеч от политическото злободневие - Димитър Делян, с редактираното във Великобритания българско историческо списание “Ави-Тохол”, с историка Димитър Табаков от Португалия…\nПрез пролетта замириса на предсрочни избори. Местните синьо-червени разбойници, вбесени от демонстративното ми спокойствие и неучастието ми техните дребнави игри, взеха да ми досаждат. Стара тактика - интриги, клевети, заплахи… Реших да им дам урок, като се обърна към г-н Президента на Републиката Петър Стоянов. Не само бях гласувал за него, но и до този момент му вярвах. На всичкото отгоре имахме общи приятели - и живи, и мъртви. Пък и познавах баща му, легионера бай Стефон от Пловдив далеч преди 1989 г. Естествено, че разчитах да ми помогне.\nОт арменския поп щях да получа поне елементарно човешко съчувствие. Някоя си Кр. Николова, главен специалист в отдел “Приемна” към президентската канцелария препратила писмото ми до Бюрото по труда - Ботевград. От Бюрото ми казаха да се регистрирам при тях, но така или иначе да не се надявам на работа. “Не Стоянов, ами и Клинтън да ни пише - ти работа няма да видиш!” За съжаление копието от първото ми писмо до Стоянов бе иззето от НСС като “фашистка пропаганда и опит за държавен преврат”, но второто някак оцеля.\nПисах Ви през м. април за репресиите и беззаконията срещу мен от страна на ботевградските комунисти. От Вашата приемна препратили писмото до Бюрото по труда - Ботевград с писмо N 94 - 00 - 5816 от 21 май 1997 г. Резултат, естествено нямаше.\nГ-н Президент, гласувах за Вас с убеждението, че сте човек, който ще се обърне с лице към проблемите на такива хора като мен. Мислех, че сте един от нас. Сгрешил съм. Ето защо аз си позволих да уредя публикуването на фактите около моя случай. До средата на месец юли материалът ще бъде отпечатан. Но тъй като животът ми наистина стана невъзможен, то аз Ви моля да издадете указ, с който да ме освободите от българско гражданство. След като държавата не носи никаква отговорност за мен, след като държавните институции не са длъжни да спазват законите спрямо мен, то нека бъда освободен от задълженията, които имам пред своята държава.\nСъдебният процес за незаконното ми уволнение мина. Мога да докажа наличието на политически натиск. И ето, след като всички факти са на моя страна, съдийката Недялка Николова заявява, че не е длъжна да издаде съдебно решение. Вече цял месец такова решение няма.\nУважаеми г-н Президент, с първото си писмо до Вас целях единствено да бъде извършена проверка по случая. Моята история е толкова невероятна, че трудно човек би повярвал в нейната истинност, ако сам не се убеди. Сега виждам, че истинността и справедливостта не интересуват никого.\nВземайки под внимание гореизложеното, аз вярвам, че ще ме освободите от задължението да бъда гражданин на държава, която и без това не ме смята за свой.\n01 юли 1997 г.\nБотевград С уважение: Ангел Грънчаров\nУредих и публикацията в един от местните вестници - “Градът днес”, който излезе със “сензационното” заглавие “Ботевградчанин се отказва от българско гражданство” и факсимиле от писмото ми до Петър Стоянов. Отново нищо. Междувременно изборите се състояха. Работих за Християнрадикалната партия, но без да се афиширам. Пишех им предизборните речи, разлепвах плакати из Ботевград, но не исках името ми да фигурира никъде. Работех, защото трябваше да се храня, а това бе единствената законна възможност да си изкарвам хляба. Изборите обаче минаха, и през лятото положението на цялото ми семейство стана много тежко - ние гладувахме в най-прекия смисъл на думата. От този именно период е кореспонденцията ми с “президента на всички българи”. И отново не той лично, а същата Кр. Николова благоволи да ми отговори следното:\nСофия, 07.07.1997 г.\nПолучихме Вашето второ писмо, адресирано до Президента на Републиката и след като внимателно се запознахме с изложението, Ви съобщаваме следното:\nПридобиването и лишаването на българско гражданство става единствено при условията и реда, педвиден /жената вероятно е искала да напише “предвиден”, б.а./ в Закона за българското гражданство и Правилника за прилагане на дял III от Закона за българското гражданство.\nСъгласно чл. 26 от Закона за българското гражданство освобождаването от българско гражданство става с молба на заинтересуваното лице до министъра на правосъдието и правната евроинтеграция.\nГлавен специалист в отдел “Приемна”: /Кр. Николова/\nС подпис и голям Президентски печат.\nОтговорих на Петър Стоянов, че го смятам за предател, писах до министър Васил Гоцев, той веднага ми прати необходимите за попълване документи и аз спрях дотук. Гоцев многократно се е сблъсквал с мен преди и колко ли се е зарадвал горкият, че ще се отърве от мен, само че се бе излъгал. Целта ми съвсем не бе да емигрирам, както се опитаха да изкарат по-късно и от Страсбург, и от в-к “Нощен труд”. Исках терорът срещу мен да спре. Исках спокойствие. Исках да работя и да си гледам семейството. Това мое искане се оказа непостижимо.\nПрез лятото на 1995 г. във в-к “Камбана” бях защитил Антон Рачев от Русе, когото съдиха за проповядване на фашистка идеология. Без да познавам този младеж, тогава писах, че се възражда практиката на мръсните политически процеси, и ако проявим равнодушие днес, утре потърпевши ще бъдем ние. Рачев има характерна физиономия, бях го виждал на снимки из вестниците и веднага го познах, когато се срещнахме в офиса на ХРП. Съобщих му кой съм, оказа се че той е чел моята скромна публикация и се сприятелихме бързо. Нищо чудно - съдбите ни в много отношения си приличаха. И много жалко, че това момче се оказа вербувано от ДС, чиято цел бе да подтиква младежи към прохитлеристки прояви, та НСС да има поводи за разправа с тях. Като хлапетата от българската Интернет-страница на “Кръв и чест”. Но тогава не подозирах за това друго лице на Антон. Християнрадикалната партия даваше пари на Рачев за списването на вестник “Русе 22” и аз започнах сътрудничество там. От Русе не ми плащаха, възнаграждение за сътрудничеството получавах от Тотю, но аз никога не съм писал само и единствено за пари. Става дума за случаите, когато съм подписвал своите текстове. Защото около разните избори ми се е налагало да пиша предизборни обръщения на партии, чиято идея иначе не споделям. Но това е отделен въпрос. Сега говоря за следизборния период на 1997 г., когато пишех онова, което исках да пиша. Защо отделям толкова място на писането?\nВсеки човек чувства в себе си мисия, призвание, влечение. Мисията на някои е продължението на рода или изхранването на други хора. Или пък построяването на сграда. Това е не само смисълът, това е причината за техния живот. Макар да не го осъзнават, такива са повечето двуноги. Други обаче чувстват в себе си пълнотата на своята мисия. Гюстав Доре е казал, че иска да илюстрира всичко, да нарисува целия свят. Аз искам да опиша всичко. Аз искам да напиша книгата на този свят, да я затворя и да отворя книгата на следващия. Затова успехите и неуспехите при мен са нещо относително, неразбираемо за околните.\nВ края на октомври се обади Иван Коев, с когото през 1996 г. бяхме издали малката книжка “Тангра в епохата на Агни”. Бил се върнал от Швеция и ми донесъл лекарство за язвата. Било безплатно, но държал непременно да отида до Велинград. Това бе неговият начин да ме покани на гости. Реших да използвам повода, за да мина и през гр. Септември. От тази немотия и неприятности, съвсем бях забравил Стареца. На 4 ноември Тотю ми даде малко пари и аз можах да замина. Намерих Илия Минев в дома му. Беше зле. И физически, и духовно. Нямаше я онази бодрост, от която се възхищавах, нямаше го непоправимият му оптимизъм. Пред мен стоеше един дрипав, много слаб, много болен и много стар човек. Усещах как мъката го души. Обещах му, че на шести ноември, след два дни ще мина пак и ще поседя повече. Казах му, че сега бързам за Велинград, но вдругиден ще остана да нощувам у тях. Той обеща, че ще ме чака и така се разделихме. Повече не го видях. Изглежда беше забравил какво сме говорили, защото когато след два дни отидох, не го заварих. Мотах се из града няколко часа, мушнах в пощенската му кутия книжките, които носех за него и се прибрах в Ботевград.\nВ края на месеца получих писмо от главната редакторка на в-к “Русе 22”. На девети декември щели да връчват наградите на вестника за 1997 година и аз съм бил между наградените. Жена ми бе на мнение, че не бива да изпускам тази възможност, от която може и да излезе нещо и аз заминах. Антон Рачев и Валентин Иванов ме чакаха на гарата, вечерта посетихме редакторката в дома й, Антон я попита какво ми е приготвила, тя загадъчно се усмихна и каза, че няма да разваля радостта от изненадата. Трябвало да изчакам до следващата вечер. На другия ден Антон ме заведе на гости у Константин Бакалов, бивш личен секретар на Буров и автор на книгата “Шепот от преизподнята”. Разходихме се из града, взех си камъчета за спомен от брега на Дунава. Всичко беше чудесно и в едно особено радостно настроение отидохме на тържеството. Радева /мисля, че така й беше името/ мина покрай нас с Антон, като се престори, че не ни познава. Стана ми ясно, че изненадата няма да се състои.\nНе пиша това, за да изразя обидата си, че не съм получил някаква награда. За мен случаят е пример, как винаги, когато ми е потръгвало някой неизвестен се е намесвал. Несъстоялата се награда на в-к “Русе 22” е едно от многото доказателства, че ДС винаги е била по петите ми, че не си въобразявам и въображението ми не е болно, както чувам да се говори. Знам, че вече почти никой не спомня за това вестниче, което спря да излиза много скоро след тържествения си едногодишен юбилей, а моето име няма да бъде забравено така лесно. Но защо, дявол да го вземе винаги се намира по някое гадно отвратително ченге, което да ми разваля редките радости в живота? А после да шушука зад гърба ми, че съм бил озлобен…\nНа 31 март у дома неочаквано за мен дойде Николай Лабмрев. Старите вражди бяха забравени, в момента Ламбрев бе извън политиката, а аз не съм отмъстителен човек, затова бързо се разбрахме. Георги Николов, секретар на СДС - Ботевград и директор на Керамичния завод бил купил половината от местния вестник “Шанс” /после се разбра, че не е точно така/ и му трябвал човек за списването на неговата част. В цялата тукашна партия на “можещите” не се намерил нито един, който да се справи със задачата, та трябвало да ме потърсят мен. На следващия ден рано сутринта с Ламбрев бяхме в завода. Разбрах, че има едно-единствено условие - да не пиша срещу СДС. В замяна на това останалите материали трябва да бъдат колкото си може по-остри. Обясних, че вестникарската работа ми е сравнително добре позната и без колебание поех ангажимента. Николов ме закара с колата си в редакцията на вестника, представи ме на колегите. Горящ от нетърпение, започнах веднага работа.\nЗахванах се с огромен ентусиазъм. Имах амбициозното намерение да превърна “Шанс” във вестник на национално ниво, да привлека сериозни автори като Димитър Делян, Петър Добрев, Тошо Пейков, Ганчо Савов… Огромни възможности съществуваха и по отношение на местните новини - в Ботевград винаги е царяло пълно беззаконие, а за тези неща не е писано никак или почти никак. Само за няколко месеца вестникът можеше да се превърне в трибуна, която да мобилизира общественото мнение. Мислех във всеки брой да пускам по нещичко и от моето творчество, но по малко, за да не отегчавам. Главата и сърцето ми бяха пълни с добри намерение. Като тези, с които е застлан пътя към Ада…\nРедакцията бе оборудвана с компютри, а аз не бях пипал компютър през живота си. Научих се само за един ден, защото се работеше на някаква допотопна система - Multiedit. Едва по-късно подмениха процесора и заредиха Windows 3.1. Но за мен най-важно бе, че ми се отдава възможност да докажа себе си.\nНяколко дни след постъпването ми във вестника дойде съдебното решение, че съм спечелил делото за моето незаконно уволнение. След почти две години! Но аз нямах никакво намерение да се връщам и още същият ден, заедно със заповедта за въстановяване, написах молба за напускане.\nДоказвах се един месец.\nПосле се върна репортерката Христина Иванова и всичко се обърна. Първо ми спряха последната страница. Вместо с културно-исторически материали, страницата започна да се пълни с готварски рецепти и остаряли модни прически, преписвани от дебели книги. Книги, издавани в огромни тиражи по времето на развития социализъм. Няма да описвам всички подробности, но обръчът около мен започна да се затяга. Дори започнаха да се сипят обвинения в проповядване на фашизъм. По-късно тези обвинения щяха да бъдат формулирани официално, а сега искам да цитирам един от цензурираните “фашистки” коментари:\n“От българската преса научаваме, че в Германия се иска разследване за Гурдун Бурвиц, дъщеря на един от водачите на Третия Райх - Хайнрих Химлер. Обвинението е, че нейната благотворителна организация подпомага бивши есесовци. Това е в Германия, а в България никой дори не помисля за следствие и съд над нашенските не толкова бивши есесовци от лагерите в Белене, Ловеч и Скравена.”\nИзвестно време упорствах, опитвах се да докажа, че вестникът губи, сочех им графиката на продажбите, после се отказах. Разбрах, че конците се дърпат от друго място, че всъщност отдавна е решено колко вестника да има в Ботевград и кой вестник как да изглежда.\nЗаех се да набирам досегашните си творения и едно по едно да ги копирам на принтера. Още съжалявам, че не трупах набраните текстове на дискети, а след всяко копиране изтривах написаното, но още се учех, а нямаше кой да ми покаже. Веднъж водих един приятел да ми обясни някои подробности, но собственикът Павлин Марков категорично ми забрани да водя чужди хора, за да не прихванел компютъра някой вирус. Сигурно едра шарка или грип. Такива примитивни типове ръководят българската масова /пък и не само масова/ култура, затова тя е на такова ниво.\nПрез юни почина баба ми Гана. Скъса се една от малкото нишки, все още свързващи ме с Гурково. След пожара баба ми се поболя и докрая не успя да се изправи на крака, а липсата на постоянни грижи съсипа прекрасната цветна градинка, която толкова години бяхме изграждали. Десетките видове цветя и декоративни храсти бяха заменени с чушки и домати, садени от една съседка, на която бе поверено да наглежда къщата и градината. Осакатени бяха непоправимо чемшира и египетската върба. Бръшлянът го нямаше. Но тъй като всяко растение изисква непрекъснати грижи, малко по-късно бурените превзеха нашето райско кътче. Една част от мен умря.\nПавлин Марков започна да ми поръчва компромати срещу едно или друго лице, с което той имаше да си разчиства сметки. Нямаше как, подчинявах се, защото знаех, че иначе ме чака безработица и глад. Пък и противниците на Марков бяха разбойници като него, та нямаше какво толкова да ги жаля. Първо направих за смях един бизнесмен от Елин Пелин и той трябваше да напусне града. После помогнах да бъде сменена директорката на хотел “Ботевград”. На Павлин му бил обещан един етаж от хотела, ако успее, но после неговите хора го изиграха. Георги Николов пък искаше да понастъпя започналите да се самозабравят депутати. Николов нямаше пряк личен интерес от тези публикации, но се дразнеше от наглостта и алчността на скъпите ни народни избранници. Помня, в самото начало настъпих депутата Петър Кръстев Стоянов, който загина при автомобилна катастрофа две години по-късно, на 16 август 2000 г. Стоянов се заканвал люто: “Ще го тикна в пандиза това копеле, което е писало срещу мен!” Николов трепна и на втори юни в Скравена, на Ботевите тържества се преструваше, че не ме познава, за да си няма неприятности с депутата. Предупреди и мен да се крия. Добре, но аз нямах такова намерение и отидох право при Петьо, когото отдавна познавах.\n- Вярно ли е, че ще ме вкарваш в пандиза?\n- Ама ти ли си писал?\n- Кой друг мислиш, че би посмял?\n- Защо, бе, защо?\n- Не се ли сещаш? Толкова време стоях без работа и никой от вас не се сети за мен…\n- Кой? /Имаше предвид кой ме е накарал да пиша/\n- Това вече няма да ти кажа.\n- Ще ти скъсам ушите!\n- Тази закана е различна от предишната и мога да я преглътна.\nПетьо Стоянов обеща да се срещнем и да си поговорим на спокойствие, но после нещо забрави. А сега вече е късно да му напомням.\nДокато работех в “Шанс” същевременно пишех своите “Противоционски протоколи”. Пратих екземпляр от готовата първа част на Христо Христов от Велико Търново, издателят на “Масони, евреи, революции” и на “Учението за фашизма” от Мусолини. Христов хареса книгата и обеща да я издаде. Дори дойде да се срещнем и запознаем лично /до този момент се знаехме само задочно/ и да уговорим подробностите. Христов постоянно ми звънеше с настояването да побързам със завършването на текста. И аз бързах. После обаче нещата се завъртяха така, че нито на него, нито на мен ни беше до издаване на книги.\nСъдбата се готвеше да ми поднесе поредната си изненада…\nПрез септември 1998 г. стана пределно ясно, че уволнението ми от в-к "Шанс" е въпрос на дни. Непрекъснатото заяждане на дребно и редовното спиране даже на съвсем безобидни материали бе сигурен знак, че се търси повод за моето отстраняване. Ето, да вземем последния пример. Понеделник ми е почивен ден, но аз отидох в дома за сираци в с. Гурково, където трябваше да пристигне принц Леополд фон Баден - Вюртенберг, председател на германския Червен кръст. Чаках цял ден, накрая принцът се появи, донесе обещаната хуманитарна помощ, имаше народни песни и танци и всичко приключи нормално. На следващия ден си написах материалчето в редакцията, но колежката Христина Иванова, вживяща се в ролята на главен редактор беше недоволна:\n- Защо не пишеш, че кметът на Ботевград д-р Георги Пеев е получил орден?\n- Какъв кмет, Христина, какъв орден? Дойде делегацията, донесоха храни за децата, друго нямаше.\n- Ако не напишеш за ордена, няма да пусна материала.\n- Нима всеки ден в нашата община идват принцове?\n- Аз те предупредих, ти сам решаваш...\nНямах никакво намерение да възхалявам един комунистически кмет. Особено пък с помощта на откровени лъжи. На следващия ден бях безработен. Преди време собственикът на вестника Павлин Марков се бе похвалил, че му оказват натиск да ме махне, ама той бил силен и щял да удържи. Удържа, но временно. Всъщност по-късно се разбра, че Павлин не е никакъв собственик, а изпълняващ ролята на такъв, но да не се отклоняваме.\nОще в началото на месеца бях решил, че трябва да измисля нещо. Спомних си как след поредното незаконно уволнение писах до всички възможни инстанции, включително и до Президента на Републиката. Без резултат. Заведох дело и накрая излязох победител в процеса, но бяха минали две години, инфлацията бе изяла обезщетението и в крайна сметка практически не получих нищо. Този път реших да не се давам без бой, а да отправя сериозно предизвикателство. Целта ми бе да ме забележат, да видят, че ме има, да признаят правото ми на съществуване и на живот. Аз не исках да ме унищожат без съпротива от моя страна. Трябваше да докажа, че няма да млъкна, че ще продължа да протестирам срещу непрекъснатите уволнения, срещу пречките при намиране на нова работа, срещу 20 годишния терор, на който ме подлагаха недосегаемите ботевградски комуняги и техните послушни "демократични" слуги.\nПърво съчиних и отпечатах на редакционния принтер позивите. Позиви, насочени преди всичко срещу социалната политика на правителството и парламента. После издирих адреси на младежи из цялата страна, които можеха да свършат нужната работа. Изпратих им печатни материали, проявих малко внимание към тях, и така "организацията" бе набързо стъкмена. На повечето от момчетата и очите не бях виждал. Комбинирах имената на русенската "Децата на Тангра" /Антон Рачев на свой ред бе взел името от стихосбирката на Иван Коев/ и на белослатинската "Воини на Велика България". Така се роди "Воини на Тангра". На 29 срещу 30 ноември 1998 г. трябваше да бъдат разлепени два позива едновременно в колкото можеше повече градове. Впоследствие остана само единят позив, тъй като парите не стигнаха за откопиране и на двата. Бях съчинил текстовете така, че да не бъдат наказуеми от закона, бях разпратил копия до различни вестници, като не криех името и адреса си. Бях пресметнал всичко до най-малката подробност, но колко много подцених демонизма на комунардемократите и на старата непроменена ДС, носеща новото име Национална служба за сигурност!\nНа трети декември научих, че Станимир Димитров от Долни Дъбник е бил задържан и разпитван. Даниел Върбанов и Александър Кюрчев от Бяла Слатина - също. Веднага подготвих протестни писма, без да предполагам, че на следващия ден ще ми се наложи да преживея още по-неприятни събития.\nДойдоха в 7.40 сутринта. Трима цивилни и четирима униформени. Показаха ми набързо някакво листче и нахълтаха. Едва се бях събудил, очите ми още лепнеха и не успях да видя какво пише на листчето, но те не се церемониха много, избутаха ме и влязоха. Търсеха оръжие. Стана ми смешно. Предложих им кухненските ножове. Не ги харесаха. Не харесаха и брадвичката зад хладилника, затова пък се заровиха в личния ми архив. Сякаш от там всеки момент можеше да изскочи някоя атомна бомба. Добих впечатлението, че са влизали тук и друг път, в мое отсъствие, прекалено добре знаеха какво и къде да търсят. "А, тук са всичките писма!" - възкликна майор Петър Петров. Откъде знаеше, че са всичките? Спомних си как преди време мистериозно изчезнаха писмата на покойния вече Владимир Свинтила до мен, как понякога не можех да открия едни или други свои записки. Как веднъж със съпругата ми търсихме цял месец безуспешно един от семейните албуми със снимки, докато накрая не го видяхме да лежи кротко на масичката в хола. Година и половина по-късно телевизионният канал Discovery излъчи документален филм за източногерманската ЩАЗИ, където се разказваше за същите случаи като моя. Само където при мен случаят не бе история, а кошмарно настояще.\nБях бос и по пижама. Не ми позволиха да се облека и докато траеше обискът имах усещането, че ще хвана пневмония. Стар трик, използван навремето при ареста на шпионина Рудолф Абел. Реших да се държа като него, хладнокръвно и с достойнство. Първата им психологическа атака претърпя провал, и сега те опитваха нови методи. Не ми позволиха нито да закуся, нито да си направя кафе. Заяждаха се: "Това откъде е?" за съвсем невинни вещи, но изобщо не се интересуваха от отговорите. И след като Петър Петров не даде да извадя книга, от която беше видно какво представлява всъщност фигурата, неудачно наречена от него "свастика" /става дума за древнобългарска фигура, образувана от четири преплетени квадрата/, повече не бях настроен да се обяснявам. Вдигнаха литературното ми творчество, с което така много се гордеех. Прибраха тетрадката с налепени върху нея изрезки от мои публикации в различни вестници и списания. Взеха и черновите ми, и извадките с цитати от различни книги... Последните ми джобни пари също потънаха в бездънните милиционерски джобове.\n- Коя година сме? - запитах.\n- 1998-ма. Защо?\n- Аз пък си помислих, че сме се върнали в 1978-ма.\nТе продължаваха да трупат моята покъщнина върху масичката в хола и да я готвят за изнасяне. На възраженията ми отговаряха с "Не е твоя работа!" и продължаваха.\n- Да не станал преврат?\n- Превратите ти ги правиш!\n- Да, бе, строил съм танковете на терасата. - Тогава още не знаех, че едно от обвиненията наистина е било "подготовка за насилствено вземане на властта".\nОписаха иззетото, позволиха ми най-сетне да се облека, но копие от протокола не ми дадоха. След приключване на следствието се оказа, че повечето предмети изобщо не са били описани, но нека не изпреварвам събитията. Те си бяха съвсем същите стари ченгета от старата и съвсем не бивша ДС. Познавах ги добре, прекалено добре, за тях никога не са съществували закони и правила. Помислих си, че не очакват изобщо да получа възможност за протест, иначе не биха се държали така нагло. Дори престоят ми по пижама при минус 100 в неотоплявания хол не бе съвсем в реда на нещата. Сякаш предстоящото ми физическо ликвидиране бе вече решено. Или както се изрази Петров "С теб е свършено".\nКачихме с в джипа и спряхме пред районното управление на МВР. Там Валентин Петков, бившият партиен секретар на милицията от комунистическо време смени Петър Петров, отстраниха един от униформените, който бе имал неблагоразумието да изрази своето учудване от причините за ареста и заминахме за с. Гурково. Селската ми къща, подпалена от самите тях през март 1992 година и полувъстановена с непосилен труд, също трябваше да бъде обискирана.\nДокументацията ми за НДЗПЧ, уникална по обем и съдържание, всичките ми писма от много години насам, лични документи и документи на официално регистрирани парти и организации, снимки /сватбените снимки на брат ми, примерно/ и всякакви спомени - вземаха всичко, от което можеха да получат сведения за личността и познанствата ми. Не се интересуваха от никакво конкретно деяние, от никакво престъпление. Те се интересуваха от мен самия! Намериха няколко изгърмяни гилзи от газов пистолет - доказателство, че все пак някога съм бил въоръжен. Продължиха да вземат и след като бяха написали протокола. И сега съжалявам за една бронзова римска монета, намерих я още като дете, когато бяхме с баба ми на нивата. Но обещах да не се отклонявам. Копие от протокола отново не ми дадоха. Странното бе, че нито ме питаха какво съм извършил, нито ми отправяха конкретни обвинения. Единят от цивилните, облечен с черно яке започна да нервничи, след като написах в протокола: "Иззетите вещи са моя лична собственост, законно придобита. Нищо не съм крал".\n- Не те питам дали си крал! - озъби се той.\n- Ами след като не съм крал, защо тогава ми вземате имуществото?\n- Не е твоя работа! - бе любезният отговор.\nТършуването и обискът продължиха докъм 11 ч. Оставиха ме да чакам в приемната на полицията. Чаках търпеливо до 12 ч. Тогава се сетих, че имам две операции след перфорация на язвата и отказът да ми разрешат да се нахраня може да се класифицира като опит за убийство. След близо час разправия и много подигравки от страна на дежурния офицер ме качиха в една кола и заедно с униформен полицай отидохме вкъщи, където великодушно ми отпуснаха цели 15 минути. Валентин Петков шофираше. И после пак в приемната. До 15.30 ч.\nОттам ме настаниха в друга приемна - тази на Районната следствена служба. Оставиха един полицай да ме пази, а Петров влезе при следователя. Преди това обаче, в колата проведохме интересен разговор:\n- Още ли не сте ми измислили обвинението?\n- Ами къде са хората от София, които ще ме разпитват? - Петров се учуди.\n- Защо от София?\n- Защото тук няма нито един на моето ниво.\nМай успях да го ядосам. Но така или иначе след близо час следователят Михаил Минчев благоволи да ме приеме. Вероятно щеше да ме накара да чакам още, но в приемната се бяха стекли негови колеги, които не можеха да повярват за какво съм арестуван. Аз от своя страна изобщо не мълчах.\nИ така, намирах се лице срещу лице с моя обвинител. Деполитизиран социалдемократ, собственик на кръчма в родното си село Рашково. Май ме бяха подценили. Или пък им бе дошло на ум, че някъде могат да сбъркат и си търсеха ченге, което утре лесно да превърнат в изкупителна жертва. Всъщност самоличността на следователя нямаше никакво значение. Само след една година той щеше да се оплаква пред свои познати какъв силен натиск му били оказвали по моето дело. Признах авторството на листовките.\n- Пиши "Признавам се за виновен" - обърна се Минчев към машинописката.\n- Не се признавам! - за пръв път през този ден повиших тон.\n- Но нали каза, че ти си ги писал? Или отричаш?\n- А какво престъпно има в това?\nСтана ясно, че съм обвинен по чл. 108 от НК в проповядване на фашистка идеология, в отправяне на призиви за насилствено сваляне на властта и в разпалване на етническа вражда. Минчев четеше въпросите от две листчета, върху които твърдеше, че си е водил записки. Листчетата бяха писани с различни почерци.\n- Казвал си, че властта не ти харесва и искаш да я свалиш? - въпросът явно бе провокационен, но реших да продължа играта.\n- Ето, виждаш ли! И как мислиш да я свалиш?\n- А как се сваля една власт? Печели се доверието на народа, отива се на избори и властта е свалена. Да имате нещо против?\nОстаналите обвинения бяха подобни на горното в своята абсурдност и лесно ги отхвърлих. За този "юрист" антикомунизмът бе равносилен на фашизъм. Така го бяха учили човека, това си знаеше. Най-трудно ми бе да го убедя, че имам законното право да отричам която си искам идеологическа теория и практика, включително и тези на марксизма и социализма. Но май по едно време усети, че започна да се излага, затова някак припряно предложи на охраняващия ме полицай да се прибере в Районното управление. И тук стана много интересно.\n- Но майор Петров каза да закарам Ангел в ареста.\n- Аз пък реших да пусна Ангел под гаранция.\n- Нямам никакви пари! - реагирах веднага.\n- Определям ти минималната гаранция - 50 000 лева.\n- Но аз и толкова нямам.\n- Давам ти тридневен срок да ги намериш.\n- Днес е петък. Къде ще търся пари събота и неделя?\n- Три работни дни. Можеш да ги внесеш в сряда.\nТехническите подробности нататък бяха доста скучни. Но на мен вече ми бе ясно, че първоначалният им замисъл се проваляше. Оръжие не намериха. /Всъщност пред определени лица аз действително намеквах, че притежавам нещо такова и те се бяха хванали на стария трик./ Обвиняваха ме в нацизъм и фашизъм, а в писмата, намиращи се върху бюрото на следователя аз разобличавах Хитлер и посочвах вредните последствия от неговото управление. И учех момчетата да не рисуват свастики /машинописката написа в протокола "схвастики" и продължи да изписва думата по същия начин и след моята забележка/ по стените. За такава дейност в една нормална държава биха ме наградили, а тук ме арестуваха.\nОще понеделник заминах за София. Там разбрах, че нещо не е наред, тъй като стари познати примираха от страх при появата ми. Те изглежда имаха някаква предварителна информация за случая. Единствен доцент Янко Янков, председател на Партия Либерален конгрес безусловно се съгласи да ме защитава. Но той не бе показвал страх и при далеч по-опасни ситуации, от неговата реакция не можех да съдя за размера на дебнещата ме опасност. Затова пък "големия правозащитник" Милчо Попов направо ми заяви: "Ти какво искаш? Да се солидаризирам с теб, та да ми спрат финансите ли?". А при аналогична ситуация преди години аз бях застанал твърдо на негова страна. Друг партиен лидер ме помоли да не казвам никъде, че сме се срещали и разговаряли. Отец Тотю Петров, председател на Християнрадикалната партия ми даде пари да си платя гаранцията и честно си призна, че с друго засега не е в състояние да ми помогне.\nЗапочна ходене по мъките. Никой вестник не искаше да публикува информация за събитията. Казвам "събития", тъй като междувременно се получиха сведения за арести и в други градове - Варна, Бургас, Враца, Стара Загора, Свиленград... "Дневен труд", който преди това бе пуснал една откровено невярна статия с напълно измислени "факти", сега не искаше да напише опровержение за лъжите си. Никола Кицевски ме препрати на Лилия Христовска, тя ми определи среща по-късно, но всичките ми следващи опити да се свържа с нея се оказаха безуспешни. Като журналист в "Шанс" бях застанал твърдо на страната на тяхната колежка Анна Заркова, занесох им публикацията, но изглежда, че "Труд"-овата журналистическа солидарност е твърде еднопосочна. Както и да е. Появях ли се някъде и настъпваше смут и суматоха веднага, щом си кажех името. Отново Янко Янков бе единственият, осмелил се да протестира. Именно тогава открих втори свой защитник - д-р Иван Георгиев, председател на Българската национално-радикална партия. Д-р Георгиев не се уплаши и оттогава редовно печаташе както информация за развоя на следствието, така и мои публицистични материали. Може да се каже, че започна да се очертава цял фронт: от една страна Държавна сигурност; от друга - старите ветерани на антикомунистическата съпротива.\nНа 30 декември срещнах следователя Минчев. Той категорично бе отказал да разговаряме когато му занесох разписката за внесената гаранция, но бе минал цял месец, нещата би трябвало вече да са ясни. Пък и какъв е този следовател, щом не желае да разговаря с подследствения? Абсурд някакъв!\n- Цял месец мина, г-н Минчев! Как я мислите? Няма ли най-сетне да снемете показания от мен?\nМинчев процеди през зъби:\n- Ще мине още един, и още един...\n- Нямам намерение да чакам повече.\nНовите позиви бяха напълно неатакуеми от юридическа гледна точка. Писах ги в дома на Янко Янков, под негово наблюдение, а той бе голям юрист и нямаше как да допусна грешка. Христо Христов от Комитет "Защита на истината" - Велико Търново също бе отправил защитна петиция. Петицията бе подписана и от врачани. Ето нейното съдържание:\n"ЗАЩИТА НА ИСТИНАТА"\nизх. N 071/04. 01. 1999 г.\nг-н полковник Гогев\nСофийска военна Окръжна Прокуратура\nдържавите, подписали Заключителния акт\nна СССЕ, Хелзинки,\nДейвид Аткинсон, Хенинг Гелерод\nВъпреки многократно декларираното намерение на сегашното българско правителство за по-бързо приобщаване на България към нормите на европейското законодателство и общоприетите демократични принципи, в последно време българската общественост стана свидетел на демонстративно упражнен груб произвол и противозаконни действия в стил КГБ - Лев Главинчев, които ни връщат с десетилетия назад към най-черните години на болшевишкия терор у нас.\nКакто вече Ви е известно, на 04. 12. 1998 г., по заповед на законспирирани комунистически кадри в структурата на Главна прокуратура, бяха извършени политически арести в гр. Ботевград, с. Долни Дъбник и гр. Бяла Слатина, които засегнаха искрени български патриоти и обществено-културни дейци, чието единствено "прегрешение" бе заявената чрез разпространяване на печатни материали грижа за бъдещето на българската нация.\nВизирайки специално случаите в Ботевград и Долни Дъбник, където бяха арестувани бившия редактор от местния вестник "Шанс", Ангел Грънчаров, и младия патриот Станимир Димитров, ние сме безкрайно възмутени от бруталните и незаконни действия на полицията, както по време на самите арести, така и по време на последвалите обиски.\nВ дома на Ангел Грънчаров полицията преднамерено проявява грубост и арогантност, без да предостави прокурорско нареждане за обиск и изземване, като при това си позволява да обсеби лични вещи от имуществото на потърпевшия без съответния протокол.\nПри нахлуването в дома на Станимир Димитров в Долни Дъбник, около 6 часа сутринта, полицаите са му нанесли жесток побой с палки още докато е спял в леглото.\nСамо този факт е красноречиво доказателство, че бруталните комунистически елементи в полицията продължават да действат безнаказано!\nНие не можем да оставим без последствие подобни методи на милиционерско-болшевишки терор срещу родолюбиви българи, докато в същото време в Отечеството върлуват безнаказано мафиоти, крадливи цигански банди и юдействащи псевдохристиянски сатанински секти!\nПреди две години ние се заклехме да изтръгнем завинаги плевела на престъпния комунизъм от свещената българска земя и сме готови да изпълним дълга си докрай!\nКрайно време е да бъде спряна спекулацията с изтъркания антинароден член 108 от НК, чието единствено предназначение е, да прикрива историческите фалшификации и чудовищните престъпления срещу българския народ!\nТова юридическо извращение продължава и днес да се използва от истинските управници на България, скрити зад кулисите, като оръдие за репресии срещу здравите сили на българската нация, дръзнали да говорят ИСТИНАТА.\nНие настояваме да бъдат отстранени виновните длъжностни лица, да бъде образувано предварително производство по случая /аналогичен на случая с Григор Симов, за който Вие бяхте своевременно сезиран миналата година от г-н Янко Янков, председател на СЮД/ и те да бъдат най-строго наказани.\nКато частица от будната съвест на нацията, ние заявяваме, че ще се борим с всички възможни средства против подобни посегателства срещу живота, правата, честта и достойнството на българския народ!\n1. Копие от разпространените печатни материали, послужили като повод за арестите - 2 броя.\n04. 01. 1999 г. Граждански комитет "Защита на истината"\nНикакъв отзвук, никакъв резултат. Движение “Воини на Тангра” се присъедини към декларацията, разпространи я чрез Internet, но отново пълно мълчание. Самият Христо Христов замълча и той. Въпреки многократните ни напразни опити да се свържем с него, две години по-късно така и не бяхме научили причините за внезапното му млъкване. Но да не избързвам. В свръхултрадемократичната ни държавица нещата изглеждаха ето така: ние си протестирахме, а никой никакво внимание не ни обръщаше. Коалиция "Патриотичен сговор" - Русе също излезе със своя протестна декларация:\nКоалиция Патриотичен сговор до г-н Главния прокурор\nРусе 7006, п. к. 26 на Република България\nтел. 082 / 455 717\nна Коалиция Патриотичен сговор - гр. Русе\nНа 4. XII. 1998 г. в 7.30 часа сутринта, в дома на известния дисидент от времето на комунистическия режим - г-н Ангел Грънчаров от Ботевград нахлуват петима служители на МВР /ДС/ със заповед за обиск и започват по най-брутален начин да тършуват из жилището му. След като вдигат от неговия дом целия му архив, пишещата му машина и ред други лични вещи, те го арестуват и го водят в родното му село Гурково, община Ботевград, където обискират къщата му по начин, познат от комунистическите години.\nКато връх на комунистическата наглост, същите тези МВР /ДС/ служители карат г-н Ангел Грънчаров в Районната следствена служба - Ботевград, където му завеждат следствено дело за "проповядване на фашистка идеология" и "разпалване на расова омраза" по чл. 108, ал. 1 от наказателния кодекс - текст, чисто политически, който противоречи на сега действащата Конституция в България.\nС този граждански протест Ви припомняме за продължаващите комунистически безобразия и беззакония, които се вършат в България /в конкретния случай Ботевград/. Като протестираме, ние настояваме за разследване действията на подчинения Ви софийски прокурор, който явно все още не се е разделил с комунистическите си илюзии и отмъстителност.\nВъв всички случаи ние сме принудени да информираме подробно европейската общественост за продължаващия съдебен /комунистически/ произвол в България, като същевременно предприемем съответните граждански мерки.\n12. 01. 1999 г. от Управителния съвет\nна Коалиция Патриотичен сговор\nНо през целия януари не се получи нито отзвук от позивите, нито официален отговор на протестите. Освен един опит на полицейска кола да ме сгази, друга реакция на властите липсваше.\nНа 20 януари с д-р Никола Алтънков, професор от Калифорнийския университет и председател на Българския национален фронт отидохме при Минчев. След близо час чакане следователят се появи в коридора. Заяви, че няма какво да разговаряме, обясни, че законният срок за приключване на следствието бил една година и заплаши със саморазправа. Пишещата ми машина щял да остане при него като веществено доказателство за позиви, писани на компютър. "Колко ли глупости са написали на нея от мое име?" - запитах се аз. Щяло да остане и литературното ми творчество. Същото се отнасяло до текстовете, в които липсва не само инкриминируем, но и изобщо политически елемент. Той, Минчев бил длъжен да прегледа всичко, но нямал време. А колкото до д-р Алтънков, да си затварял устата, иначе можел да се намери в кауша. Алтънков запази пълно самообладание, но като излязохме навън разбрах, че е много ядосан.\nДве години по-късно Михаил минчев умря от рак. Но тогава той не знаеше, че е болен, аз - още по-малко. В онзи момент двамата с Минчев бяхме заклети врагове, вплетени в смъртна схватка. Въпросът бе кой кого ще успее да смачка.\nРепресивната същност и обвинителният уклон на следствието лъснаха с всичката си сила. Властите не желаят разговори, те не се интересуват от фактите. Истината не ги засяга. Получено е нареждане непременно да бъде стъкмено обвинение и толкова. Лишен съм от всякакви средства за съществуване. Комунистите ми отнеха и най-дребната възможност да осигуря своето препитание. Демо/но/кратите показват пълна незаинтересованост към беззаконията. Казват ми, че трябва да чакам, но аз чакам вече 20 години. Нима трябва първо да умра, та после да признаят, че съм бил прав?\nГанчо Савов издаде своята книга "Капан за контри", в която аз съм един от главните герои. На представянето на книгата Янко казал на Йордан Василев за вършените срещу мен безобразия. Той ме покани на гости. Ганчо Савов ме заведе, разговаряхме, Блага Димитрова, неговата съпруга ми подари двутомната си стихосбирка "Белези", обещаха ми пълно съдействие, но се получи съвсем друго. Докато те разглеждали моя въпрос, от трибуната на /противо/Народното събрание Нансен Бехар, избран с бюлетината на 666, пардон - на БББ, а сега много независим депутат и дясна ръка на ултрапатриота Жорж Ганчев направил изказване. Опитал се да ми припише деяния, с които нямам нищо общо. Бехар например твърдял, че аз съм подстрекавал кюстендилските циганчета да осквернят еврейското гробище в града и ми искал най-строго наказание. Разстрел, вероятно. Кракът ми не е стъпвал в Кюстендил и никакви тамошни циганчета не познавам, но хайде, нека не издребняваме. Йордан Василев се уплаши и се отдръпна. Или както ми заяви Блага Димитрова, със случая се занимавали международни организации. КГБ, предполагам. Същото предположение изказа и Янко Янков.\nА може би заради тези две листовки с тираж от двеста - триста броя ще трябва да свикаме Съвета за сигурност към ООН и да призовем силите на НАТО да бомбардират Ботевград? За да ускоря нещата, излязох със следния текст:\nОтново никакъв резултат. Не се отказвах, предприемах все нови и нови предизвикателства:\n/не по Овидий/\nДържавна сигурност вече я няма. Има служба за борба с Ангел Грънчаров, маскирана под името Национална служба за сигурност. Всъщност дали нещо се е променило?\nПреди 10 ноември 1989 г. ДС - Ботевград имаше петима служители. Тяхна основна задача бе да следят, да подслушват и да обискират Ангел Грънчаров. Да докладват за него в София. И понякога да го арестуват. Благодарение на Ангел Грънчаров численият състав на тайната служба в това малко провинциално градче бе така голям. Благодарение на него чекистите получаваха заплатите си. Може би затова не го ликвидираха, както бяха ликвидирани други настроени срещу народната власт контрареволюционни елементи. Ангел слушаше империалистически вражески радиостанции, мразеше Съветския съюз и непрекъснато твърдеше, че в България трябва да дойде демокрация. А всички знаем, че ДС бе създадена именно от от съветското КГБ като негово подразделение за борба с империализма и демокрацията. Също тогава България, или както тогава я наричаха НеРеБе и на теория и на практика бе по-малкият послушен брат на СССР. Но да се върнем на думата си. Ангел Грънчаров с неговите вражески настроения изкарваше заплатите на петимата чекисти от ДС - Ботевград.\nДойде Десети ноември. Случиха се някои събития, дойде някаква демокрация и ДС бе ликвидирана. Но не и ДС - Ботевград. Вероятно защото Ангел Грънчаров бе още жив. Да, но Ангел се включи в обществения живот, заживя така да се каже с духа на новото време и над ДС - Ботевград надвисна заплахата от разтуряне. Ангел отново трябваше да стане недоволен, отново да се настрои вражески.\nЗатова подпалиха къщата му. И не позволиха разследване. После уредиха да остане без препитание. И никъде в Ботевград да не може да започне нова работа. Нататък бе лесно. Ангел си бе останал същият и описваше живота около себе си не така, както би се искало на управниците, а както той го виждаше.\nГледната точка на Ангел Грънчаров Бе проста и елементарна. Щом при демокрацията ДС си остана същата и продължи да изпълнява същите си функции, да прилага същите методи, да се занимава със същите си противници, да преследва за същите прояви на мислене, значи при демокрацията, както и при комунизма няма свобода. Щом като при демокрацията, също както и при комунизма партийните секретари решават кой да работи, какво да работи и дали да работи, значи демокрацията не е толкова добра, колкото я описваха западните вражески радиостанции. Щом като при демокрацията бе също толкова опасно да не се съгласяваш с велможите, както по времето на казармения развит социализъм, значи между комунизъм и демокрация няма разлика. Ангел Грънчаров изостави мечтите си за демокрация и реши да започне борба за свобода. Дотук добре, но пак го арестуваха. Също като при комунизма. И го прибраха същите онези верни на Народната власт, на Партията и лично на др. Тодор Живков изпитани кадри на старата, на бившата, на вече несъществуващата Държавна сигурност.\nНима всичко си е същото?\nНе е същото. Преди за арестите научаваше цял свят. Вражеските радиостанции веднага разтърбяваха новината. Сега радиостанциите са приятелски и съюзнически. Тогава арестите бяха комунистически, сега са демократични. Преди хората страхливо шушукаха, сега никой и дума не смее да обели. Защото бившата ДС току-виж арестувала и тях. И посред цялото демократично мълчание Ангел Грънчаров зададе един от контрареволюционните си, фашистки според определението на соц. антифашистите въпроси:\n- Нима могат едновременно да съществуват и Демокрацията, и Държавна сигурност? Наистина ли в България на власт дойдоха демократи или все още ни управлява Съюзът на ДС?


Мащабът на вреда, която нанася партия ГЕРБ върху държавата не може да се осъзнае от средностатистическия човек – Свободно слово\nМащабът на вреда, която нанася партия ГЕРБ върху държавата не може да се осъзнае от средностатистическия човек\n14.02.2018 admin Мрежата, Начлна дясно 0\nПроцесът на заличаване на българската държава и нация е методология и политическо съгласие за видимо и невидимо налагане. Това на практика е необратим процес на асимилация със средствата на административно-политическа конюнктура, която е поставена в положение на пълна и абсолютна зависимост.\nМащабът на вреда, която нанася партия ГЕРБ върху държавата не може да се осъзнае от средностатистическия човек, за разлика от съзнателните, които пък от своя страна са силно продажни и лукави в посока на оцеляването си.\nДълго време нямах обяснение защо се строят нови пътища, училища, спортни и административни сгради в практически пусти населени места. Това методично действие на политическата мафия нямаше логично обяснение. След няколко години такъв процес днес вече приемат официално законодателство за приемане на „работници“ от държави външни за ЕС в размер на 500 000 човека. Таргет групата и държави /Индия,Виетнам/ са нехристиянско население, което да бъде преселено и заселено у нас. Вече сме в търсена неотложна нужда! Българите се изселват, за да се заселят всички други, но не и с българско самосъзнание. И всичко това под формата на нужда от работна ръка!\nТози процес е в пълен в ход, докато ви занимават с глупости на тема пол и дискриминация. Не зная дали си представяте 500 000 човека у нас, размножени и интегрирани след 10 години пребиваване? Не зная също съзнавате ли, че се подменя националната география с включен турбо режим? Не зная, също, разбирате ли, че след кончината на 3 милиона пенсионери, която ще приключи бързо, следва краят на хилядолетна нация?\nБез изстрелян един куршум…


НАГЛОСТ: Надрусаният украински тираджия, убил бременната Северина и Ивайло край Пловдив, иска по-лека присъда – Най-добрите продукти\nУкраинецът Станислав Пислар, който надрусан през май миналата година блъсна с тира си и уби бременната Северина и приятелят й Ивайло, обжалва присъдата си. Той получи 9 години затвор от Окръжния съд в Пловдив.\nОще след прочитането на присъдата обаче защитничката на Пислар – адвокат Нели Маркова, заяви, че ще обжалва. Делото е насрочено за 1 април пред Апелативния съд в Пловдив, информира „Пловдив24“.\nНа 28 май 2018 година Пислар с камиона си блъсна автомобила на бременната Северина и приятеля й Ивайло. Катастрофата е причинена след употреба на наркотични вещества.\nПо време на целия процес украинецът повтаряше, че съжалява за случилото се и дори би заменил своя живот за този на пострадалите.\nЗащитата му пък се опита да докаже, че установеното вещество в организма на Пислар не е било активно и не е повлияло на реакциите му при ПТП-то.\nНа първа инстанция Станислав получи 9 години лишаване от свобода и лишаване от право за управление на МПС за срок от 10 години.


Мъжка риза карирана на едри квадрати | Aviv мъжки дрехи\nНачало Мъжки дрехи Мъжки ризи\tМъжки спортни ризи Мъжка риза карирана на едри квадрати\nМъжка риза карирана на едри квадрати\nМъжка риза на едри квадрати, цвят шампанско и черно. Кройка на вталяванена ризата е Slim Fit. Закопчаване на мъжката риза с копчета. Ризата е с дълъг ръкав и е с възможност за навиване на ръкавите. Ръкавите са със закопчаване с копче на маншетите. Ризата е изчистена отпред. Ризата е с мека яка, класически стил. Закопчаване към върха на ризата с копчета "button down".\nМъжка зелена риза със звезди\n14.00лв 28.00 лв Ultra Slim Fit\nМъжка риза бежово Т056\nМъжка синьо зелена дънкова риза


Пожарите в Австралия може да продължат месеци - Политически новини\nот Politic 05.01.2020 19:49 0\nАвстралийският премиер Скот Морисън предупреди, че опустошителните пожари, завладели страната, може да продължат с месеци, предаде ББС в неделя. По последни данни 24 са жертвите на стихиите, започнали през септември. Морисън съобщи, че се създава агенция за възстановяване, която ще помогне на хората, загубили домовете си и бизнеса си в пожарите. Преди това той срещна критиките, че се забавя с реакциите за отговор на кризата. В неделя лек дъжд и по-хладни температури във Виктория и Нов Южен Уелс, в югоизточната част на страната, облекчиха малко положението, но властите смятат, че не са достатъчни, за да потушат почти 200 пожара, които все още горят. Прах от червеното небе На места в страната все още положението е тежко. Заради дима от пожарите, на места видимостта е под 50 метра. Прах пада от небето, което е червено от огньовете. З00 километра от южното крайбрежие са в пламъци. Министър-председателката на Нов Южен Уелс Гладис Береджиклян съобщи, че на градовете по крайбрежието и в централната част на щата са били нанесени „значителни материални щети“. В момента в Нов Южен Уелс са регистрирани 150 горски пожара, една трета от които още не са локализирани. За три региона има издадено предписание за незабавна евакуация, а жителите на други девет трябва да са готови да напуснат домовете си всеки момент. С огъня се борят 2500 пожарникари и стотици единици специализирана техника, включително 50 тежки самолети. Най-малко 6 милиона хектара гора са унищожени, а милиони животни също загинаха в огъня. Изгорели са около 2 хиляди жилищни сгради, около 3 хиляди административни и битови сгради. Нивата на замърсяване на въздуха в Канбера е критично, като концентрацията на фини прахови частици надхвърля 26 пъти допустимата норма. Властите призоваха 3 хиляди доброволци в борбата с огъня. 100 американски пожарникари пристигнаха в Австралия, Малайзия също предложи помощ. Властите в Малайзия предложиха да изпратят спасители и техника за потушаване на пожарите, каза вицепремиерът на страната Азиз Ван Исмаил. Светът се моли за дъжд Той предложи също така светът да се обедини в молитва за дъжд в Австралия.Много постове в социалните мрежи с покъртителни снимки от пожарите призовават за същото. Властите в страната започнаха да оценяват щетите от опустошителната стихия, а различни световни знаменитости направиха дарения за общо около 20 млн. долара за битката със стихията. Австралийската актриса Никол Кидман и съпругът й Кийт Ърбан дариха 500 хиляди долара в помощ на борбата с пожарите в Австралия. Двойката, чиято къща също е под заплахата на огненото бедствие, подкрепи усилията на местните пожарникари в борбата с огъня. Актрисата от „Малки големи лъжи“ сподели списък с организации, на които хората могат да помогнат в Инстаграм, и написа: „Подкрепата, мислите и молитвите на нашето семейство са с всички засегнати от пожарите в цяла Австралия. Правим дарение от 500 000 долара на местните пожарникарски служби, които правят всичко по силите си“. Съпругът й пък публикува същото съобщение, но с по-различен списък с организации, които могат да бъдат подпомогнати. Говорител на двойката потвърди дарението на сумата и отхвърли слуховете, че австралийският им дом е бил засегнат от пожарите. Множество други звезди също направиха дарение на различни организации, които гасят пожарите в Австралия, като общата сума на даренията достига около 20 милиона долара. Сред дарителите е и Пинк, която също дари 500 хил. долара. Хю Джакман също обеща подкрепата си за онези, които работят за ограничаване на пожарите. Ще се отрази ли стихията върху старта на тенис сезона Тенисистът Новак Джокович пък изрази притесненията си за влиянието на пожарите в Австралия върху началото на тенис сезона. Сърбинът, който в момента участва в новия турнир АТП Къп в Сидни, смята че организаторите на Откритото първенство на Австралия трябва да помислят за евентуално отлагане на турнира. Първата надпревара от Големия шлем започва на 20 януари. „Смятам, че организаторите правят всичко по силите си да не отлагат надпреварата, но ако условията останат същите и застрашават здравето на играчите и феновете, определено трябва да започнем да мислим и над тази идея“, коментира Джокович. Сърбинът добави, че Съветът на играчите към АТП със сигурност ще дискутира тази тема на традиционната си среща. „Виждаме, че някои от най-големите градове в Австралия са засегнати и качеството на въздуха в момента е ниско. Едно отлагане със сигурност би било много трудно за организаторите, но здравето винаги трябва да е на първо място.“\nPolitic 31.08.2019 16:53


6 СЪВЕТА КАК ДА НАМЕРИТЕ ПОДХОДЯЩИЯ ЗА ВАС ПАРТНЬОР/КА | ibonev.com\nПубликувано от bonev на Пон., 08/05/2013 - 15:58\nСтъпка първа - Изгубвали ли сте надежда, че ще намерите подходящия партньор? Случвало ли ви се е да се питате защо всеки път, се стига до раздяла? Защо всеки път нещо се проваля? Вие ли сте виновни? Само във вас ли е проблемът? Навярно, на повечето от нас се е случвало да си зададат поне един от тези въпроси. Навярно и сега сте изгубили вяра, че този път нещата ще са различни.\nСега вземете лист и химикалка. Напишете вашите силни страни, таланти, страсти и интереси. Сега си помислете дали ви се е случвало в минала връзка да подтискате таланта и страстите си, а да сте нямали възможност да се занимавате с интересите си, и да посещавате желаните места? Спирал ли е индивидуалното ви развитие вашият партньор или пък е подценявал таланта и интересите ви?\nВърнете се за малко към спомените за миналите ви партньори и се опитайте да прецени какво се е объркало и какво сложи край на взаимоотношенията ви. Разсъждавайте и анализирайте вашият опит, вашите връзки, вашите отношения! Това сте вие, това е вашият живот, това са вашите индивидуални мечти, чувства, предпочитания, интереси, хобита и разбирания. Всички ние сме различни! "Разни хора, разни идеали." Помнете, че най-важното е да анализирате самите себе си. Може да се наложи да направите нещата по различен начин следващия път, затова трябва да разберете кое да бъде различното!\nСтъпка втора - Затворете очи! Представете си, живота си с подходящия партньор. Забравете за миг за всичко останало и се оставете на мечтите и фантазията си. Забравете за чувствата си. Представете си вашият живот с подходящият човек. Какъв би бил той? Представете си всеки аспект на връзката ви. Толкова е хубаво нали? Щастливи сте.... Сега отворете очи. Вече сте още по-наясно със себе си и знаете какво искате в живота си! Почти сте готови да действайте, защото щастливото и здраво семейство изисква усилия и грижи!\nСтъпка трета - Хванете отново химикалката и запишете качествата, които са нужни на човека от вашите мечти. Можете да направите две графи. Едната: Моят идеален партньор е... и друга: Моят идеален партньор не е ... Примерно: Моят идеален партньор е: мил, нежен, амбициозен и уверен.\nМоят идеален партньор не е : груб, алчен, разкрепостен и взискателен.\nСтъпка четвърта - Разбера какво ви спира. Много неща може да застанат на пътя на успеха ви. Страхът и липсата на самочувствие са голям враг на успеха. Запомнете, че няма идеални хора. Все има своя макар и малък кусур дори и да не го показва. Необходимо е да се въоръжите с увереност и смелост.\nСтъпка пет - Купете си нещо ново! Нещо което обичате да си купувате или сте си мечтали отдавна за него. Това ще ви сдобие с допълнително самочувствие.\nСтъпка шест - Покажете, че сте свободна личност. Излизайте и посещавайте местата, в които смятате ще можете да срещнете вашата половинка: заведения, семинари, упражнения, събития, онлайн групи и т.н. Усмихвайте се и не чакайте някой друг да направи първата крачка. Действайте!


Д-р Атанас Мангъров: И двамата пациенти с морбили в София са неимунизирани - 24chasa.bg\nД-р Атанас Мангъров: И двамата пациенти с морбили в София са неимунизирани\nhttps://www.24chasa.bg/novini/article/7297131 Д-р Атанас Мангъров: И двамата пациенти с морбили в София са неимунизирани Д-р Атанас Мангъров: И двамата пациенти с морбили в София са неимунизирани 24 часа онлайн www.24chasa.bg\n13.02.2019 18:57; 24 часа онлайн\nД-р Атанас Мангъров КАДЪР: bTV\nИ двамата пациенти с морбили в София са неимунизирани. Това каза прeд bTV д-р Атанас Мангъров, шеф на детското отделение на инфекциозната болница в София. Той уточни, че единият пациент е жена на 37 години, а другият – дете на 3-годишна възраст.\n„Заболяването е вирусна инфекция, вид шарка, силно заразно, което се предава по въздуха чрез аерозоли, продължава около седмица – 10 дни, като протича с температура, общо неразположение, специфичен обрив, който се разпространява отгоре надолу, силно зачервени очи, течащ нос. Особеното е, че това е заболяване, което засяга имунната система и в някои случаи може да доведе до тежки усложнения от страна на дихателната или на нервната система. Смъртността е 1 на 1000, т.е. на 1000 заболели от морбили средностатистически един загива”.\nВ някои случаи може да се получи късно засягане на мозъка, след 15 20 години, допълни специалистът.\nПо думите на д-р Мангъров майката на детето, прието с морбили в болницата, на въпроса защо не е имунизирано, е отговорила, че така е преценила. Тя твърди, че има друго дете, което е ваксинирано, но за това дете, чела, недоразбрала, и не го ваксинирала.\n„Майката просто я е страх, няма кой да я успокои. Няма кой да й покаже, че това което прави е по-неразумно, от това, което би трябвало да направи.\nВ коментар на аргументите на хората, които не си ваксинират децата заради различни случаи на заболели след ваксини деца, д-р Мангъров отговори, че най-често, когато тези случаи се разнищят се оказва, че нямат общо с ваксините.\n„Най-често проблемите са или при раждането, получило кръвоизлив или се задушило бебето, или нещо вродено, генетично заболяване, т.е. тези случаи нямат връзка с ваксините”.\nВ Македония, където епидемията започна преди месец, до момента има три деца, които са умрели, допълни докторът.\n„Това е нещо, от което се умира. Трудно е да се каже колко деца са неимунизирани, но по документи са над 95%. Има лекари, които лъжат, че са имунизирали дете, и го правят с едва ли не най-благородни подбуди”, каза д-р Мангъров.\nНещата се развихриха през последните 20 години, когато това стана заплаха за човечеството. Тези, които не са имунизирани, ще се разболеят рано или късно. Единственият начин е да се ваксинират. Т.е. изборът е да се ваксинира и да не се разболее или да се разболееш, категоричен беше д-р Мангъров.


Double Double Cheese от Big Buddha Seeds от Seed City\n6 d(s) 1 h(s) 28 m(s) 55 s(s)\nDouble Double Cheese канабис Семена\nРодено: Big Buddha Seeds\nДвойно двойно сирене Канабис Семената просто се приземи в семенния сейф! Тази нова серия от семена е толкова свежа, че ние дори не сме имали шанс да я снимаме още .. моля, свържете се с нас! Екипът от семена работят неуморно за актуализиране на всички нови продукти и се стремят да направят това възможно най-скоро. средното време, проверете статистическите данни и Big Buddha Seeds цялото гама от семена за канабис днес!\nDouble Double Cheese Канабис Семена от Big Buddha Seeds\nДвойно двойно сирене Канабис Семената просто се приземи в семенния сейф! Тази съвсем нова серия семена е толкова свежа, че ние дори не сме имали шанс да я снимаме още .. моля, носете ни!\nЕкипът от семенни градове работи неуморно за актуализиране на всички нови продукти и се стреми да промени това възможно най-скоро. Междувременно проверете статистическите данни и Big Buddha Seeds цялото гама от семена за канабис днес!\nDouble Double Cheese Статистика на семена от канабис\nЩам Тип: Хибридни, сирене Щамове\nLast Updated Was Exactly: Saturday, 26 September 2020 12:31


Мадура Юнайтед - Персеру Серуи, Индонезия, Лига 1, 17.07.2018\nМадура Юнайтед - Персеру Серуи\n17 Юли 2018 - 14:30\nДнешната прогноза е за футболната среща от поредния кръг на футболното първенство в Лига 1 на Индонезия между Мадура Юнайтед и Персеру Серуи. Треньора на домакините извежда на домашния си стадион своите футболисти срещу гостуващите играчи на Персеру Серуи.\nИграчите на Мадура Юнайтед са 10-ти във временното класиране с 22 точки, натрупани след 6 победи, 4 равенства и 5 загуби през сезона, като в изиграните общо 15 двубоя имат отрицателна голова разлика 21-23. На домашна сцена Мадура Юнайтед е изиграл 7 срещи до момента, в които има 5 победи, 2 равенства и все още няма загуба у дома, при обща голова разлика 16-8.\nВ предишните си 6 изиграни двубоя в първенството играчите на Мадура Юнайтед имат записани 1 победа, 3 равенства и 2 загуби, като са вкарали 5 попадения и са получили 7 попадения.\nОтборът на гостите от Персеру Серуи е 14-ти в класирането с 18 точки, след 5 победи, 3 равенства и 7 загуби от началото на първенството, като в изиграните 15 срещи е реализирал 9 гола във вратата на съперниците си и е допуснал 14 гола в своята мрежа. Далеч от дома отборът е играл 7 срещи досега, в които има една победа, 2 равенства и 4 загуби, вкарал е 3 попадения в противниковата врата и е допуснал 10 попадения в мрежата си.\nВ предишните си 6 изиграни двубоя в първенството играчите на Персеру Серуи са постигнали 2 победи, 1 равенство и 3 загуби, при голова разлика 5-9.\nМадура Юнайтед - Персеру Серуи - директни срещи\nВ последните 2 изиграни сблъсъка между двата тима, Мадура Юнайтед няма спечелена нито една победа, състава на Персеру Серуи има спечеленa една победа, а в една среща двата противника са си разделили точките, при обща голова разлика 1-3. В последната среща пред своите почитатели с тима на Персеру Серуи, Домакините от Мадура Юнайтед нямат победа и 1 равенство.\nСъставът на домакините стигна до реми в последния кръг в първенството на Индонезия, а у дома има успех в предишната си среща.\nТимът на гостите записа реми в последния си мач в шампионата, а далеч от дома е в серия от 2 загуби.\nПрогноза: 1 Коефициент: 1.42 Резултат: 2 - 0


Химиотерапия за рак на матката: показания, техника\nХимиотерапия при рак на матката\nХимиотерапията за рак на матката се използва за забавяне на растежа на туморни клетки и намаляване на обема на неоплазмата. Химиотерапията се използва за втората, третата и четвъртата степен на рак на матката. Най-често пациентът е засегнат от рак на ендометриума, т.е. Аденокарцином, по-рядко срещан при леокарцином. Химиотерапията се използва като отделно лечение и в комбинация с други терапевтични методи, които увеличават процента на преживяемост след рак.\nПо правило химиотерапията за рак на матката се използва след отстраняване на органа. Антинеопластичните средства предотвратяват релапс и метастази. При лечението на рака на матката от втория етап, не само матката и придатките са отстранени, но и околните лимфни възли, в които могат да бъдат метастази. За провеждане на химиотерапия най-често се използват лекарства като: Carboplatinum, Doxorubicin, Cisplatinum и др. Лекарствата се прилагат интравенозно или се приемат през устата. При последния метод на приемане на лекарства, раковите клетки се унищожават чрез системния кръвен поток. Но химиотерапията се прилага само когато други методи не дават желания резултат. Това е така, защото химиотерапията причинява много странични ефекти.\nКъм днешна дата има много лекарства, които имат противотуморна активност и се използват при химиотерапия. Въпреки факта, че лекарствата имат различни активни вещества, всички те работят в подобен механизъм на действие.\nНякои лекарства имат тесен спектър на действие или се използват за лечение на 1-2 вида рак. Химиотерапията за рак на матката може да намали размера на тумора, да унищожи раковите клетки и да предотврати метастазите и да подобри ефективността на лечението на рак.\nХимиотерапията се провежда по курсове от 1 седмица с прекъсвания на месец. Продължителността на лечението зависи от стадия на рака и възрастта на пациента. Целият процес на химиотерапия се извършва в болница под ръководството на медицински персонал и онколози, които редовно провеждат тестове и следят ефективността на химиотерапията.\nХимиотерапия за рак на шийката на матката\nХимиотерапия за рак на шийката на матката - е метод за лечение на злокачествен тумор. Особеността на този рак е, че ракът може да покълне в тазовите органи, да засегне регионалните лимфни възли и да даде далечни метастази. Преди химиотерапията, лекарят избира лекарства с антитуморен ефект индивидуално за пациента. В същото време се отделя специално внимание на стадия на рака, размера на тумора, общото състояние на пациента и степента на участие на околните тъкани. Химиотерапията може да се използва като отделно лечение за рак на шийката на матката или преди / след операцията.\nСъвременните лекарства за химиотерапия, които се използват при рак на шийката на матката, селективно действат върху раковите клетки. Това ви позволява да направите лечението ефективно и значително да намалите процента на страничните ефекти. Основните индикации за химиотерапия при рак на шийката на матката:\nВид на рака с повишена чувствителност към химиотерапия (това се определя чрез хистологичен анализ и биопсия).\nХимиотерапията се извършва с тумори с големи размери. В този случай задачата на химиотерапията намалява неоплазмите за последваща хирургична интервенция.\nХимиотерапията се извършва с неактивни и метастатични стадии на рак на шийката на матката, когато няма възможност за отстраняване на радикални тумори.\nЕдинственият недостатък на химиотерапията са страничните ефекти. Появата на странични ефекти се дължи на факта, че противотуморните лекарства нарушават метаболитните процеси, забавят растежа и разделянето на раковите клетки. Но под въздействието на химиотерапия и здрави клетки, което води до временни метаболитни нарушения. Но страничните ефекти на химиотерапията не са очевидни при всички пациенти. Тяхната степен и тежест зависи от индивидуалните характеристики на тялото на пациента. По-често при пациенти с рак на шийката на матката при химиотерапевтично лечение има такива странични ефекти като:\nВременно увреждане на производството на левкоцити и намаляване на защитните функции на тялото.\nНарушения на производството на еритроцити и появата на анемия. Нивото на еритроцитите се възстановява по време на прекъсването на хода на химиотерапията.\nПоради намаляването на броя на тромбоцитите има тенденция към натъртване и кървене, тъй като процесът на съсирване на кръвта се нарушава.\nМного пациенти страдат от възпаление на устната лигавица и дразнене на чревната лигавица.\nНякои химиопрепарати предизвикват загуба на коса. Но растежът на косата се възстановява няколко месеца след края на курса на химиотерапията.\nХимиотерапията за рак на матката причинява нарушение на репродуктивните функции. Възможността да има деца се възстановява след лечение с допълнителна терапия.


Възпроизвеждане на гърба с неутрални пълни гърбове | Възпроизвеждане от гърба SSGs | Защита на SSG?\nКатегория: Възпроизвеждане от гърба SSGs\nARI Docs Viewer: „https://www.professionalsoccercoaching.com/images/pdf/playingoutthebackwithneutrals.pdf“ файлът не съществува. Проверете дали е посочен правилният път към файла. Пътят е чувствителен към регистър.\nИграчи: 7 (9) Площ: 40x35 yrds\nРазвивайте способността да играете отзад.\nРазвивайте общи умения за притежание.\nПлощ 40x35yrd с 1 гол в пълен размер и 3 гола на малки порта. (20 минути) 7 играчи (9 с прогресии. 2vs2 (+2) +GK. „No Press Zone“, използвайки 18yrd зоната, където защитният отбор не може да влезе и да натисне. Футболистите са лесно достъпни до треньора, разположен в края на зоната за игра и до вратата.\n2 CB играят пред GK и се опитват да комбинират с пълните бекове, които трябва да са на широки напреднали позиции. При разработването на тези позиции можете да изберете позиции за упражнението въз основа на позициите на вашия екип.\nЖълтият отбор атакува, тъй като отбраняващият се екип се насърчава да се противопостави бързо с двата сини пълни гърба при възстановяване на притежанието.\n2 централни защитници (оранжево) играят отзад, като използват GK и двата неутрални пълни гърба в синьо.\nАко жълтият отбор спечели владение, той се противопоставя на двамата сини играчи на целта в пълен размер.\nGK започва да играе, като преминава към CB в „No Press Zone“.\nТреньорът може също да изпълнява рестарти от противоположния край, като захранва отбора на жълтата контраатака.\nЖълтите играчи не могат да влязат в „No Press Zone“.\nОранжевите имат само 20 секунди, за да вкарат. Може да се променя според нуждите.\nИграйте за 4 минути и след това прекъснете за 30 секунди или 1 минута почивка и завъртете ролите.\nОранжев резултат в малката врата.\nЖълт резултат при гол в пълен размер.\nБързо подаване и движение с ограничени докосвания по топката.\nCB се отварят широко.\nПревключване на възпроизвеждане.\nБърз преход от външни играчи.\nСъздайте поддържащи ъгли, които да играете отзад. Гледайте да играете напред, когато е възможно, но НЕ принуждавайте да играете.\nГледайте да играете напред, когато е възможно към цели.\nДиаграма 2. Изграждане на игра\nТипичен модел на преминаване за изграждане на гърба. GK играе с CB, които комбинират с превключване на играта Full Backs, когато е възможно, за да отворят пространство, за да продължат напред.\nДиаграма 3. Напредък 1\nДобавяне на трети защитник (жълт отбор), който защитава зад „Линията без преса“.\nДиаграма 4. Напредък 2\nДобавяне на друг полузащитник (№6), който играе пред „No Press Zone“ и се използва за комбиниране и игра от гърба.\nПроменяйте размера на зоната за игра, за да увеличите или намалите нивото на трудност.\n19-02-2015 посещения: 56296 Възпроизвеждане от гърба SSGs Дарън Питфийлд\n29-11-2012 посещения: 41477 Компактни защитни игри Дарън Питфийлд\n02-12-2011 посещения: 44907 Компактни защитни игри Хайнц Фракц\n01-12-2011 посещения: 32758 Натискане на SSG Дарън Питфийлд\n29-04-2011 посещения: 54991 Натискане на SSG Дарън Питфийлд\n26-03-2011 посещения: 49809 Възпроизвеждане от гърба SSGs Дарън Питфийлд\n16-12-2008 посещения: 49043 Компактни защитни игри Дарън Питфийлд\nНаучете как да направите ефективно бягане, за да създадете пространство/кръст/стрелба. Научете се да разпознавате правилното ...\nРоля на играчите, когато играят отзад. Ролята на полузащитниците, когато централният защитник е в ...\nТреньор Играе отзад и изгражда притежание чрез 3 -те. Въз основа на притежание ...


Book of Immortals - iSoftBet ▷ Играй БЕЗПЛАТНО в Rotativki.Online\nBook of Immortals – iSoftBet\nмарт 6, 2019 by\tpaynplaycasino\nТайнствените древни египетски богове са главните герои в Book of Immortals (Книгата на безсмъртните), новата ротативка от iSoftBet с 5 барабана, 3 реда, и 20 печеливши линии. Тук рояците скарабеи могат да прелитат върху барабаните, за да трансформират символи, а още 10 безплатни завъртания са налични със специални разширяващи се символи.\nАко имате 3 до 5 scatter-а се стартират 10 безплатни завъртания. При всяко завъртане 1 символ се избира случайно, за да се разшири и да се запълни целият барабан, когато удари по време на функцията. Божествените символи могат да станат безсмъртни, разширявайки се, за да запълнят барабана за целия кръг. По време на всяко завъртане рояк бръмбари скарабеи може да лети през барабаните и да трансформира до 10 символа, така че те да образуват нова и подобрена печеливша комбинация.\nХаресва ли ви Book of Immortals - iSoftBet?


Хиляди бургазлии се възползваха от 5-процентната отстъпка при декларирането на доходите си - Бургаски новини\nХиляди бургазлии се възползваха от 5-процентната отстъпка при декларирането на доходите си\nПолзваме отстъпката от данъка, ако подадем декларацията за доходите до 31 март\nОстават по-малко от два дни, в които физическите лица могат да ползват отстъпката от 5% от данъка за довнасяне по годишната си данъчна декларация, съобщиха от НАП-Бургас.\nЗа да се възползват от отстъпката, гражданите трябва да подадат декларацията си до 31 март, да нямат подлежащи на принудително изпълнение публични задължения, както и да внесат целия размер на данъка за довнасяне, уточняват от НАП Бургас.\nХиляди бургазлии се възползваха от отстъпката при декларирането на доходите си. 85 процента от всичките близо 18 000 подоходни декларации, получени до момента в НАП Бургас, са подадени по електронен път, най-вече с персонален идентификационен код.\nНай-бързо и лесно декларацията се подава през портала за електронни услуги на НАП, достъпни с персонален идентификационен код (ПИК) или квалифициран електронен подпис (КЕП). От приходното ведомство в морския град съветват потребителите да проверят онлайн и за наличието на стари задължения.\nГодишните декларации за облагане на доходите на физическите лица са публикувани на сайта на НАП – https://nra.bg/ . Формуляри за декларирането на доходите са достъпни и в Салона за обслужване на НАП Бургас.\nОт приходното ведомство в морския град апелират активно да се използват електронните услуги на Агенцията. Все повече бургазлии предпочитат дистанционно да изпълняват задълженията си като подават годишната си данъчна декларация чрез ПИК и заплащат дължимите данъци чрез виртуалния ПОС терминал на приходното ведомство. За първите два месеца на годината са извършени 4541 трансакции. Чрез тях в републиканския бюджет са внесени малко над един милион лева.\nДистанционният, електронен контакт с приходната администрация е и по-сигурният и същевременно най-безопасен за здравето начин във времето на извънредна епидемична обстановка, допълват от НАП Бургас.\nИнформация за попълване и подаване на данъчни и осигурителни декларации и внасяне на суми към бюджета може да се получи от сайта на НАП – https://nra.bg/ или на телефон: 0700 18 700 на цена, съгласно тарифата на Вашия телефонен оператор.