Beowulfes Beorh eller Bjovulfs-Drapen, det Old-Angelske Heltedigt paa Grund-Sproget - Det Kgl. Biblioteks tekstportal\nForside / Tekster / Resultatliste / Beowulfes Beorh eller Bjovulfs-Drapen, det Old-... / Værk\nGrundtvig, N. F. S. Beowulfes Beorh eller Bjovulfs-Drapen, det Old-Angelske Heltedigt paa Grund-Sproget\nGrundtvig, N. F. S.: ”Beowulfes Beorh eller Bjovulfs-Drapen, det Old-Angelske Heltedigt paa Grund-Sproget”, i Grundtvig, N. F. S.: Grundtvigs værker, Faculty of Arts, Aarhus University. Onlineudgave fra Grundtvigs Værker: https://tekster.kb.dk/text/gv-1861_1290-txt-root (tilgået 20. januar 2022)\nFortale og Indledning.\nHvad der i Texten er trykt med...\nRETTELSER OG TILLÆG.\nVED NIK. FRED. SEV. GRUNDTVIG.\nKIÖBENHAVN 1861 KARL SCHÖNBERGS FORLAG. LONDON: JOHN RUSSELL SMITH.\n✂ 👤Thieles Bogtrykkeri.\n✂ IV►Beowulf maðelode,\n“for leoda þearfe\nne mæg ic her leng wesan;\nbeorhtne æfter bæle\næt brimes nosan!\nSe sceal to ge-myndum\nþæt hit sæliðend\nþa, þe byrðingas\nofer floda genipu\nþæt wæs þam gomelan\nær he bæl cure,\nhim of hreðre gewat\n✂ Best þæt ge-munde,\nse þe eall-fela\nhlæw he ge-worhte\næfter wines dædum,\nbeorh þone hean,\nmicelne and mærne,\nswa he manna wæs,\nwide geond eorðan,\nþenden he burh-welan\nSe is wæg-liðendum\nmearcod to ge-mynde,\n✂ VIIIÞær is on þam scennum\n“þæt nu sceal Geataleodum\nþe hie ær drugon,\nofer heaðo bringan\nlac and luf-tacen;\nic þa leode wat\nge wið feond ge wið freond\n✂ God-fremmendra swylcum\nþæt seo Engla-þeod,\nseo þe wiccung-dome\nfor-gyteð and for-gymeð\nþisne þe hire God sealde,\nscopas and witan,\nDena and Wedera!\n✂ Þonne forstes bend,\nhe þe ge-weald hafað\nsæla and mæla,\n(þæt is soð Metod!)\nþa is winter scacen,\nge-frætwed foldan bearm\nÞa beoð eað-fynde\nswylce in gear-dægum\nWodan and Frea,\nþa is gear gylden\nXIIin geardas cumen,\nlixeð se leoma\nofer landa fela,\nfugel feðrum strong,\nse is Fenix haten,\nweardað his eðel-þyrf,\neall bið geniwad,\nfeorh and feder-homa,\nswa he æt frymðe wæs,\nþa hine ærest God\non þone æðelan wong\n✂ VDet var ►Stærkhjorts Banemand,\n►Bjovulf, Drot i 📌Gotheland,\n►Saa tog han til Orde:\nI, som ►skifte skal min Arv,\n►Sørger vel for Folkets Tarv,\n►Giører, som jeg gjorde!\nBrat har Aske jeg for Been,\nDa, I Venner gæve!\nKæmpe-Høi med Bauta-Steen\nOver den sig hæve!\nStaae den skal paa ►Roneklint,\nHvor mod Klippen Bølger ►trindt\nBruse ind fra Dybet;\nKneise skal min Høi ved Hav,\nFalde flux i Øie,\nUnder Navn af ►Bjovulfs Grav,\nDem, som Bølgen ►pløie,\nStaae for dem til ►Seile-Tegn,\nFor mit Folk til ►Mindes-Hegn,\nSynlig i det Fjerne!\nDet var Gubbens sidste Ord,\nFør til Baal han ►blegned,\nHjertet brast, og kold til Jord\nVIILegemet i Klippely\nLuen vented rolig,\nSjælen søgde over Sky\nÆrens faste Bolig!\n✂ Ingen bedre kom ihu\n►Bjovulfs-Drapens Skjald! end du,\nSom ved 📌Svane-Vangen,\nRig paa Sagn og skarp i Syn,\nKongelig i Sindet,\nOversaaede med Lyn\nMageløs var du, som han,\nMens du Skjalde-Livet\nNød i ►Anglers ►Odelsland,\nSom i ►Valhal ►Brage, sad\nDu paa Heltegrave,\nMageløst er ►end dit Kvad\nMellem begge Have,\nLigner mest en Konge-Hal,\n►Bygt af Bautastene,\nRunerne i Tusindtal\n►Konstig sig forene,\nTil at sees over Strand\nHundred Danske Mile,\nklarlig hvor i 📌Daneland\n►Hrodgar sank til Hvile,\nIXTil at staves med Bedrift\nI de stille Kamre,\nSom en herlig Billedskrift\nFra de høie ►Hamre!\n✂ ►Ristet er vel Runen bedst,\nSom ad 📌Danmarks-Side\nPeger paa en Folke-Fest\nHvor neddysses skal al Kiv\nMellem Frænder ►gilde\nI 📌Høinordens Folkeliv\nAf den fælles Kilde,\nSnekken over 📌Øre-Sund\nBudskab immer bringe,\nMest om Hjertets grønne Lund\nOg dets gyldne Ringe,\nUden Sorg og Mistillid,\nSom i ►Fredegodes Tid!\n✂ ►Give Gud, at ►Anglers Æt,\nNu for 📌Norden fremmed,\nMindes maatte 📌Videslet,\nBryde af den ►Grændels-Haand\nI det ►Pluddervælske,\nSom uddrev med ►Anglers Aand\nJa, gid snart vi Svane-Sang\nHøre maae fra “►Aven”,\nHvori Aanden har sin Gang,\nUden Frygt for Paven!\n✂ XIDa skal ►Fønix-Fugl paany\nSvinge sig med Fart i Sky\nOver Vind og Vove,\nMed sin Faders brændte Been,\nI en Kurv af ►Blommer,\nSynge lydt paa Bøge-Green\nOm en ►Fimbul-Sommer!\nJa, lig Somre tre paa Rad\nSom et Trilling-Bøgeblad,\nSmelte skal den gamle Sne\nSelv paa ►Jøkuls-Fjelde,\nMødes som Guld-Floder tre\n►Maalene i Kvælde,\nNaar sig gamle Broderskab\nRørt sig selv vedkiender,\n►Dan og ►Angul midt paa Hav\nMedens ►Heimdals ►Systre ni,\nDandse syngende forbi\nKvæde om hin ►hvide As,\nSom paa ►Himmelbjerget\nHar ved ►mange Timeglas\nGrønne ►Gudhjem værget!\nSom Guld-Brikker da i 📌Nord,\n►Fjælede af ►Jetten,\nXIIIFindes gamle, gyldne Ord\nBrat paa ►Ida-Sletten,\n►Leges Tavl, som ►Nornen vil,\nUnder grønne Linde,\nVoves alt paa Lykke-Spil,\nHvori alle vinde!\n✂ Det er gaaet med ►Bjovulfs-Drapen ligesom med 📌Høinordens Aand og det tilsvarende ►Kæmpeliv selv, at de, nedsunkne i Glemsel, naar de, ligesom tilfældigviis, kom for Lyset, ►syndes at skulle dele Skæbne med de gamle Syvsovere, der, efter nogle Øieblikke med deres gammeldags Penge, Klædedragt og Talemaade at have forskrækket den ny Verden i Hjemmet og mættet dens Nysgierrighed, maatte selv finde sig uskikkede til at leve med den vildfremmede Slægt, tye tilbage til Hulen og lægge sig til at døe for ramme Alvor. Jeg for min Deel har vistnok havt, og har, Gud ►skee Lov! endnu, anderledes godt Haab om Fremtiden, og tager det altid for en Øineforblindelse, som ►Penelopes fordum, naar 📌Nordens Aand synes at være blevet 📌Nordens Hjerte fremmed, men derfor fristes jeg saameget mindre til at lægge ►Dølgsmaal paa de tilsyneladende meget afskrækkende Kiendsgierninger fra 📌Nordens ►Nytaarstid.\n✂ ►Bjovulfs-Drapen, som ikke har Spor af nogen historisk Begivenhed senere end det sjette Aarhundrede, og maa, efter alle ►Mærker, være over tusind Aar gammel, var ligetil det attende Aarhundredes BeXVIgyndelse saa aldeles forglemt, selv i Hjemmet, som om den aldrig havde været til, og da der end ikke i Middelalderens Krøniker fandtes Kny om den, saa indskrænkede Kundskaben om den sig giennem hele det attende Aarhundrede til, hvad 👤Wanley betroede den lærde Verden*👤Hickesii ►Thesaurus ►T. III. p. 218 under Mærket: ►👤Vitellius A. X.► i det 📌brittiske Museums ►Cottonianske Samling., at der i det 📌brittiske Museum laae et ypperligt angelsaxisk Kvad begravet om den danske ►Skjoldung ►Bjovulfs Kamp med nogle svenske ►Nisse-Konger *►In hoc libro, qvi Poeseos Anglosaxonicæ egregium est exemplum, descripta videntur bella, qvæ Beowulfus qvidam Danus ex regia Scyldingorum stirpe ortus, gessit contra Sveciæ regulos..\n✂ Da nu denne Angivelse af ►Bjovulfs-Drapens Indhold var ►uefterrettelig, saa stod 👤Wanleys Vink aldeles paa Linie med alle de andre Sagn, man har om Kæmpehøie, hvor der skal ligge store ►Kæmper og store Skatte begravne, som Ingen har seet, men Somme dog siger, de har seet Blaalys over; og dog var det baade for Digtets og for 📌Danmarks Skyld en lykkelig Feiltagelse, thi medens det attende Aarhundredes Boglærde ellers hverken brød sig om 📌Nordens Aand eller om de danske ►Skjoldunger, saa var dog vor 👤Suhm og 👤Langebek en Undtagelse, saa de gjorde adskillige Forsøg paa at faae det ældgamle ►Skjoldung-Kvad gravet op og hjemført som Dannefæ, hvad omsider ogsaa forsaavidt lykkedes, at da den lærde Islænder 👤Grim Thorkelin (1791) kom hjem fra sin lange Reise i 📌Storbritannien og 📌Irland, medbragde han hele to Afskrifter af det oldnordiske Heltedigt, og skiøndt de begge var tagne længe efter XVIIden store Ildebrand i det 📌brittiske Museum (1731), som ogsaa har bidt mange Mærker i den poetiske ►Skindbog, saa viser dog den første Afskrift, som er en ►Eftermaling, at ►Skindbogen har dengang været endeel mindre smuldret i Kanterne, end da jeg (1829) først fik Fingre i den, og den anden Afskrift med 👤Thorkelins egen Haand, raadede Bod paa Udeladelser og andre grove Feil, som ►Eftermaleren, vist ganske ubekiendt med Sproget, havde begaaet. Det ►syndes imidlertid, som ogsaa dette Kæmpeskridt skulde have været unyttigt, thi 👤Suhm døde snart, og skiøndt Geheimeraad 👤Bülov til 📌Sanderumgaard paatog sig at bekoste Udgaven, gik det dog i Langdrag til 1807, da 👤Thorkelins hele Bogsamling brændte ved det Engelske Bombardement, saa man maa sige, at Ilddragen ►Stærkhjort blev ved at forfølge sin Banemands priselige Eftermæle. Afskrifterne reddedes imidlertid bogstavelig ►som en Brand af Ilden, og 👤Bülov helmede ikke, før det saakaldte “►Skjoldung-Kvad” (►De Danorum rebus gestis Sec. III et IV.) udkom, efter fattig ►Leilighed udmærket stadselig 1815, med en saakaldt latinsk Oversættelse og ►allehaande lærde Prydelser.\n✂ Jeg var dengang i min Ungdomskraft og gjaldt i 📌Nordens Læseverden, om ikke for den fjerde ►Odin, saa dog for en af den Førstes Præster og Propheter, som gik igien for at kyse Livet af alle den tyske Fornufts oplyste ►Stillingsmænd herinde, og jeg brændte som et ildsprudende Bjerg af Begiærlighed efter at høre den gamle “►Lovtunge” kvæde om ►Skilfinger, ►Skjoldunger, ►Ylfinger og kanskee om selve ►Aserne; men da jeg ikke forstod et angelsaxisk Ord, og saae ►paa Timen, at den saakaldte latinske Oversættelse XVIIIhvert Øieblik blev meningsløs og maatte være ►splittergal, og da vor Sprogmester 👤Rask var borte, satte jeg mig i Fortvivlelse til, med de faa og smaa Hjelpemidler, jeg kunde opdrive, at lære Angelsaxisk, og ved saagodtsom at lære hele Digtet udenad, kom jeg snart saavidt, at jeg kunde skielne alle Omridsene og opdage baade Kong ►Skjolds storladne Ligbegængelse, ►Sigmund Volsung, Sørgespillet med Kong ►Hredel og hans Sønner ►Herebeald og ►Hædcyn, Heltene ►Hnæf og ►Hengest, ►Hrodulf og flere ►skikkelige Folk, som var forsvundne i Oversættelsen og tildeels lemlæstede i Texten, og da jeg tillige var saa heldig at opdage Kong ►Higelak hos 👤Gregor fra Tours, saa kunde jeg umuelig bare mig for at giøre en Støi med min Pen, som om Himlen skulde falde ned*►Kiøbenhavns Skilderi 1815. Nr. 60, 63-65. 70-72.. Gamle 👤Thorkelin blev naturligviis ►smækvred, erklærede alle mine ►Udsættelser for Galskab og paastod, at Sangen om ►Skjolds Ligbegængelse, som jeg strax ►gav til Priis, den havde jeg selv digtet, og da Ingen kunde dømme os imellem, førend 👤Rask næste Aar kom hjem, saa regnedes mit Angreb paa 👤Thorkelins angelsaxiske Mesterskab for en af mine store Forbrydelser i den lærde Verden. Det fandt imidlertid Geheimeraad 👤Bülov ikke, men fandt saamegen Behag i mit ►Prøvestykke om ►Skjolds Ligbegængelse, at han overtalde mig til at love en lignende Fordanskning af hele Digtet, som han gavmild vilde bekoste.\n✂ Da nu 👤Rask kom hjem, foreslog han mig, at vi, efterat have giennemgaaet Digtet sammen, skulde udgive det i Fællesskab, saa han besørgede Texten og jeg XIXOversættelsen, og vi gik rask til Værket, men naaede kun til v. 1843 (i 👤Thorkelins ►Udgave p. 71) førend 👤Rask tiltraadte sin lange Reise over 📌Sverrig og 📌Rusland til 📌Persien, 📌Ostindien og 📌Ceylon, hvorfra han først 1823 vendte tilbage*Den ►mærkeligste Opdagelse, 👤Rask og jeg var lige gode om, var ►Fitela (►Sin-Fjotle), som laae begravet under det meningsløse “►wite la.”. Baade havde jeg imidlertid faaet lidt ►grammatikalsk Grund ved Samkvemmet med Sprogmesteren og ved hans ►angelsaxiske Grammatik, som snart (1817) udkom i 📌Stokholm, og tillige gjorde 👤Rask, før han reiste, et lille ►Fremlaan paa et Par Dage af de ►Thorkelinske Afskrifter, som han selv havde tillaans, saa nu kunde jeg med bedre Grund*►Om Bjovulfs Drape. ►Dannevirke. 1817. B. 2. S. 207-80., haabe at indfrie mit forvovne Løfte om en rimet Fordanskning af hele Kvadet, som ogsaa virkelig udkom 1820*►Bjovulfs-Drapen. Et Gothisk Heltedigt fra forrige Aartusinde af Angel-Saxisk paa danske Rim, ved Grundtvig..\n✂ Herved meende jeg med Rette at have gjort det Nordiske Heltedigt og 📌Nordens Aand en stor Tjeneste, thi ved at give det ►forgiemte og forglemte Digt en splinterny og i det hele dog passende Dragt, gav jeg det Indfødsret i Nutiden, som hvis en god Ven havde givet de stakkels gamle Syvsovere nye Klæder, nye Penge og Underviisning i Dagens Talebrug, saa de kunde begaaet sig i den ny Verden; men for det første ►syndes derved dog saa godt som Intet udrettet, thi selv i 📌Danmark blev ►Bjovulfs-Drapen i mange Aar kun læst meget lidt uden for mit eget Huus, og skiøndt 👤Jakob Grimm roste dens ►Troskab (i de ►Göttingske Gelehrte Nachrichten) XXsaa opdagede jeg dog hardtad tredive Aar senere, at hvor nær end Kvadet ligger ►Gother og Svenskere, havde man dog ikke engang ►Bjovulfs-Drapen paa det 📌Kongelige Bibliothek i 📌Stokholm. Til det 📌brittiske Museum var ►Drapen vel naaet længe før, men kun derved, at jeg selv bar den derind 1829, da Kong 👤Frederik den Sjette, ►Høilovlig Ihukommelse, lod mig reise i 📌Engeland til Giennemsyn af angelsaxiske Haandskrifter.\n✂ Disse mine ►Engelands-Tog (1829-31) ►syndes nu vel ogsaa at skulle blive frugtesløse baade for ►Bjovulfs-Drapen og for den ►Old-Angelske Poesi, thi den ny Udgave af ►Bjovulf, ►Cædmon, ►Exeter-Bogen, ►Layamon o. s. v., som jeg, efter Tilskyndelse af 👤Black and 👤Young paatog mig at besørge, blev der intet af; men da dog alt dette og mere snart efter begyndte at udkomme ved Engelskmænd, tør jeg saameget mere smigre mig med at have bidraget endeel dertil, saavel ved min personlige Nærværelse i 📌London og 📌Exeter, 📌Oxford og 📌Cambridge, som ved mine forsætlige Drillerier i den “►Prospekt”, der skulde have forberedt min Udgave, men ►aabenbar, ved at gaae Engelskmanden paa Livet, gjorde den umuelig*►Bibliotheca Anglo-Saxonica. Prospectus, and Proposals of a Subscription for a Publication of the most valuable Anglo-Saxon Manuscripts (with a List of Subscribers). 📌London 1831..\n✂ Saaledes udkom da 👤Kembles ►“Beowulf” (1834-35), der vel ►vanhældes af mangfoldige Trykfeil og en i det hele daarlig Oversættelse, men har dog en taalelig god Text og en med Flid udarbeidet Ordsamling med Optryk XXIbaade af ►Brudstykket om Finsborg, og af den først hos 👤Conybeare trykte og af ham benævnede ►“The Traveller’s Song” *👤Conybeare’s ►“Illustrations of Anglo-Saxon Poetry.” 📌London 1826. p. 9-22., som tjenlige til Digtets Oplysning.\n✂ Tyve Aar senere udkom i 📌Engeland Mr. 👤Thorpes Udgave af Heltedigtet med samme ►Paahæng og en meget taaleligere Oversættelse*►The Anglo-Saxon Poems of Beowulf, The Scop or Gleeman’s Tale, and The Fight at Finnesburg, with a literal Translation, Notes, Glossary etc. By 👤Thorpe. 📌Oxford 1855., der vist i 📌Engeland giælder for et Mesterstykke “►standard work,” som det var latterligt at ville ►mestre. Det fandt jeg naturligviis saameget mindre, som Mr. 👤Thorpe, der dog, som Oversætter af 👤Rasks ►angelsaxiske Grammatik, maa kunne Dansk, altid har behandlet mig som en misundelig Medbeiler, man maatte benytte saa lidt og nedsætte saa meget som mueligt, men det var dog aldrig faldet mig ind paa mine gamle Dage at ville overtrumfe ham med en ny Udgave, hvis ikke nogle yngre Venner havde faaet mit Løfte paa en ny dansk Udgave, der skulde bøde paa den gamle, og havde skaffet mig offenlig Understøttelse dertil.\n✂ Under Forberedelsen overraskedes jeg vel af Heltedigtets tyske Udgave ved 👤Grein, som med flittig og selvstændig Benyttelse af alle forhaandenværende Hjelpemidler øiensynlig har vundet Prisen fra begge de Engelske Udgaver*I ►“Bibliothek der Angelsächsischen Poesie” og ►“Dichtungen der Angelsachsen.” B. 1. 1857., og da Tyskeren heller ingenlunde som Engellænderne har enten fortiet eller vraget mine tidligere Oplysninger, saa vilde jeg neppe følt nogen Drift XXIItil at maale mig med 👤Grein, hvis han havde givet en særskilt Udgave af Heltedigtet, og hvis det kunde gaaet an saa seent at trække sig tilbage; men jeg saae dog snart, at der ogsaa hos 👤Grein var Mangel nok paa fortroligt Bekiendskab med ►📌Høinordens Aand og Tungemaal, og ►Misforstand nok af Digtets Indhold, til at jeg, som gammel Ven og ►Kynding ►ad begge, maatte kunne give en ny Udgave netop af Heltedigtet umiskiendelige Fortrin. Hvorvidt det nu er lykkedes mig, maa jeg lade Hr. 👤Grein og Efterslægten bedømme, men Flid har jeg ikke sparet, og ligesom jeg gientagne Gange har havt Leilighed til at see den gamle ►Skindbog efter i Sømmene, saaledes har jeg ogsaa nu bestandig havt de ►Thorkelinske Afskrifter for Øie, og stræbt at give saa reen en Text og saa gode Oplysninger som mueligt. Da jeg ingen bogstavelig Oversættelse vilde give af Digtet, og da dog selv de Tyske, for ei at tale om de Engelske, Oversættelser vidne om store Feiltagelser, saa har jeg i Indledning og Anmærkninger stræbt at hjelpe Læseren til at forstaae Digtet ligesaa godt som jeg, og det er, som man veed, alt hvad en Udgiver kan giøre.\n✂ Hvad nu ►Brudstykket om Kampen ved Finsborg angaaer, som er optrykt bagved de engelske Udgaver, men staaer der kun til Stads, misforstaaet og ubenyttet, da optrykde jeg det allerede i Indledningen til ►Bjovulfs-Drapen 1820, og oplyste dets Sammenhæng med Heltedigtet, og i nærværende Udgave findes det indskudt, omtrent paa rette Sted, men med eget ►Versetal *►Brudstykket er først trykt hos 👤Hickes ►Thes. ►T. 1. p. 192, efter et Blad i 📌Lambeths (Ærkebispens) Bogsamling, som siden er ►forkommet, saa vi maae være glade vi fik det, med alle dets Læsefeil og Trykfeil..\n✂ XXIIIDen saakaldte ►“Traveller’s song“ eller ►“Gleeman’s Tale” fundet i ►Exeterbogen *►Codex Exoniensis. By 👤Thorpe. 📌London 1842. p. 318-27., har jeg derimod ikke kunnet overtale mig til at lade optrykke her som ►Paahæng, thi skiøndt dette ►Vidsidsmaal tilfældigviis kaster Lysglimt paa Heltedigtet, og ved Linierne om ►Hrodgar og ►Hrodulf endog synes at forudsætte det, saa har det dog i sig selv ingen anden Sammenhæng dermed, end et maadeligt Rim med et meget godt paa samme Tungemaal. Jeg har derfor kun ved Leilighed optrykt de Linier, som give nogen virkelig eller tilsyneladende Oplysning om Heltedigtets Skikkelser.\n✂ Endnu maa jeg anmærke, at Correcturen, saavelsom Eftersynet af ►allehaande Nyt om ►“Bjovulf” baade fra 📌Engeland og 📌Tyskland, vilde været mig over ►Magten, naar ikke min ærede Ven 👤George Stephens ►Esq. Professor i Engelsk, baade gammelt og nyt, ved vor ►Høiskole, og min Søn 👤Svend Grundtvig, havde paataget sig Broderparten og staaet mig bi med Raad og Daad.\n✂ Maatte nu kun denne ny Udgave bidrage til, at 📌Høinordens Heltedigt blev bedre skattet og flittigere læst, baade her, hvor man alt længe har havt og i 📌England, hvor man endnu fattes en læselig Oversættelse*En saadan skulde jo 👤Wackerbarths været, og ved at vælge jævne Rim istedenfor, som Tyskerne, at ►bruge Rimstave til Stylter, valgde han den rette Vei, men uden nordisk Aand og Sprogkundskab kommer man dog ingen Vei med Heltedigtet..\n✂ Saameget om mit Arbeide, der i alt Fald har gjort mig selv endnu bedre bekiendt med Kvadets Sprog og Indhold end jeg var for fyrretyve Aar siden, og det vil XXIVimmer have den Fortjeneste at være den første ►Haand-Udgave, der virkelig kan komme i alle de gode Hænder, som række derefter, og Pennen vender sig da nu til ►Bjovulfs-Drapen selv, som et ►Høinordisk Heltedigt fra forrige Aartusinde, ægte nordisk af Aand, saavelsom af Indhold og ►Bygningskonst, og det er unægtelig saa stor en Nyhed og ►Mærkværdighed i det Nittende Aarhundredes Læseverden, at det blot for sin egen Skyld fortjende langt mere Opmærksomhed hos hele den ►Gothiske ►Folke-Kreds end det hidtil har vundet eller kan vinde, førend de nu allevegne vaagnede eller vaagnende Folke-Aander komme tilrette med Folke-Hjerterne, som den hjemvendte ►Odysseus med den vel paa den ene Side meget tro, men dog ogsaa paa den anden Side meget mistroiske ►Penelope.\n✂ Hvad der imidlertid giver ►Bjovulfs-Drapen verdenshistorisk og almen-videnskabelig Betydning og Vigtighed, det er dens levende Sammenhæng med de gamle ►Anglers verdenshistoriske Liv og Virksomhed i det Hele, der vel endnu kun er maadelig oplyst og mindre skattet, allermindst i 📌Engeland selv, men er derfor dog lige store og for Aandens Øine umiskiendelige*Hvor haardnakkede Studere-Kamrets Fordomme i denne Henseende er, beviser blandt andet den Kiendsgierning, at min ►“Haandbog i Middelalderens Historie” fra 1836, hvori jeg blandt andet ►opmanede det ►nedmanede ►Angelske Vidunder, hverken hjemme eller ude af de ►Høilærde er værdiget mindste Opmærksomhed..\n✂ At ►Anglerne, som, efter deres egne Slægt-Registre, i lige Linie nedstammer fra ►Odin, som 📌Høinordens Aand, gjorde tilsvarende ►Kæmpeskridt paa den store XXVLøbebane, som, ventelig til Verdens Ende, vil være kiendelig paa den nu saakaldte “Protestantiske Christenhed” med alle sine Kirker og Skoler og alle sine folkelige og videnskabelige Fremskridt, i 📌Engeland, 📌Tyskland og 📌Høinorden, det har dog næsten alle Historie-Skrivere skjult for Læse-Verdenen, ved fra 📌Rom at gaae avet om og lade baade Christendommen, boglig ►Kunst og folkelig Dannelse forplantes til 📌Nord-Tyskland, og saa videre, med 👤Karl den Stores Sværd og hans ►tolv Jævningers Navne, ligesom 📌Roms hellige Stamtræ, plantet med Røverhaand, havde et Spyd til Rod. Vel kunde Historieskriverne ikke nægte, at ►Anglerne var de Første i vor ►Folke-Kreds, som baade christnedes ved Aandens Sværd, som er Guds Ord, og som vovede at giøre deres Modersmaal til Skriftsprog, længe før 👤Karl den Store gik i Skole hos 👤Alcuin; men at denne 👤“Alcuinus” var ►Angleren 👤Ælkvin, og at Tyskernes Apostel ikke holdt op at være ►Angleren 👤Vinfrid, fordi man kaldte ham “►Bonifacius”, og at det ►aabenbar var ►Anglernes Fortjeneste, at Christendommen forplantedes til 📌Nord-Tyskland og 📌Høinorden paa aandelig Maade, og at Modersmaalet baade i 📌Tyskland og især paa 📌Island blev Skriftsprog, hvorved Grunden blev lagt til hele den aandelige Udvikling, som har fundet Sted og kan finde Sted i 📌Tyskland og 📌Høinorden, see, det er det virkelig lykkedes Historie-Skriverne at skjule baade for sig selv og for deres Læsere giennem mange Aarhundreder, hvorved man da ogsaa har naaet at give den Engelske, Saxiske og ►Høinordiske Reformation Udseende af en aandløs Revolution, skiøndt den ►aabenbar er en XXVIaandelig Fornyelse og Opvækkelse af den i 📌England, 📌Nord-Tyskland og 📌Høinorden oprindelige, med Folke-Aanden og Folke-Hjerterne overeensstemmende Prædiken, Sang og Skrift paa Modersmaalet.\n✂ Hvad der gjorde denne Forkludring af Kirkens, Skolens og Folkelivenes Historie muelig, det var jo ►aabenbar den saakaldte Angel-Saxiske Literaturs voldsomme Afbrydelse og hardtad fuldstændige Udryddelse under det Normanniske Aag i 📌England fra det Ellevte til det Fjortende Aarhundrede; thi kun derved blev det mueligt, at man selv midt i 📌Engeland, med 👤Gibbon og 👤Hume, kunde indbilde sig, at 👤Kædmunds og 👤Bedas og 👤Ealdhelms, 👤Ælfreds og 👤Ædelstens Tankegang og Tungemaal hørde til det raaeste Barbari, hvorfra 👤Villum Bastard med sit gode Sværd, og hans Franske Bisper og Abbeder med deres ►Pluddervælsk, først begyndte at udfrie de stakkels ►Angler.\n✂ ►Vistnok kunde og skulde den Islandske Literatur paa Modersmaalet, fra det Tolvte til det Femtende Aarhundrede, have viist Historie-Skriverne, at de var kommet paa gale Veie, og have drevet dem tilbage til den ►Angelske Prædiken, Sang og Skrift paa Modersmaalet, hvoraf den Islandske Dannelse og boglige Konst maatte være frembragt eller dog fremkaldt; men deels forblev den Islandske Literatur længe ligesaa ubekiendt som den ►Angelske, hvor man skrev Verdens-Historier, og deels er Studere-Kamrets Nisser de meest haardnakkede af alle, saa at selv naar man vil flygte fra dem, stikke de midt paa Veien Hovedet ud imellem Boghylderne og hvæser, ►“vi XXVIIflytter”►. Selv nu derfor, da Eddaerne er oversat paa Fransk, maaskee endog paa Italiensk, og da den Islandske Literatur har hævdet sig en Plads i alle verdenshistoriske Bogsamlinger, selv nu, saa længe efter at min ►Haandbog i Middelalderens Historie er kommet for Lyset, vil det, ikke mindst i 📌Engeland selv, koste Kamp og Møie, før Verdens-Historiens ►Haandskrivere, selv med det halve Øie, som er alt hvad de laane ubehagelige Opdagelser, nødes til at see, og under ►Mund-Krampe nødes til med Pennen at bekiende, at de har gaaet i ►Taaget.\n✂ Det er derfor efter Omstændighederne intet Under, skiøndt det kun er forklarligt af “den sorte Død” med Blækhus-Graven i Aandens Rige, at selv ►Bjovulfs-Drapen har behøvet mere end en Menneske-Alder til at aftvinge det lærde 📌Europa lidt Opmærksomhed baade paa sig selv og paa den ►Angelske Literatur i det Hele, men da den dog har naaet det og har allerede draget baade 👤Kædmunds ►Sangværk og ►Anglernes Postil, ►Exeter-Bogens blandede Digte og 👤Layamons ►Rim-Krønike heelt eller halvt op af Graven, saa er Heltedigtets Redning, ►som en Brand af Ilden, ►aabenbar en ►Bladvending i Literaturens Historie, og et Forvarsel for en tilsvarende ►Bladvending i Verdens-Historien, som alle Aander, hvad de end ellers ►kan have enten paa Tunge eller bag Øre, maa hilse med ►Høisang, da det er klart, at Folke-Livet, hvad man saa end vil bruge eller misbruge det til, først bliver brugeligt, naar det vaagner og reiser sig paa Modersmaalet i Folke-Aandens Kraft!\n✂ XXVIIIAt nu ►Bjovulfs-Drapen ingenlunde har været det eneste større Kvad af ►Anguls Skjalde, hvori de stræbde at forbinde og bevare deres folkelige Oldsagn, det kunde man vel slutte sig til fra det Eneste, der nogenlunde heelt og holdent naaede til os, thi ethvert saadant Mesterstykke forudsætter og fremkalder altid endeel baade Svendestykker og ►Drengestykker i samme Retning, saa det store Digt paa Modersmaalet, som efter et samtidigt Vidnesbyrd, blandt andet ved sit kiønne Bind og ►glimrende ►Forbogstav, lokkede Kong 👤Alfred i sin Barndom til at stave og lægge ⓘ sammensammen] GV, samme A, behøvede vist ikke at have været ►Bjovulfs-Drapen, især da vi har samme Hjemmel for, at 👤Alfred, før han kunde læse, havde blot ved Hørelsen indpræntet sig mange ►angelske Digte i sin Hukommelse;*►Alfreds Levnets-Beskrivelse af 👤Asser i ►Monumenta Britanniæ. 1848. ►Vol. I. p. 473-74. men de Brudstykker af et andet større ►angelsk Digt, som man nys saa uventet fandt paa 📌det Kongelige Bibliothek her i 📌Kiøbenhavn, maa dog overbevise selv den meest haardnakkede Tvivler om, at ►Bjovulfs-Drapen ikke har været enestaaende, men i det mindste havt en ganske ►mærkelig ►Valders-Kvide ved Siden ad sig,*Disse Brudstykker er allerede med største Omhu udgivne af Professor 👤G. Stephens under Titel: ►Two Leaves of King Waldere’s Lay. By 👤George Stephens, ►Esq. 📌Cheapinghaven and 📌London. 1860. thi skiøndt jeg ikke her kan udbrede mig over disse baade smaa og dunkle, men høist ►mærkværdige Brudstykker, staaer det dog klart for mig, at de har tilhørt et stort og blomstrende ►angelsk Kvad, som ventelig var Kilden til det Latinske Digt i classisk Stil om ►Valders Flugt med ►Hildigun fra Hunnekongen ►Atles XXIX►Gaard og hans Kamp underveis med ►Gunnar Gjukung (Guðhere), som vilde røve hans Skatte.*Af det latinske Digt har jeg kun seet 👤Fischers Udgave fra 1780 under Titelen: ►De prima expeditione Attilæ et de rebus gestis Waltherii. (Om ►Atles første ►Tog og om ►Valders Bedrifter.)\n✂ At der imidlertid mellem de større ►angelske ►Saga-Kvad i det høieste kun i ►Valders-Kviden har været et Sidestykke til ►Bjovulfs-Drapen, omtrent paa samme Maade, som ►Odysseen er et Sidestykke til ►Iliaden, det slutter jeg ikke blot af Heltedigtets udmærkede Beskaffenhed, men ogsaa af den gamle ►Bog-Historie, der ei engang hos Grækerne lader os formode noget Sidestykke til de Homeriske Digte, hvoraf det ene besynger det folkelige Storværk og det andet den længe savnede og hardtad opgivne Folke-Helts Hjemreise og Hjemkomst. Vel kan og vil det sagtens synes de classiske Lærde ikke blot latterligt, men hardtad bespotteligt, at nævne ►Bjovulfs-Drapen og ►Valders-Kviden ud i eet Aandedræt med ►Iliaden og ►Odysseen; men deels skulde ►Classikerne, som har været nærved at sætte den poetisk usle ►Æneide over den mageløse ►Iliade, helst tie stille, og deels er her hverken Tanke eller Tale om nogen Sammenligning eller Sammenstilling af de Græske og ►Gothiske Konstværker, men kun Vink om, at de ►Angelske Heltedigte betegne omtrent samme Trin af poetisk Udvikling som de Græske, og saalidt som 📌Høinordens Aand vil maale sig med 📌Grækenlands i kvindelig Skiønhed, Klarhed eller Smag, saavist hævder den sig dog ved mandig Storhed, Reenhed og Dybsindighed sin Hædersplads ved Græker-Aandens Side, og leer kun ad Latin-Skolens clasXXXsiske Afguderi, som et overflødigt Beviis paa ►Stilemageriets Aandløshed. ►Bjovulfs-Drapens Skjald har nemlig ingenlunde villet nøies med at forbinde enkelte Optrin af 📌Nordens ►Kæmpeliv fra ►Skjold til ►Rolf og fra den gamle ►Hrædel til den unge ►Viglaf, men har indvævet sine Danske og ►Gothiske Oldsagn, om ikke smagfuldt, saa dog snildt nok i Heltens storladne Æventyr, saa hele det ►Gothiske ►Kæmpeliv med dets ►Ragnarok speiler sig deri langt fuldere og klarere end i ►Stærkodders ►Rimkrønike og ►Volsungernes ►Sørgespil, hvoraf den første maa være Dansk og det andet ►Vildgothisk Arbeide.*Af ►Rimkrøniken om ►Stærkodder, Storværks Søn har vi vel kun et ►forgjort Brudstykke i 👤Saxos Latinske Vers, men kan dog af Sagnet giætte os til Gangen, og i de ►Eddiske ►Volsung-Kvider seer vi tydelig Brudstykkerne af den stolteste ►Gothiske Bygning, man kan tænke sig.\n✂ Der er nemlig to ►Kæmpeværker, som ►Gothe-Folket især har prøvet sine Kræfter paa, det ene Opvækkelsen af det indslumrede Heltemod og det andet Hevn over Rovgierrigheden, som har ranet al Verdens Herlighed, hvad klarest lader sig fremstille under Billedet af en ►Valkyrie i Dødsdvale og Kampen med en Ild-Drage, som ruger over en umaadelig stor Gulddynge, hvorom derfor ogsaa ►Volsung-Kviden dreier sig, men sært forvirret af den Tyske Romantik, der, som ►Niflungs-Kvadet (►Lied der Niebelungen) lærer os, har stræbt at flytte det store Brændpunkt fra ►Storværkerne til Kvinderne (►Brynhild og ►Krimhild), der, som rasende Medbeilerinder, ►drages om Helten. Sin Konst XXXIog Smag skal nu vistnok den gamle 👤Shakspear ligesaalidt som den Unge rose sig af, thi den søvndyssede ►Valkyrie bliver hos ham, hardtad ligesom i den ►Danske Rimkrønike, til fordrukne, snorkende ►Leire-Kæmper, og Heltens æventyrlige Kamp med ►Trolden, som kaster Søvn paa ►Kæmperne, og med Ild-Dragen, som ruger over Helte-Guldet, savner al poetisk Forbindelse, ja, for en Feils Skyld maa ►Bjovulf brydes baade med ►Grændel og hans Moder, og faaer kun Utak af Skjalden for sin Dødskamp med ►Stærkhjort; men ►Kæmpeskjalden trodser kiækt alle ►Udsættelser paa sit Arbeide med sit Falkesyn og sit Løvebrøl. Medens han nemlig løfter sin ►Gothe-Helt til Skyerne høit baade over ►Hermod og ►Volsungen, og stiller ►Storværkerne i deres rette baade historiske og poetiske Følge og Forhold, saa seer han dog godt, at ⓘ ogsaaogsaa] GV, ogaa A hans ►Gothe-Helt, som vil gaae for ►Thor og fælde ►Midgaards-Ormen for tidlig, gaaer paa vilde Veie, og spilder igrunden sin mageløse Styrke, saa hverken kan han vække Heltemodet, end ikke i sin egen Gaard, eller frelse ►Hrædlinger eller ►Vægmundinger fra Undergang, saa Drage-Guldet er til ingen Nytte, men maa graves ned igien med ham til Rov for Dragens Datter. Netop saaledes gik det jo med ►Gothernes verdensberømte Kamp for at vække 📌Nordens ►Valkyrie i Hjemmet og fravriste den Romerske Drage sit Rov, saa den ►Angelske Helteskjald havde ligesaa god Grund til at bryde alle Konstens Regler, som ►Uffe til at sprænge sin Brynie, og han har brugt sit Sværd ligesaa godt som ►Uffe sit ►Skræp, og ►Bjovulf det gamle ►Jettesværd, der begge, ligesom hans, var ►afbrugt med det samme. Sammenlignes endelig XXXIISkjaldens med Heltens Bedrifter, da finder vi ogsaa derved en slaaende Lighed, thi det ►Angelske Skjaldskab, som han vilde fornye, forældedes ligefuldt til det uddøde, og de Nordiske Oldsagn, som han vilde udrive af Glemsel, sank strax saa dybt tilbage deri, at vi kunde fristes til at tænke, de havde aldrig været til uden i hans Hjerne, naar ikke de uforglemmelige Navne: ►Hermod, ►Volsung, ►Skjold og ►Rolf forbød det, og naar ikke de Frankiske Aarbøger ovenikiøbet gjorde os den uventede Tjeneste at bevidne ikke blot de reent forglemte ►Gothiske Kongesagns men ►Gothe-Kongen ►Higelaks virkelige Tilværelse.\n✂ Herved mindes vi kraftig om ►Bjovulfs-Drapens sagnhistoriske Værd og Vægt, men førend vi gaaer ind paa den nærmere Betragtning heraf, maae vi dog endnu et Øieblik dvæle ved dens æventyrlige eller saakaldte mythiske Vilkaar. Disse har jeg vel ►alt stræbt at oplyse ved at pege paa ►Bjovulf som en hverken meer eller mindre mythisk Personlighed end ►Volsungen ►Sigurd Fofnersbane, ►Stærkodder, ►Storværks Søn, eller ►Peliden ►Akilleus i ►Iliaden, thi skiøndt vi hverken har hørt, at ►Bjovulf som ►Sigurd skulde stamme fra ►Odin, eller, som ►Stærkodder være ►Hærfaders Fostersøn, eller, som ►Akilleus have en Havfrue til Moder, saa viser dog hans Tredivemands-Styrke, hans Svømning over 📌Østersøen, saavelsom hans Dykke-Konst i ►Troldekiær, at han ikke kan have været af lavere Byrd. Dette har imidlertid syntes Engelskmændene enten for sært eller for lidt, saa de har ►endelig villet giøre ►Bjovulf enten til ►Thor eller til en anden tysk eller nordisk Afgud, uden at ændse, at XXXIII►Bjovulfs-Drapens Skjald, som vidste godt hvad han gjorde, i saa Fald vilde holdt sit Kvad ligesaa reent for hans, som for ►Odins, ►Thors og ►Freias Navne, der i alt Fald laae ham meget nærmere.\n✂ Man maa nemlig ikke tænke, at det var med de ►old-angelske Skjalde, som med de ny-engelske Digtere, at 📌Nordens Gudenavne kun var dem bekiendte fra Slægtregistrene og Ugedagene, thi baade ►Vøluspaa, ►Havamaal og de fleste ►Eddiske Kvad maa være ►Angelsk Arbeide, og det er desuden sikkert nok, at ►Bjovulfs-Drapen, der skyer de gamle Gude-Navne, forudsætter dog ligefuldt gamle Gude-Sange, og staaer netop paa samme mythiske Trappetrin som ►Iliaden, der leger med Guderne.\n✂ Det er ►vistnok sært, at Helten har faaet et aldeles ubekiendt Navn, men det vilde være lige sært, hvad saa end Navnet skulde betyde, og vi giætter derfor ►vist med Rette paa, at “Bjovulf” kun er en ►Angelsk ►Forskrivelse af “►Bodulf”, der paa ►Angelsk skulde skrives “►Beadowulf”, ligesom “►Starkaðr” ►aabenbar er en Islandsk ►Forskrivelse af “►Stærkodder”, og jeg vil lægge til, at ligesom Islænderne har taget “►Bjarkes” Tilnavn “►Bodvar” for hans Egennavn, saaledes har sagtens ►Anglerne ogsaa taget den gamle ►Gothe-Helts Tilnavn for hans Egennavn eller dog foretrukket det i Kvad, medens hans bekiendte Navn spores i “►►Hererik”, som han V. 2345 og 4406 synes at blive kaldt. I saa Fald vilde vi ►Nordfarer møde en gammel Bekiendt, Gothekongen ►Heidrek, som ►Anglerne kaldte “►Heaðoric”, og da han i ►Fredegods-Sagnet hos 👤Saxe smelter sammen med ►Erik Kæmpevækker, kunde det Hele poetisk afrundes.\n✂ XXXIVDog, dette er endnu kun en ganske løs ►Giætning, medens vi ►nødvendig maa komme til den Slutning, at naar de ►Gothiske Oldsagn om Kong ►Hrædel og hans Æt er ægte, da maa ►Bjovulf, trods sit sære Navn og sin æventyrlige Skikkelse, ogsaa nyde godt deraf, uden at hans Tredivemands-Styrke maa ►komme ham mere til Eftertale end ►Stærkodders tre Par Arme og tre Aarhundreders Alder, der kun er dem skiænkede som mythiske ►Stillings-Mænd for hele ►Gothe-Stammen.\n✂ Hermed vende vi os til ►Bjovulfs-Drapens Sammenhæng med 📌Høinordens Sagn-Historie, som vi finder den i Islandske Kilde-Skrifter og i 👤Saxe Runemesters ►Danmarks-Krønike, og heri giør den en Vending og tænder et Lys, som vi aldrig turde ventet, ved at pege paa ►Gothe-Kongen ►Higelaks (►Hugleiks) ►Søtog til 📌Frisland, og hans Fald i Kampen med ►Hetvarer og de Merovingiske Franker; thi da vi hos 👤Gregor fra Tours og i andre Frankiske Aarbøger finder dette ►Tog og dette Nederlag udtrykkelig omtalt, som en ►Mærkværdighed fra Merovingen 👤Theudeberts (👤Thjodverds) Dage i Begyndelsen af det sjette Aarhundrede, saa har vi derved faaet et Fodfæste midt i de bølgende Oldsagn, hvorved vi ordenlig kan faae sikker Gang i dem*Merovingerne opdagede jeg først 1841. See ►“Brage og Idun”. IV, 494. 497. 509.. At nemlig Frankerne har ►forskrevet Kong ►Higelaks Navn og kaldt ham “Dansk”, og at de kaldte “►Hetvarerne” ►Attuarier, det er, efter alle Kyndiges Dom, netop ►Borgen for Beretningens Ægthed, og da ►Bjovulfs-Drapen klarlig giør Kong ►Higelak samtidig med ►Hrodgar og ►Hrodulf (👤Saxes og Islændernes XXXV►Ro og ►Rolf) i 📌Danmark, ja, fører os derhos et halvt Aarhundrede tilbage til ►Halvdan og den verdensberømte ►Hengest, saa har 📌Nordens Oldsagn derved vundet Borgerret i Verdens-Historien. Vel har ►Bjovulfs-Drapens Engelske Udgivere faaet den Nykke at benægte ►Eenheden af ►Anglernes ►Hrodgar og Islændernes ►Hroar, og vil ikke engang ret kiendes ved deres egen ►Hengest, men beviser det noget, da er det kun, hvor nær ►Anglerne have været ved at drikke hele deres Nordiske Arvegods op i Franske Vine, saa at, hvis vi ikke, til Giengiæld for mange gamle og store Tjenester, havde reddet ►Bjovulfs-Drapen til dem, ►som en Brand af Ilden, da var den sagtens gaaet fløiten med alt det Andet. Ligesom nemlig ►Anglernes “►Hroðgar” og “►Hroðulf” ►aabenbar er de samme Navne som Islændernes “►Hroar” og “►Hrolf”, saaledes er Islændernes ►Hroar og ►Helge, ligesaavel som ►Anglernes ►Hrodgar og ►Halga, Sønner ►ad ►Halvdan Skjoldung, saa det vilde være et uhørt Tilfælde, om de intet skulde have med hinanden at giøre.\n✂ Udenlandske ►Sagnkyndinger maae derimod vistnok studse ved, at ►Bjovulfs-Drapens ►Gothiske Kong ►Higelak med hans Fader ►Hrædel, samt alle ►Hrædlinger, og deres ►mærkværdige Sammenstød med de Svenske ►Skilfinger, ikke har efterladt sig mindste Spor i vor ellers saa rige Sagn-Kreds, men skulde det vække Tvivl om noget, da kunde det jo dog aldrig være om Ægtheden af de Sagn, vi spore hos os selv, men kun om de hidtil Ubekiendte, og da nu netop disse ►Gothiske Sagns Ægthed er godtgjort af de Fremmede, saa tjener det netop til at bestyrke Ægtheden af de Øvrige, og vi, som veed, at alle de ►Gothiske og Svenske Oldsagn vilde være XXXVIforgaaede, dersom ikke ►Bjovulfs-Drapens Skjald, 👤Saxe og 👤Snorre havde reddet enkelte af dem, vi forundre os kun over dette, og ikke over, at alle ►Hrædlinger og ►Vægmundinger maae takke ►Angel-Skjalden og 👤Gregor fra Tours for deres ►priselige Eftermæle. Ogsaa herved stadfæstes ►Havamaalets bekiendte Udbrud:\n✂ Sjelden Bauta-Stene\n►Stande ved ►Adelvei,\nReiser dem ei Søn efter Fader;\n✂ thi det samme giælder ►aabenbar om Oldsagn, som glemmes i Hjemmet.\n✂ Mellem de os i 📌Høinorden velbekiendte Oldsagn, som ►Bjovulfs-Drapen spiller paa, er nu ►Vølunds og ►Volsungernes de mest iøinefaldende, men herved maa dog bemærkes, at det er først seent opdaget, at ►►Bjovulfs-Drapen ikke, som jeg selv har udspredt, tilskriver ►Sigmund Volsung den Drage-Kamp, der, baade efter Nordiske og Tyske Oldsagn, tilhører hans verdensberømte Søn: ►Sigurd Fofnersbane (►Niflungs-Kvidens ►Siegfried), og at man af ►Bjovulfs-Drapen ei kunde seet, om ►Anglerne havde ►Vølunds-Sagnet tilfælles med os, eller blot, som hele den ►Gothiske ►Folke-Kreds, ►Vølunds-Navnet paa den Nordiske ►Dædalos eller ►Konst-Fader. Dette lærde vi nemlig først af ►Exeter-Bogen, hvor vi fandt de to ►mærkelige Vers af ►Anglernes ►Taalmodigheds-Vise:\n✂ Wéland him be wurman\nhæfde tó gesíððe\nXXXVIIsorge and longað,\nweán oft on-fond,\nsiððan hine Niðhad\non néde legde\non syllan mon.\nþisses swá mæg.*For “►be wurman” maae vi læse “►bemurnand”; ►ofer-eode af “►ofergangan” maa forstaaes ligesom det Danske “gaae over”, i Talemaaderne: Uveiret, Smerten, Ulykken gik over, blev forvundet; istedenfor “►on néde” maae vi læse “►on níðe” og forstaae det Følgende om den Lemlæstelse, som lammede ►Vølund.\nBeadohilde ne wæs\nhyre bróðra deáð\non sefan swá sár,\nswá hyre sylfre þing,\nþæt heó gearolíce\nþæt heó eácen wæs,\nǽfre ne meahte\nhú ymb þæt sceolde.\nþisses swá mæg►.\n✂ Hvad der nemlig end heri falder os uforstaaeligt, saa er det dog klart, at ►Anglerne har havt det samme ►Vølunds-Sagn, som ellers kun findes i den ►Eddiske ►Vølunds-Kvide, hvor vi finder ►Vølunds-Bøddelen ►Nidhad baade som ►Nidad og ►Nidud, hans Sønner, som XXXVIII►Vølund hevnede sig paa, og hans Datter ►Bødvild, som ►Vølund ►daarede.*Efter mine Tanker maa endog den Islandske ►Vølunds-Kvide være en Oversættelse fra ►Angelsk; thi kun deraf kan det, efter mit Skiøn, komme, baade at der næsten lige saa tit læses ►“Niþaðr” som ►“Niþuðr”, at ►“Beadohild” er ►forskrevet til ►“Böðvildr”, at der findes det reent ►Angelske Ord “►jarknasteinar” og at endelig “►hrósa” kun giver Mening, naar det tages for det ►Angelske “►hreósan”.\n✂ Hvad nu ►Volsungens berømte Drage-Kamp og ►Guld-Gæving angaaer, da afviger ►Bjovulfs-Drapen klarlig fra ►Edda-Kviderne og ►Volsung-Sage deri, at den ikke lader ham ride til og fra Valpladsen paa ►Sleipner-Føllet ►Grane, men fører ham frem og tilbage paa Lykke-Skibet, som man seer V. 1784-87.\n✂ ►sǽ-bát gehleód,\nbær on bearm scipes\n✂ og da “►eafera” sædvanlig betyder “Søn”, synes Daaden jo virkelig her at tillægges ►Sigmund, men da “►eafera” dog ganske svarer til vores “Afkom”, lader det sig ogsaa forstaae om enhver ►Volsung, og da nu Skjalden siger, at ►Sigmund havde ►Fjotle (►Fitela) med sig ved al sin Bedrift, men at ►Fjotle var ikke med ved Drage-Kampen, saa var det ►aabenbar overilet at sigte ►Angel-Skjalden for at ville berøve ►Sigurd Fofnersbane hans Tilnavn og mageløse ►Priis fra 📌Østersøen til 📌Middelhavet. Alt vel overveiet, maae vi derfor meget mere antage, at Skjalden netop har villet tilskrive ►Sigmund-Sønnen det mageløse Storværk, ved V. 1762-1771:\n✂ ►XXXIX►Sigemunde gesprong\nhe under hárne stán\n✂ Ved “►æðelinges bearn” skal vi nemlig tænke paa “►Sigmunds Søn”, som gjorde sin Fader Ære i hans Grav, og ventelig har for “►syððan wíges-heard”, hvor Navnet nu fattes, enten staaet “►Sigeferð wíges-heard” eller “►syððan Wælsing wíges-heard”.\n✂ Da det hos os er sædvanligt at slaae “►Volsunger” og “►Ylfinger” sammen, som een og samme Slægt med to Slægt-Navne, saa maa det med Flid anmærkes, at ►Bjovulfs-Drapen umiskiendelig skiller sine “►Vylfinger” fra “►Volsunger” og betegner dem som et Nabofolk til ►Gother og Danskere, saa de rimeligviis maa søges i 📌Norge, hvor da ogsaa, efter 👤Saxe, ►Erik den Veltalende (Eiríkr inn málspaki) havde hjemme, om hvem vi læser i “►Skalda”, at han var af “►Ylfing-Slægten” *►Snorres Edda (i 👤Rasks ►Udgave S. 192-93), hvor ►Ylfinger og ►Volsunger ogsaa ►klarlig adskilles.. Da nu, saavidt jeg veed, hele Sammenblandingen af ►Volsunger og ►Ylfinger, som ►Skalda ligefrem modsætter sig, ene beroer paa et løst henkastet Ord i Fortalen XLtil en ►Edda-Sang *►Den ældre (👤Sæmunds) ►Edda (i 👤Munchs ►Udgave) S. 89. Sammesteds S. 88 synes Skjalden at henføre ►Ylfinger til “►Gylfe.”, saa bør den agtes for død og magtesløs, om der end ikke skulde opdages flere Spor af ►Ylfingernes ►Idrætter, eller af den ►Heaðolaf ►Ylfing, som, efter ►Bjovulfs-Drapen, fældedes af ►Vægmundingen ►Egthjov og maatte bødes for i dyre Domme.\n✂ Endnu een gammel Bekiendt fra den mythiske eller episke Tid møder vi i ►Bjovulfs-Drapen, nemlig ►Hermod, thi, skiøndt her spilles paa et ►Hermod-Sagn, som vi ikke kiender, er der dog ingen Grund til at skille ►Bjovulfs-Drapens ►Hermod fra ham, der spiller en udmærket Rolle i ►Balder-Sagnet, og som har sin faste Plads paa de ►Angelske Stamtavler, mellem ►Odins Forfædre, hvorved han endogsaa er smuttet ind i ►Gylfe-Legens berygtede Fortale*►Snorres Edda (👤Rasks ►Udgave) S. 13.. Hvis ikke den ►eddiske ►Hyndle-Sang skulde være ►Angelsk Arbeide, maae vi dog ogsaa i vort 📌Norden have havt Sagn om ►Hermod som Helt, siden han der stilles ved Siden ad ►Sigmund Volsung, naar det hedder om ►Odin:\n✂ ►Gaf hann Hermóði\nhjálm ok brynju,\nsverð at þiggja► *►Sæmunds Edda (👤Munchs ►Udgave) S. 67, men vistnok har ►Hyndlas Sang saamange os fremmede Navne, at den sagtens har hjemme hos ►Anglerne..\n✂ Det ►Angelske Sagn, seer vi for Resten, har fremstillet ►Hermod som en af de berømteste Kæmper i ►Skjoldungernes ældste ►Gaard, men som Lykken gjorde XLIovermodig og grusom, og forlod ham derpaa aldeles, saa han faldt i ►Jettevold og fik en ynkelig Ende, saameget ynkeligere, som Haabet om hans Søn ogsaa skuffedes, hvorved vi bagvendt mindes om det “►Hel-Rid” som er den nordiske ►Hermods mythiske Bedrift. Endelig finde vi i ►Hakonsmaal ►Hermod udgaaende fra ►Valhal, Haand i Haand med ►Brage, og vil vi see andet deri end et Vindæg af “👤Eivind Skaldaspilder” da maae vi derved komme til at tænke os ►Hermod som en af vore ►Arilds-Skjalde, der enten selv red til ►Hel paa ►Sleipner for at giæste ►Balder, eller blev viist til ►Hel af sin ►Eftermand, men dog kun som en lille Udflugt fra ►Valhal. ►Hermod-Sønnen hedder for Resten altid paa Stamtavlerne “►Skeldva” og skal, efter ►Skalda, være ►Skilfingernes Stamfader.\n✂ Herved mindes vi om, at ►Skilfingerne, som i ►Bjovulfs-Drapen bryster sig paa den Svenske Throne, ei heller paa 📌Island har været aldeles ubekiendte, men om deres Skæbne og Bedrifter hører vi intet derfra, og kun i ►Hyndle-Sangen synes “►Skilfinger” at staae istedenfor “►Ynglinger”, som ellers hos os er de Svenske ►Arilds-Drotters staaende Tilnavn. Da imidlertid de bekiendte ►Ynglinger: ►Ann eller ►Ønn, ►Ottar og ►Adils, og især de to sidste, er kiendelige i ►►Bjovulfs-Drapens ►Skilfinger: ►Ongenthjov, ►Ohter og ►Eadgils, og da ►Eadgils her staaer i Linie med ►Hrodulf, ligesom hos os ►Adils med ►Rolf, saa er det uden al Grund, at man udenlands har anseet dem for uforligelige.\n✂ Om den store Krig imellem de Svenske ►Skilfinger og de ►Gothiske ►Hrædlinger, som ►Bjovulfs-Drapen besynger, veed ►Ynglinge-Saga ►vist nok intet at forXLIItælle, men da 👤Harald Haarfagers Hoved-Skjald 👤Thjodolf af Hvine, paa hvis Vers fornævnte Saga er bygget, egenlig kun besynger ►Ynglingernes Død og Bautastene, maa det i Livet og i Marken ei være til Skade for deres gode Navn og Rygte, og det er i Øvrigt baade af 👤Saxes og 👤Snorres Fortællinger klart nok, at Modsætningen mellem Svenskere og ►Gother har endnu i det Ellevte Aarhundrede været skarp nok, saa den maatte sagtens i det Femte og Sjette Aarhundrede være ►bidhvas tilgavns.\n✂ Da vi imidlertid nu engang savne alle andre Efterretninger om Arve-Feiden i gamle Dage end ►Bjovulfs-Drapens, og da Skjalden lidt ubehændig har indskudt hvad han vidste i kun halvt sammenhængende Brudstykker, saa holder det haardt at giøre noget Heelt ud deraf, men dog gienkiender vi her godt i det Smaa det store ►Gothiske Sørgespil, saa at skiøndt vi ikke engang ►ret veed, hvor Skjaldens 📌Gothland laae, borger dog Sagnet selv for sin Ægthed, og de Frankiske Aarbøger har, som sagt, ved at melde os Kong ►Higelaks Fald i 📌Frisland, givet os Troen i Hænderne. Sagnet begynder med den gamle Kong ►Hrædel, som vi kan skiønne har i sin Velmagt været en vældig Drot i sin Kreds, som Svenskerne enten har maattet bukke for, eller har dog ikke vovet at udæske; thi Freden brydes først af ►Ongenthjov, den gamle Hugaf, da Ulykken har nedslaaet ►Gothernes Mod og lagt Kong ►Hrædel i Graven. Ulykken har en fjern men dog ►mærkværdig Lighed med den brittiske Kong 👤Lears, som 👤Shakspear har stræbt at forevige, og en ►Broder til 👤Shakspear vil kunne fremstille Kong ►Hrædels Ulykke med sine tre XLIIISønner ligesaa gribende som Kong 👤Lears med sine tre Døttre, uden at laane det mindste; thi da ►Hædken (Hakon) ved et Vaadeskud dræber sin ældre Broder ►Herebeald (Hærbalder) ligesom ►Hødur, dræbde ►Balder, blev den gamle Fader vanvittig, og glemde aldeles, at han havde to Sønner tilbage, saa han sang det ene Sørgekvad oven paa det andet, alle med det Omkvæd, at han havde kun to Sønner, begge døde, den ene faldet af Vanvare for Broderhaand og den anden svævende i Galgen som Brodermorder, medens deres gamle Fader gik barnløs og trøstesløs i Graven.\n✂ Svenskerne gjorde da under ►Ongenthjov Landgang paa ►Gothland (rimeligviis Øen, som endnu østenfor 📌Sundet bærer samme Navn, men som vi kalder 📌Gulland) og fik Held til ikke blot at fælde ►Hædken og bortføre hans Dronning *Det sidste kommer for Dagen, naar det fortvivlede “►bryda heord” 5853 læses ►“brýd á-herode” som Islændernes “►hertók” (ranede)., men til at ødelægge hele ►Gothe-Hæren, saa dens ringe Levning fandt sig om Aftenen indespærret i ►Ravne-Skoven, for næste Morgen, efter ►Ongenthjovs frygtelige Trudsel, enten at ►springe over Klingen eller, for Løiers Skyld, dingle i Galgen. Den yngste ►Hrædling, ►Higelak, kom imidlertid med Undsætning i Morgengryet, og, skiøndt vi ikke kan ►oprede de nærmere Omstændigheder, seer vi dog, at ►Ongenthjov maatte pakke sig, og faldt siden i et Slag med ►Higelak, for to Brødre, ►Vanraads Sønner, ►Jofur og ►Ulf, der vel var To om Een, ligesom ►Kette og ►Vigge om ►Adils, men vandt dog stor Ære ved Bedriften, saa ►Jofur endogsaa fik ►Higelaks eneste Datter, ►Hylde, til Ægtefælle.\n✂ XLIVOm ►Ongenthjovs Sønner: ►Ottar og ►Unild (►Ohter og ►Onela), avlede, som det synes, med den ranede ►Gothiske Dronning, har søgt at hevne Skade, veed vi ikke, men det har i alt Fald været forgiæves, saalænge ►Higelak stod for Styret og ►Bjovulf gik i Spidsen, thi da, siger Skjalden, behøvede man ikke at leie ►Kæmper enten blandt Danskere, Svenskere eller ►Gepider, og selv efter ►Higelaks Fald, mens ►Bjovulf var Formynder for hans unge Søn ►Haarderaad (►Hardred), havde 📌Gothland Fred. Først da ►Haarderaad selv havde besteget Høisædet, og maaskee ►oversaae ►Bjovulf, gjorde ►Ottars Sønner Landgang paa ►Gothland for at hevne deres Bedstefader, og havde Held til at fælde ►Haarderaad, men maatte dog pakke sig for ►Bjovulf, som nu besteg den ledige Throne, og, som det synes, under en Broder-Krig mellem ►Ottar-Sønnerne, fandt Leilighed til at ydmyge Svenskerne og fortjene Tak af ►Adils (►Eadgils), som han skaffede Overhaand. Hvordan det endelig gik efter ►Bjovulfs Fald, da den unge ►Viglaf, som det synes, selv af ►Skilfing-Blod, skulde værge 📌Gothland, veed vi ikke, men at de bange Anelser, som Skjalden ved denne Leilighed udtrykde, gik i Opfyldelse, det veed vi af ►Ingel Ildraades Saga hos 👤Snorre.\n✂ Af ►Bjovulfs-Drapens ►Gothiske Sagn staaer vel endnu det om Kong ►Higelaks Giftermaal med ►Hygd tilbage, men da ►Skind-Bogen netop under Kvadet derom har skiftet Afskriver og gjort et daarligt Bytte*Den ny Skriver har begyndt omtrent v. 3873. og da ►Vidsidsmaal ikke engang nævner Kong ►Hrædel og XLVhans Æt, men kun ►Ongenthjov som Svensker-Drot *►Vidsidsmaal (►the Traveller’s song) v. 64., saa maae vi lade den Sag ►staae ved sit Værd, og kan egenlig kun oplyse, at naar man udenlands endelig vil giøre ►Hygd, efter Kvadet ung som Rosens-Knoppen, til Enke efter ►Offa, da ►løber man aabenbar med Liimstangen►.\n✂ ►Bjovulfs-Drapens ►Offa tvivler nemlig ingen af os om, jo er den ►Offa, ►Vermunds Søn, som findes paa de ►angelske Stamtavler, ei langt fra ►Odin, saa at naar man tager ►Higelak og hans Hustru for levende Folk i Slutningen af det femte Aarhundrede, da forbyder Giftermaalet mellem ►Offa og ►Hygd ►klarlig sig selv; men desuden seer man let, at ►Offas Dronning, hvis ►Drude-Navn endnu kan spores*V. 3856 hvor “►Þryðo” sikkert skal være Navnet paa ►Offas Dronning, som baade paa Stamtavlerne og i ►Munkekrøniken om ►Offa kaldes med et lignende Navn., kun er smuttet ind i Kvadet til Sammenligning med ►Hygd, ►Hæreds Datter, som ventelig ogsaa har været bevogtet af en ►Lindorm eller et andet Udyr, der maatte fældes af hendes Beiler. Dette, som vi kan slutte af Kvadet selv, bestyrkes ved 👤Saxes Fortælling om den Svenske Kong ►Herods Datter, som havde saa slem en Livvagt*👤Saxe Runemesters ►Danmarks-Historie, 👤Müllers ►Udgave S. 443., thi vel kaldes denne Prindsesse ►Thora og befries af ►Regner Lodbrog, men naar man veed, at 👤Saxe efter ►Braavalle-Slaget har i Sagn-Historien maattet tye til Islandske Kilder, og at ►Regner Lodbrogs Saga er en historisk Roman, der uden videre gifter Regner i det Ottende Aarhundrede med ►Sigurds og ►Brynhilds Datter fra XLVIdet Fjerde, da lader man sig ikke skræmme af Tidsregningen.\n✂ At nu ogsaa Skjalden holder med Dronning ►Drude eller ►Ædel-Drude, mod den ►Vermunds Søstersøn, som beskyldte hende for at have ►staaet sin Husbond efter Livet, agter jeg, trods Textens Usikkerhed, for sikkert nok, og at det samme har været Tilfældet med Kong ►Offa, saa Fætteren maatte pakke sig*►Bjovulfs-Drapen v. 3874-3918 og de tilsvarende Anmærkninger, hvor jeg har givet mine Grunde..\n✂ Hvad endelig Kong ►Offa selv og hans Giftermaal angaaer, da kaldes ►Drude vel her, ligesom i ►Munke-Krøniken en “Frankisk” Prindsesse, men hun rømmer ingenlunde, som i den, over Havet fra sin Fader, men roer kun over “den gule Flod” paa sin Faders Tilskyndelse, saa her maa man tænke paa det sønderjydske 📌Angeln og det holstenske 📌Mauringien (Stor-Marn?) hvor jo Frankerne selv siger, de har boet, før de tog Deel i Folke-Vandringen*►Bjovulfs-Drapen v. 3892-95.\n✂ ►– hió ►Offan flet\nofer fealone flód\n, og skiøndt jeg ikke veed, om 📌Eideren er ligesaa “guul” en Flod som 📌Elben, maae vi dog tænke paa 📌Eideren, især fordi det var her ►Uffe Vermundsen, baade efter det store Sagn hos 👤Saxe, og efter ►Levningen i ►Munke-Krøniken, bestod den svare Tvekamp, Een mod To, som der sikkert ogsaa spilles paa i ►Vidsidsmaal, hvor vi læser (v. 77-90).\n✂ XLVII►►Offa geslóg\n(nǽnig efen-eald him)*Vi maae v. 80 læse “►cynelícre mærð” og v. 81 “►efnde” ⓘ førfør] GV, for A “►him.”\non orette*Man har villet giøre et Verbum af “►on orette” men forgiæves; vi skal vist læse: ►on (an) oretta, áne sweorde” og tænke paa ►Uffe, Een mod To, med Sværdet ►Skræp.\nmerce ge-mǽrde*Enten maa ►Anglerne have havt et “►ge-mǽran” som betød at sætte Grændse-Skiel, eller vi skal læse “►mǽru ge - marcode” i samme Mening.\nbi Fífeldore *Selv Englænderne indrømme, at “►Fífeldor” maa være det samme som “►Eidora”, paa Islandsk “►Ægis dyrr.”\nheóldon forð siððan.\nEngle and Swǽfe *►Swǽfe maa være en Skrivefeil for “►Seaxe,” blandt andet fordi vi ikke finde “►Swǽfe” men “Swǽfas” hos 👤Orosius.\nswá hit ►Offa geslóg►.\n✂ Ligesaalidt som det var med en Pen, ►Uffe satte “📌Eider-Grændsen,” og ligesaalidt som Pennen, selv i sine mest ►glimrende Dage, har mægtet at forsvare 📌Dannevirke eller ►hænge “Leddet ilave,” ligesaalidt nytter os i sig selv de gamle ►Skjoldungers ►Priis paa Papiret, men vi kan dog ikke andet end glæde os over, at ►Anglernes gamle Hovedskjald har givet dem og XLVIII📌Danmark meget bedre ►Lov end den Ny; thi det har saa meget mere at sige, som den Gamle ►aabenbar kiendte 📌Danmark og ►Skjoldungerne meget bedre end 👤Hamlets ►Engle-Skjald.\n✂ Var nemlig endog Oldsagnet om Kong ►Skjold, alle ►Skjoldungernes Stamfader, og hans hemmelighedsfulde Forhold til 📌Danmark, det eneste, ►Angel-Skjalden havde balsameret og giemt for os, saa maatte vi dog være ham meget taknemmelige, thi vel har vi smukke Sagn om Kong ►Skjold, baade som ►Lødurs Søn hos 👤Saxe og som ►Odins Søn hos 👤Snorre, men dog ikke Mage til det ►Angelske, om “►Barne-Engelen,” der giæstede vore Kyster, slumrende paa Korn-Negen, blev som 📌Danmarks Skytsaand (►familiar) vor Konge, og vendte ei tilbage til ►Alfhjem eller ►Gimle, før han havde skaffet os Ære, Fred og Lykke midt iblandt stridige og ►nærige Naboer, og efterlod en Kongeslægt, der giennem Aarhundreder, som den ►Fredegode, skulde bæres paa Hænderne af Folket *Vel henfører 👤Ædelvard og de andre Latinske Krønike-Skrivere Oldsagnet om det folkeløse Stor-Skib med Barne-Kongen til “►Skef” men ►Angel-Skjalden har nok vidst langt bedre Besked med Nordiske Oldsagn end “Latinerne”, og desuden kan man godt see Grunden til at man kaldte den lille ubekiendte ►Skibs-Dreng ►Skefing efter den “►Skef” som siges at have været 👤Noas fjerde Søn, født i ►Arken, mens der ikke var fjerneste Grund til at lade ►Skef selv efter Aartusinders Forløb ►flyde op i 📌Danmark.. Af denne Kongelige ►Skjoldung-Stamme nævner ►Angel-Skjalden: ►Bjovulf, ►Halvdan den Høie, hans tre Sønner ►Hjørgar, ►Hrodgar og ►Helge den Brave, ►Hjørgars Søn ►Hjørvard, ►Hrodgars Sønner ►Hredrik og ►Hrodmund, og endelig, uden XLIXFaders Navn, ►Hrodulf; hvoriblandt kun eet Navn, nemlig ►Bjovulfs, er os aldeles fremmed, medens de andre Navne ikke blot har en hjemlig Klang, men er tildeels velbekiendte, som ►Halvdan, ►Roe (Islændernes ►Hroar) ►Helge og ►Rolf. Da nu imidlertid ►Halvdan og ►Roe, som vi kun har hørt meget lidt om her hjemme, er Hoved-►Skjoldungerne i ►Bjovulfs-Drapen, saa er baade ►Toget til ►Jotunheim i Kong ►Halvdans Tid og ►Maglebardernes Optøier i Kong ►Roes ►Gaard os ganske nye Begivenheder, som det maa være os en Fornøielse at giøre Bekiendskab med. ►Mærkeligt er det dog, at ligesom vi her hjemme kun har hørt om Kong ►Roe, at han bygde 📌Roskilde, saaledes synes ogsaa Byggeriet at have været den vigtigste Bedrift af ►Hrodgar, som Skjalden havde hørt tale om; thi vel roser han ►Hrodgar for Heltemod i Ungdommen, men nævner dog ingen Heltegierninger af ham, da Striden med ►Maglebarderne, efter ►Vidsidsmaal, maa henføres til den senere Tid, da ►Hrodulf (►Rolf) var blevet voxen. ►Hrodgar-Borgens Navn (►Heort) vilde efter den danske ►Mund være ►Hjortholm, men dersom Tyskerne ikke ganske for intet har skiænket os “📌Herthedalen”, maa det vel staae i Forbindelse dermed.\n✂ Hele det Billede, ►Bjovulfs-Drapens Skjald giver os af Livet paa ►Hjorte-Borgen, passer for Resten vidunderlig godt til den historiske Betragtning af Dagene i 📌Danmark, som de maae have seet ud i ►Rolfs Opvæxt eller i den danske Guldalders Aftenrøde, som ►Rolf kun forgiæves stræbde at forvandle til en ny Morgenrøde, og blev kun Helten i et rørende Sørgespil, som maa Lkaldes det danske ►Ragnarok, hvori ►Bjarke og ►Hjalte svare til ►Thor og ►Frei, som falde ved ►Odins Side, og ►Vigge svarer til ►Vidar, som hevner ►Seierfader paa ►Fenris-Ulven. Enten vi nemlig hører paa ►Hrodgar med hans Gammelmands-Klynken og Klogskab, eller paa hans ►Drost ►Hunferd med store Ord i Munden, men kun lidt Mod i Bringen og ►Skielmen bag Øret, eller vi seer paa Dronning ►Vælthjov med Skuespillerindens Finhed og ►Væverhed, paa hendes kiære Sønner uden Mund og Mæle, eller paa de snorkende Kæmper med ►Æsker i Spidsen, der lod sig æde med Hud og Haar af ►Trolden, uden engang at vaagne; da gienkiender vi saa meget bedre den Danske Ynkelighed i Aandens Fraværelse, som vi selv har havt Nok af den for Øie, og det med den samme dybe Hjerteligheds ►Giennemskin, som godt kan røre en ►Gothisk ►Stærkodder til at ►kæmpe som en Løve for de falmede, men dog igrunden gyldne Hjerter.\n✂ Alt dette har man naturligviis udenlands endnu ingen Tanke om, og selv her hjemme langt mindre Øie end Øre for, men desuagtet er det dog lige sandt, og er ingenlunde saa pæredansk, at det ►jo hænger nøie sammen med Verdens-Historien; thi hvad vi ►alt forud maatte giætte, at 📌Danmarks ►Næde og Trang til ►Gothiske ►Leiekæmper faldt sammen med den ►Angelske Udvandring i det Femte Aarhundrede, det har ⓘ ►Bjovulfs-DrapenBjovulfs-Drapen] GV, Bjovulfs-Drapen A; delvist fremhævet i A slaaet fast, ved at redde Oldsagnet om Friser-Høvdingen ►Hengest, der i den Danske Kong ►Halvdans Ærinde, førde an paa ►Toget til ►Jotunheim, og har da siden taget Broderparten baade af det LIDanske Mod og den Danske Flaade med sig til 📌Bretland *At nemlig Høvdingen for det store 📌Englands-►Tog virkelig ►traf til at hedde ►Hingst (►Hengest), maa man, især efter ►Bjovulfs-Drapens Vidnesbyrd, antage, men naar Sagnet lader ham have Hoppen (►Hors) til Broder, som dog forsvinder ved Landingen, da vædder jeg Ti mod Een paa, at det er en Shakspearsk Vittighed til at betegne at alle de danske “►Hav-Heste” gik fløiten..\n✂ Oldsagnet om Danskeres og Frisers ►Tog med samlet Styrke under ►Hnæf og ►Hengest mod Kong ►Finn ►Folkvalds Søn i ►Jetteland, lader Skjalden hans Helt høre giennem en ►Kæmpevise i ►Hrodgars Hall, og ved Hjelp af det opdagede ►Brudstykke om Natte-Kampen paa Finsborgen, seer vi, at ►Finn strax led et saa afgiørende Nederlag, at han ingen Redning saae, uden i et ►skielmsk Forlig med Seierherrerne, hvorefter de skulde være halvt med Kong ►Finn om hele Riget og have ►Finsborgen i Pant paa hans Troskab. Saasnart imidlertid ►►Jettekongen havde gjort Heltene godtroende med sin falske Finhed og Gavmildhed, overraskede han ►Finsborg ved Nattetid, hvor begge Høvdingerne ►havde Borgeleie med tresindstyve ►Kæmper af Vælgten, og skiøndt de kæmpede som Løver, maatte de tilsidst bukke under. ►Hnæf og de Fleste faldt, og kun ►Hengest med nogle Faa maa have reddet sig, da vi, paa hin Side af et ►Hul, som vi ikke kan stoppe, finder ►Hengest paa Hjemfarten til 📌Frisland, hvorfra han næste Vaar hjemsøger ►Finn, fælder ham og tømmer Skatkammeret. Denne ganske klare Sammenhæng har man vel udenlands stræbt at formørke med de to Linier i ►Vidsidsmaal:\n✂ ►►Fin Folcwalding\n(weóld) Fresna cynne►,\n✂ LIIthi herved har man ikke blot villet fradømme ►Hengest sin lovlige Stilling som ►Friser-Høvding, men ovenikiøbet væltet ►Finns ►Nidingsværk over paa ►Hnæf og ►Hengest, men det er saa aldeles grundløst, at jeg kun nævner det for at tilføie, at om end ►Vidsidsmaal ikke var saa uefterrettelig, som den ►aabenbar er, kunde dens Skjald paa anden Haand godt, for det gode Rims Skyld, kaldt ►Finn ►Friser-Høvding, fordi Friserne under Forliget med ►Hengest virkelig, efter Sagnet, havde hyldet ham. Uagtet vi for Resten intet kiender til ►Finn ►Folkvalds Søn, maae vi dog henføre Brynjen “►Finnsleif” til ham, som efter ►Skalda (p. 152) hørde til ►Adils-Skatten i 📌Upsal. Om den gaadefulde ►Hildeborg ►Hokes Datter, som var Følgje paa ►Toget, kan jeg vel heller ikke enes med de Fremmede, da de endelig vil have hende til at være ►Finns Dronning, et Giftermaal, jeg har modsat mig af alle Kræfter; men jeg tør dog ikke nægte, det lod sig høre, at hun kunde været en røvet Dansk Prindsesse, som ►Toget netop skulde hevne og befrie. Da imidlertid ►Hildeborg ►Hokes Datter maa antages for Syster til ►Hnæf, som efter ►Vidsidsmaal var ►Hoved for ►Hokingerne, og da hun efter ►Bjovulfs-Drapen maa have mistet sine Sønner tilligemed sin Broder paa ►Finsborgen, siden de brændtes paa hans Baal, saa maatte hun, efter mit Skiøn, enten været gift med ►Hengest eller have fulgt ►Danehæren som en Enke-Dronning. Skiøndt vi intet Sagn har om ►Hnæf, saa nævnes han dog mellem ►Søkongerne eller Viking-Drotterne baade i ►Skalda og hos 👤Saxe.\n✂ Kommer vi nu til Sagnet om ►Maglebarderne (►Heaðobeardas), da var det, efter ►Vidsidsmaal, hvad LIIIvi af ►Bjovulfs-Drapen ikke kunde seet, ►Hrodgars egen Datter, ►Freyvor (►Freawære), som ved et Fornuft-Giftermaal skulde været ►Sone-Offeret mellem ►Hrodgar og den ►Maglebardiske Prinds ►Ingel, thi der læser vi (v. 91-100) :\n✂ ►►Hróðwulf and ►Hróðgár\n►suhtor-fædran *“►Suhtor-fædran” betyder, ligesom “►suhter-gefæderan” (v. 2321) Brodersøn med Farbroder, og viser, at ►Hrodulf hos ►Anglerne, ligesom ►Rolf hos os, har været kiendt ►for ►Helges Søn, skiøndt det ikke udtrykkelig siges. Det sjeldne Ords Brug ved denne Leilighed henviser for Resten paa, at ►Vidsidsmaals Skjald har havt ►Bjovulfs-Drapen for Øie.,\nsiððan hý for-wrǽcon\n►ord forbígdan *►“ord forbígdan” maa vel betyde det samme som vores “tog Brodden fra.”,\nfor-heówan æt ►Heorote\n✂ Efter disse Vink og efter hvad vi læser i ►Bjovulfs-Drapen, har der været en farlig Feide mellem Danskerne og en Viking-Trop, som vi, i Lighed med Longobarder, maae kalde ►Maglebarder, og tænke os som Oldtidens Jomsvikinger, men veed slet ingen videre Besked om, og vel havde Danskerne beholdt Valpladsen, efter begge Viking-Høvdingernes ►Vidergild og ►Frodes Fald, men ►Danekongen var dog, for Freds Skyld, gaaet paa Forlig med ►Frodes Søn ►Ingel, saa der skulde blive et Par af ham og Kongens egen Datter. ►Legen blev imidlertid fordærvet af en gammel Viking, der, enten paa selve LIVBryllupsdagen eller dog ei længe efter, yppede Kiv i Kongens ►Gaard, ved at minde ►Ingel om, at det var med hans Faders Banemænd og med Røverne af hans Arvegods han pleiede Venskab og gjorde Svogerskab, saa ►Ingel tilsidst fløi op i Spidsen af sine ►Maglebarder og fyldte Kongehallen med Vaabenbrag, men maatte selv med sit Blod betale Gildet, medens den gamle Viking, som en ►Lurendreier, listede sig bort ad lønlige, kun ham bekiendte Stier.\n✂ Vi Danskere kan nu umuelig læse dette uden at tænke paa Sagnet hos 👤Saxe Runemester om ►Stærkodder, som med sine Syvmils-Støvler og sin Kulsæk paa Nakken, paa egne Gienveie ►skiævede afsted fra 📌Upsal til 📌Leire for at hærde Kong ►Ingel Frodesøns Hu, som havde Ladet sig daare af et Kvindfolk, der var Datter ►ad hans Faders Banemand; men de to ►Ingels-Sagn vender dog for Resten saa bestemt Ryggen til hinanden, at vi umuelig kan faae dem til at følges ad, men maae lade dem gaae hver sine Veie. Selv den gamle Viking, som vi fristes til at holde paa, da ►Stærkodder sikkert i sine tre Aarhundreder har havt flere Æventyr i 📌Danmark, med ligesaamegen Lighed og Ulighed, maae vi vel slippe, da han i dette ►Ingel-Sagn er saa glat som en Aal.\n✂ Derimod lader det sig godt høre og vanskelig afvise, at den ►Agner Ingelsøn, som, efter et andet Sagn hos 👤Saxe, var kommet til Kong ►Rolfs ►Gaard for at holde Bryllup med hans Syster ►Rude, men fandt der en Medbeiler i ►Bjarke, som blev hans Banemand*👤Saxe Runemester (👤Müllers ►Udgave) S. 86-87., maa anLVsees for en Søn ►ad den ►Ingel, som faldt i ►Roes Hall; thi en saadan Skæbne-Lighed mellem Fader og Søn er ganske i det Nordiske ►Kæmpelivs Aand.\n✂ Et andet Spørgsmaal, som vi maae opkaste, netop fordi vi ikke selv kan besvare det, er, om ikke ►Maglebarderne (►Heaðobeardas) skulde være ►Levninger af den stolte Viking-Trop, som med 📌Hedeby til deres gamle Hovedstad, havde brudt med Danskerne og som, under ►Hengest, paa hvis Stamtavle vi finde Navnet ►Vedergils, satte ►Kaasen til 📌Bretland? Da vilde nemlig ►Eftersmækket i ►Roes Dage af ►Tordenslaget i ►Halvdans eller ►Hjørgars Dage være i sin ►følgelige Orden.\n✂ Endnu maa det vel bemærkes, at da ►Rolf den Store, baade efter ►Bjovulfs-Drapen og ►Vidsidsmaal tilsidst har gjort Opstand mod Kong ►Roe, og temmelig snart maa have faaet Overhaand, saa er ventelig den Kong ►Rerek, som ►Rolf efter en af Viserne hos 👤Saxe *👤Saxe Runemester (👤Müllers ►Udgave) S. 97. skilte baade ved Liv og Skatte, ingen anden end ►Hrodgars ældste Søn ►Hredrik, som efter ►Bjovulfs-Drapen skulde været hans ►Eftermand; thi at 👤Saxes ►Rerek en eneste Gang siges at have havt en “►Bøke” til Fader, kan let beroe paa en af de mange Trykfeil i ⓘ Pariser-UdgavenPariser-Udgaven] GV, Pariser-Udgaveu A.\n✂ Skal vi nu endelig berøre ►Bjovulfs-Drapens Forhold til 📌Nordens Geographi, som man udenlands har havt travlt nok med, da maa det egenlig kun være for at pege paa den Bemærkning, der giør sig selv, at 👤Shakspears Tip-Oldefader sikkert ikke var stivere i Geographien end han, og at den Umage, Kong 👤Alfred gjorde sig for LVIat faae 👤Ohters og 👤Vulfstans Seilads i vore Farvande nøiagtig ført til Bogs, viser, hvor fattig selv de lærde ►Anglers Kundskab i denne Henseende har været; saa det vil derfor neppe lønne Umagen at lede enten om Skjaldens ►Hronesnæs (►Roneklint eller ►Hvalnæs) og ►Ravneskov, eller om hans 📌Nord-Frisland, 📌Finland, 📌Romø (►heaðoræmes), ►Brondingeland eller ►Skedelande, da selv hans “📌Gothland” fattes alle sikkre ►Kiendemærker.\n✂ Ligesom imidlertid de Frankiske Aarbøger borger os for, at ►Bjovulfs-Drapens 📌Vest-Frisland er det, som Frankerne baade kiendte og giæstede, saaledes skulde ogsaa hele Kvadet med sine Øst- og Vest-, Syd- og Nord-Danskere, borge for, at Skjalden ikke med sit “📌Daneland” meende mindre end hele det lille 📌Danmark, der dog synes Tyskerne for stort saavel til ►Hrodgar som til os.\n✂ I Henseende til Skjaldens “📌Gothland” eller 📌Vindmark ►(weder-mearc) da finder jeg, som sagt, al Grund til at giætte paa Øen 📌Gothland, (📌Gulland), hvis ældgamle ►Betydelighed som Sømagt er sikker nok, og hvis Historie er mørk nok til, at de største ►Mærkværdigheder kan være sunket i Jorden med 📌Visby.\n✂ Om ►Skede-Landene er det endelig min Mening, at det skal betyde ►Skythe-Landene, som vi, blandt Andet af den ►Danske Rimkrønike, seer, vort 📌Høinorden har været kaldt, men derfor kan Navnet godt hænge sammen saavel med “📌Skandinavien” som med ►“Folke-Skeden (vagina gentium), der begge kan skylde de ►latiniserede Gothers Forglemmelse af Modersmaalet deres Tilværelse.\n✂ LVIIHermed være da ►Bjovulfs-Drapen paa Grundsproget med hele sit rige Indhold og hele sin Trang til nærmere Oplysning ►Anglernes og hele vort 📌Høinordens forsinkede, men forjættede og forventede ►Runemestre paa det venligste anbefalet, som det ►Gothiske Heltedigt, der ikke blot har Krav paa deres stadige Opmærksomhed og betimelige Haandsrækning, men har Krav paa i saa klar og yndefuld en Skikkelse som mueligt, at blive hele den ►Gothiske Læseverden saa velbekiendt som ►Iliaden og ►Odysseen nogensinde var den Græske! Dette vil ►vist nok ikke skee med mindre den ►Høinordiske ►Vidskab faaer sin Hovedstad efter de store Forbilleder i 📌Oxford og 📌Cambridge, med Ørnen i Asketoppen, istedenfor ►Natuglen paa Hybentornen, i sit ►Storseigl, det vil jo sige: med 📌Høinordens Aand istedenfor 📌Roms ►Uvætte til sin Høvding; men det vil dog ogsaa, trods alle Forhindringer, med Guds Hjelp, skee til hele Verdens Gavn og Forundring.\n✂ Mai 1861.\n✂ Hvad der i Texten er trykt med ►Løbeskrift, har i min Tid eller dog for mine Øine ikke været til at læse i ►Skindbogen, men er fældet ind efter en af de ældre Afskrifter, hvad da paa hvert Sted er anmærket.\n✂ I ►Randgloserne under Texten har jeg brugt følgende Forkortelser.\nA. Første } ►Thorkelinske Afskrift\nM. Manuskriptet eller ►Skindbogen.\n✂ Hwæt we Gár-Dena,\nhú þá æðelingas\nsceaðen þreátum,*sceaðena. K.\negsode eorl,*eorlas. K.\nsyððan ǽrest wearð\n(he þæs frófre gebád)\nweóx under wolcnum,\nóðþæt him ǽghwylc\nþæt wæs gód cyning,\nþǽm eafera wæs\ngeong in geardum,\nþone God sende\nfolce tó frófre,\nfyren þearfe ongeat,*fyra (fira). G.\nþæt híe ǽr drugon,\naldor .. ase,*aldor-leáse. R.\nHim þæs líf-freá,\nBeówulf wæs breme,\n(blǽd wíde sprang)\nSwá sceal .. ma*gúð-fruma. K.\non fæder .. ine,*fæder-wine (winas). G.\nþæt hine on ylde\nþonne wíg cume,\nin mǽgða gehwǽre\nHim þá Scyld gewát\ntó ge-scæp-hwíle,*gesceap-hwíle. Th.\non freán wǽre;\nhí hyne þá æt-bǽron\ntó brimes faroðe,\nswá he selfa bæd,\nþenden wordum weóld\nÞǽr æt hýðe stód\nísig and út-fús,*yðig (eaðig)? G.\non bearm scipes,\nmǽrne be mæste;\nþǽr wæs mádma,*máðma hord. G.\nfela of feor-wegum\nne hýrde ic cymlícor\nbillum and byrnum;\nhim on bearme læg\nþá him mid scoldon\non flódes ǽht\nna-læs hí hine læssan\nlácum teódon,*teodan. M.\nþonne þá dydon,*þon. M.\nþe hine æt frumsceafte\nǽnne ofer ýðe,\numb or wesende;*ymb or. G.\nþá gyt híe him á-setton\nsegen g... ðenne*gewreðenne. G.\nheáh ofer heáfod,\nléton holm beran,\ngeáfon on gár-secg,\nhim wæs geómor sefa,\nmen ne cunnon\nsecgan tó sóðe,\nhæleð under heofenum,\nhwá þǽm hlæste onféng.\n✂ Þá wæs on burgum\n(fæder ellor hwearf\naldor of earde),\nóðþæt him eft on-wóc\nheóld þenden lifde,\ngamol and gúð-reouw,\nþǽm feówer bearn,\nin worold wócun,\nweoroda rǽswan,*ræswa. M.\nHeorogár and Hróðgár\nand Halga til,\nhýrde ic þæt\nElan ... cwén*Onelan. G.\nÞá wæs Hróðgáre\nþæt him his wine-mágas\nóðþæt seó geógoð geweóx,\nHim on mód be-arn,\nþæt heal-reced*þæt he. Th.\nmedo-ærn micel*medo. B. micelre. G.\nþone yldo-bearn*Þonne. G.\nand þǽr on-innan\ngeongum and ealdum,\nswylc him God sealde,\nbuton folc-scare*folc-sceare. G.\nand feorum gumena.\nÞa ic wíde gefrægn\ngeond þisne middangeard,\nhim on fyrste gelomp,\nædre mid yldum,\nþæt hit wearð eal-gearo,\nscóp him Heort naman,\nse þe his wordes ge-weald\nhe beót ne áléh,\nsinc æt symle.\nheáh and horn-geáp,\nne wæs hit lenge þá gen,\nþæt se secg héte*seó ecg-héte. G.\n4áðum swerian*ád umb sweran. G.\nÞá se ellen-gǽst\nse þe in þýstrum bád,\nþæt he dógora gehwám,\nhlúdne in healle;\nþǽr wæs hearpan swég,\nswutol sang scópes,\nsægde se þe cúðe\ncwæð þæt se ælmihtiga\neorðan worhte*worhte. K. worh ... A. B. w......M.\nswá wæter bebúgeð;\nsunnan and mónan,\nleóman tó leóhte\nleomum and leáfum;\nlíf eác gesceóp\nþára þe cwice hwyrfað.\nSwá þá driht-guman\nóðþæt án ongan\nfeón don helle:\nwæs se grimma gǽst\nse þe móras heóld,\nfen and fæsten;\nwonsǽlig wer*wonsæli. M.\nsiððan him scyppend*hine. G.\n(In Caines cynne\nþone cwealm gewræc\nþæs þe he Abel slóg;\nne ge-feah he þǽre fǽhðe,\nac hine feor forwræc*ac he hine. M.\nmetod for þý máne,\neotenas and ylfe\nswylce gigantas *gigantas. A. B.\nþá wið Gode wunnon,\nhe him þæs leán forgeald.)*he. A. B.\n✂ Gewát þá neósian,*Gewát. A. B.\nsyððan niht becom,\nhú hit Hring-Dene,\næfter beór-þege,*beór. A. B.\nfand þá þǽr-inne\nswefan æfter symble,\nsorge ne cúðon,\ngrim and grǽdig\ngearo sóna wæs,\nreóc and réðe,*reów? G.\nand on ræste genam\nþanon eft gewát,\ntó hám faran,\nmid þǽre wæl-fylle,\nwíca neósian.*neosan. M.\nÞá wæs on uhtan,\nþá wæs æfter wiste\nsyððan híe þæs láðan\nwæs þæt ge-win tó strang,\nláð and longsum,\nac ymb áne niht\neft gefremede *gefremede. A. B.\nand nó mearn fore,\nfǽhðe and fyrene,\nwæs tó fæst on þám.\nÞá wæs eáð-fynde,\nþe him elles hwǽr*tó him. G.\nbed æfter búrum,\nþá him ge-beácnod wæs,\nsweotolan tácne,*sweotolan. A. B.\n(heóld hyne syððan\nfyr and fæstor)*færcoð? G.\nse þǽm feónde ætwand.\nand wið rihte wan,\nána wið eallum\n6óðþæt ídel stód\nwæs seó hwíl micel,\nXII wintra tíd,\nwine Scyldinga*Scyldenda. M.\nforðam [syððan] wearð*[syððan]. Th.\nþætte Grendel wan\nhwíle wið Hróðgár,\nfyrene and fǽhðe,\nsingale sæcce;*sæce. M.\nwið manna hwone\nne þǽr nǽnig witena\ntó banum folmum*and folmum. G.\n...... æglǽca*Þe se æglǽca. G.\netende wæs.*ehtende. M.\nDeorc deáð-scúa, *scúa. A. B.\nduguðe and geógoðe*duguðe. A. B.\nseomade and syrede,\nSwá fela fyrena\nnó he þone gif-stól\nmáððum for metode,\nne his myne wisse:\nþæt wæs wrǽc micel,\nmódes brecða,*mótes bréc þá. Bout.\nmonig oft gesæt\nríce tó rúne,\nHwílum híe ge-héton\næt hærg-trafum,*hrærg. M.\nþæt him gást-bona\nSwylc wæs þeáw hyra,\nmetod híe ne cúðon,\nne wiston híe drihten gódne, *gódne. A. B.\nhíe huru heofena helm*híe. A. B.\nherian ne cúðon,*ne. A. B.\nWá bið þǽm þe sceal\nþurh slíðne níð*síð. G.\nin fýres fæðm,\nfrófre ne wénan\nwihte ge-wendan!*gewinnan. G.\nWel bið þǽm þe mót,\nand tó fæder-fæðmum\n✂ Swá þá mǽl-ceare\nne mihte snotor hæleð\nwæs þæt ge-win tó swýð,\nþe on þá leóde becom,\nÞæt fram hám gefrægn*Þá tó hám. G.\ngód mid Geátum,\nse wæs mon-cynnes\non þǽm dæge\næðele and eácen,\nhét him ýð-lidan\ncwæð he gúð-cyning\nþá him wæs manna þearf.\nÞone sið-fæt him\nþeáh he him leóf wǽre,*þeáh. A. B.\nhwetton hige-þofne, *þofne. A. forne. B. rófne. R.\nHæfde se góda\nþára þe he cénoste\nfyrst forð-gewát,*fyrd? G.\nflota wæs on ýðum,\nbát under beorge,\nbeorhte frætwe,*frætwa. Th.\nweras on wil-síð,\nGe-wát þá ofer wǽg-holm,\nóðþæt ymb án-tid\nþæt þá líðende\nbrun-clifu blícan,*brim-clifu. K.\nþá wæs sund liden,\neoletes æt ende,*eálondes? G.\nþanon up hraðe\non wang stigon,\nþæs þe him ýð-láde\nÞá of wealle geseah*Þá. A. B.\nse þe holm-clifu*holm. A. B. (M. manu rec.)\nberan ofer bolcan\nhine fyrwyt bræc\nhwæt þá men wǽron.\nGe-wát him þá tó waroðe\n9“Hwæt syndon ge\nbyrnum werede,*werede. A. B.\nþe þus brontne ceól*þisne? G.\nhider ofer holmas\n(he wæs ende-sæta,*le. M. ende-sæt. G.\nǽg-wearde heóld,*ecg-wearde. G.\nþe on land Dena*þæt þe. G.\nsceððan ne meahte;)\nnó her cúðlícor\nne ge-leáfnes word\ngearwe ne wisson,\nmaga ge-médu;*gemetu. Th.\nnǽfre ic máran geseah\neorla ofer eorðan,\nþonne is eówer sum,\nsecg on searwum;\nnis þæt seld-guma\nnǽfre him his wlite leóge,\nNú ic eówer sceal\nǽr ge fyr heonan,*heonan. A. B. (M. manu rec.)\non land Dena\nnú ge feor-búend,\nmínne gehýrað*mine. M.\nófost is sélest\nhwanan eówre cyme syndon.”\n✂ Him se yldesta\n“We synt gum-cynnes\nwæs mín fæder\ngebád wintra worn,\nǽr he on weg hwurfe\ngamol of geardum;\nhine gearwe geman\nwitena wel hwylc,\nwíde geond eorðan;\n10we þurh holdne hige\n(wes þú us lárena gód!)\nhabbað we tó þǽm mǽran\nne sceal þǽr dyrne sum wesan*þe. G.\nþæs ic wéne þú wást,\ngif hit is swá we sóðlíce\nþǽt mid Scyldingum,\nsceaða ic nát hwylc,\neáweð þurh egsan\nhýnðu and hrá-fyl;\nic þæs Hróðgár mæg,\nþurh rúmne sefan,\nhú he fród and gód*and. A. B.\ngyf him edwendan\nbealuwa bisigu*bealuwra bisiga. G.\nbót eft cuman,\nand þá cear-wylmas\noððe á syððan\nþenden þǽr wunað\n(þǽr on wicge sæt\nworda and worca,\nse þe wel þenceð.\nIc þæt ge-hýre,\nþæt þis is hold weorod\nwǽpen and ge-wǽdu,\nic eów wísige;\nswylce ic magu-þegnas\nwið feónda gehwone,\nnacan on sande,\nóðþæt eft byreð\ngód-fremmendra swylcum*gúð-fremmendra. G.\nþæt þone hilde-rǽs\nGewiton him þá féran,\n(flota stille bád,\nseomode on sole*sale. G.\non ancre fæst)\neofor-líc scionon*sción. Th.\nofer hleór beran,\nfáh and fýr-heard,\nGúð-mód grummon,*gúð-móde. K. grunnon. G.\nóðþæt hý sæld timbred,*æl timbred. M.\ngeatolíc and gold-fáh,\non-gytan mihton;*ongyton. M.\nþæt wæs fore-mǽrost\nreceda under roderum,\non þǽm se ríca bád,\nlixte se leóma\nofer landa fela.\nHim þá hilde-deór\nhof módigra*hof. K. of. M.\nþæt híe him tó mihton\nword æfter cwæð:\n“Mǽl is me tó féran,\nic tó sǽ wille\nwið wráð werod\n✂ Strǽt wæs stán-fáh,\nsong in searwum,\nþá híe tó sele furðum,\nin hyra gryre-geatwum,\nwið þæs recedes weal;\nbugon þá tó bence,\n12æsc-holt ufan grǽg;\nwæs se íren-þreát\nÞá þǽr wlonc hæleð,\næfter hæleðum frægn:\n“Hwanon ferigeað ge\nIc eom Hróðgáres\nár and ombiht,\nne seah ic elþeódige\nþus manige men\nwén ic þæt ge for wlenco,\nnalles for wrǽc-síðum,\nac for hige-þrymmum,*þrymmum. A. B.\nHim þá ellen-róf\nwlanc Wedera leód,\nword æfter spræc,\n“We synt Higeláces\nBeówulf is mín nama;\nwille ic á-secgan\nsuna Healfdenes,*sunu. M.\ngif he us ge-unnan wile\nþæt we hine swá gódne\n(þæt wæs Wendla leód,\nwæs his mód-sefa\nwíg and wísdóm):\n“Ic þæs wine Deniga,\nswá þú béna eart,\nymb þínne síð,\nand þe þá andsware\nþe me se góda\nHwearf þá hrædlíce,\nþǽr Hróðgár sæt,\neald and unhár,\nmid his eorla gedriht;\nþæt he for eaxlum gestód\ncúðe he duguðe þeáw;\ntó his wine-drihtne:\n“Her syndon geferede,*geferede. A. B.\n13ofer geofenes be-gang,\nhý bénan synt,\nþæt híe þeóden mín\nwið þe móton\nnó þú him wearne geteoh\nglæd-man Hróðgár!*glæd-mód. G.\nhý on wíg-getawum\nhúru se aldor deáh,\nse þǽm heaðo-rincum\n✂ Hróðgár maðelode,\n“Ic hine cúðe\nwæs his eald fæder\nEcgþeów háten,*Egþeo. M.\nþǽm tó hám for-geaf\nis his eaforan nú*eaforna án G. eafora nú. K.\nheard her cumen,\nsóhte holdne wine.\nÞonne sægdon æt\nþá þe gif-sceattas\nþyder tó þance,\nþæt he xxxtiges*tiges. A. B.\non his mund-gripe\nhine hálig God\nþæs ic wén hæbbe,\nwið Grendles gryre;\nic þǽm gódan sceal\nfor his mód-þræce\nBeó þú on ófeste,\nhát ingán,*hát híe. G.\ngesaga him eác wordum\nþæt híe sint wil-cuman\nword inne á-beád\n“Eów hét secgan\nþæt he eówer æðelu can,\nand ge him syndon\nNú ge móton gangan\nin eówrum gúð-geatawum,\nÁ-rás þá se ríca,\nymb hine rinc manig,\nþryðlíc þegna heáp;\nsume þǽr bidon,\nswá him se hearda bebeád;\nþa secg wísode*þá. A. B.\nunder Heorotes hróf,\nheard under helme,\nþæt he on heóðe gestód.*þæt him on heoðo (heaðo). G.\n(on him byrne scán,\n“Wes þú Hróðgár hál!*wæs. M.\nic eom Higeláces\nmǽg and mago-þegn,\nhæbbe ic mǽrða fela\non-gunnen on geógoðe;\nme wearð Grendles þing\non mínre éðel-tyrf\nþæt þæs sele stande,*þes. Th.\nreced sélesta,*receda sélest. K.\nídel and unnyt,\nunder heofenes hador\nþá me þæt ge-lǽrdon\nþæt ic þe sóhte;\nforþan híe mægenes cræft\nþá ic of searwum cwom,\nfáh from feóndum,\nþǽr ic fífe geband,\nýðde eotena cyn,\nand on ýðum slóg\nwræc wedera níð,*wedera. A. B. þræc-wedera. G.\nfor-grand gramum,*gramum. A. B.\n15and nú wið Grendel sceal,\nwið þám aglǽcan,\nþing wið þyrse.\nIc þe nú; þá,*Ic. A. B.\nbrego beorht Dena,\neodor Scyldinga,*eodor. A. B.\nþæt þú me ne for-wyrne,\nnú ic þus feorran com,\nþæt ic móte ána,\nmínra eorla gedryht,*mid mínra. Th.\nand þes hearda heáp,*ic and. G.\nHæbbe ic eác ge-áhsod\nþæt se æglǽca,\nfor his won-hydum,\nwǽpna ne recceð;\nic þæt þonne for-hicge,\nswá me Higelác síe,\nþæt ic sweord bere\noððe sídne scyld\ngeolo-rand tó gúðe,\nac ic mid grápe sceal\nfón wið feónde\nand ymb feorh sacan,\nláð wið láðum;\nþǽr ge-lýfan sceal\nse þe hine deáð nimeð.\nWén ic þæt he wille,\ngif he wealdan mót,\nin þǽm gúð-sele\nGeátena leóde*Geotena. M.\nswá he oft dyde,\nná þú mín ne þearft*þú. A. B.\nac he me habban wile\ndeóre fáhne,*dreóre. G.\ngif mec deáð nimeð,\nbyreð blódig wæl,\nnó þú ymb mínes ne þearft\ngif mec hild nime,\nþæt míne breóst wereð,\n16þæt is Hrædlan láf,\ngæð á wyrd swá hió scel!”\n“Fere fyhtum þú,*For were-fyhtum. G.\nwine mín Beówulf,\nand for ár-stafum\nGeslóh þin fæder\nwearð he Heaðoláfe\nþá hine gara cyn*Wedera cyn. G.\nhabban ne mihte,\nþanon he ge-sóhte\nofer ýða gewealc,\nÁr-Scyldinga;*Scyldinga. A. B.\n(þá ic furðum weóld\nand on geógoðe heóld\ngimme-ríce,*ginne rícu. Th.\nþá wæs Heregár deád,\nmýn yldra mǽg,\nse wæs betera þonn ic;)\nsiððan þá fǽhðe*siððan ic. G.\nsende ic Wylfingum,\nofer wæteres hrycg,\nhe me áðas swór.\nSorh is me tó secganne,\non sefan mínum,\nhwæt me Grendel hafað\nhýnðo on Heorote,\nmid his hete-þancum,\nis mín flet-werod,\n(híe wyrd forsweóp)\non Grendles gryre;\nGod eáðe mæg\nFul oft ge-beótedon\nþæt híe in beór-sele\nmid gryrum ecga;\nþonne wæs þeós medo-heal\nþonne dæg lixte,\nheall heoru-dreóre;*heoru. A. ⓘ B.B.] GV, B A\náhte ic holdra þý læs,\nþe þá deáð fornam.\nSite nú tó symle,\nand on-sǽl meoto*múðe. G.\nsige-hréð secgum,*sege. G.\nswá þín sefa hwette!”\nÞá wæs Geát-mæcgum\nþegn nytte beheóld,\nse þe on handa bær\nscencte scír wered;\nscóp hwílum sang\nhádor on Heorote,\nþǽr wæs hæleða dreám,\nDena and Wedera.\n✂ Húnferð maðelode,\nþe æt fótum sæt\n(wæs him Beówulfes síð,\nfor þon þe he ne úðe\nþæt ǽnig óðer man\nǽfre mǽrða þon má\nmiddangeardes,*ǽfre mærða má, on middangearde. G.\nge-hédde under heofenum\nþonne he sylfa):\n“Eart þú se Beówulf,\nse þe wið Brecan wunne\non sídne sǽ,\nþǽr git for wlence\nand for dol-gilpe\non deóp wæter\n(Ne me ǽnig mon,\nne leóf ne láð,\nÞá git on sund reón,\nþǽr git eágor-streám\nglidon ofer gár-secg;\n18geofon ýðum weól,\nwintrys wylm.*wintres wylme. Th.\nGit on wæteres ǽht\nhe þe æt sunde ofer-flát,\nhæfde máre mægen,\nþá hine on morgen-tíd\nþonon he ge-sóhte\nleóf his leódum,\nþǽr he folc áhte\nburh and beágas;\nbeót eal wið þe\nÞonne wéne ic tó þe\nwyrsan geþingea,*geþingea. A. B. geþingeo. G.\nþeáh þú heaðo-rǽsa\ngif þú Grendles dearst,\nneán bídan.”*bídan. A. B.\n“Hwæt þú worn fela\nwine mín Húnferð,\nymb Brecan sprǽce,\nsægdest from his síðe;\nsóð ic talige,\nþæt ic mere-strengo\nearfeðo on ýðum,\nþonne ǽnig óðer man.\nWit þæt ge-cwǽdon,\n(wǽron begen þá git\nþæt wit on gár-secg út\nand þæt ge-æfndon swá;\nhæfdon swurd nacod,\nþá wit on sund reón,\nheard on handa,\nwit unc wið hron-fixas\nnó he wiht fram me,\nhraðor on holme,\nnó ic fram him wolde;\nþá wit æt-somne*somne. A. B.\non sǽ wǽron,\nfíf nihta fyrst,\nóðþæt unc flód tó-dráf,\nhreó wǽron ýða,\nþǽr me wið láðum\non breóstum læg,\nme tó grunde teáh\ngrim on grápe;\nhwæðre me gyfeðe wearð,\nþæt ic aglǽcan\nþurh míne hand.\n✂ Swá mec ge-lóme\nic him þénode\nswá hit ge-défe wæs;\nnæs híe þǽre fylle\nmán for dǽdlan,*dǽd-leán for máne. G.\nþæt híe me þégon,\nac on mergenne\nsweódum á-swefede;*sweódum. A. sweótum. Th.\nþæt syððan ná,\nymb brontne ford,*brontne. A. B.\nláde ne letton.\nLeóht eástan com,*leóht. A. B.\nbeorht beácen Godes,\nþæt ic sǽ-næssas\n(wyrd oft nereð\nþonne his ellen deáh,\nhwæðere me ge-sǽlde,\nþæt ic mid sweorde of-slóh\nNó ic on niht gefrægn\nunder heofones hwealf\nne on ég-streámum\n20earmran mannan;*mannon. M.\nhwæðere ic fára feng,*hwaðere. M. fær á-feng. G.\nþá mec sǽ óð-bær,\nflód æfter faroðe,\non Finna land,\nwudu weallendu.*wadu weallende. G.\nNó ic wiht fram þe\nBreca nǽfre git\nne ge-hwæðer incer,\n(nó ic þæs [fela] gylpe);*[fela]. Grein.\nþeáh þú þínum bróðrum\ntó banan wurde,\nþæs þú in helle scealt*helle. A. B.\nþeáh þín wit duge.*wit duge. A.\nSecge ic þe tó sóðe,\nsunu Ecgláfes,*Ecgláfes. A.\nþæt nǽfre Grendel swá fela\ngif þín hige wǽre,\nsefa swá searo-grim\nswá þú self talast;\nac he hafað on-funden,\nþæt he þá fǽhðe ne þearf,\nac he lust-wigeð,\nswefen on-sendeð,*swefeð ond sendeð. M.\n(sæcce ne wéneð)\nAc ic him Geáta sceal\neafoð and ellen,\nGǽð eft se þe mót\ntó medo módig,\nofer ylda bearn,\nsunne swegl wereð,*wered. M.\nÞá wæs on sálum\ngamol-feax and gúð-róf,\ngehýrde on Beówulfe*Beówulfe. A. B.\nÞǽr wæs hæleða hleahtor,\nword wǽron wynsume;\neode Wealhþeów forð,\nguman on healle,\nand þá freólíc wíf\nbæd hine blíðne*bliðsian. G.\næt þǽre beór-þege,\n(he on lust geþeah\nsymbel and sele-ful,\nduguðe and geógoðe,\nóðþæt sǽl álamp,\nþæt hió Beówulfe,\ngrétte Geáta leód\nþæs þe hire se willa gelamp,\nþæt heó on ǽnigne\nHe þæt ful geþeah,\nand þá gyddode,\n“Ic þæt hogode\nþá ic on holm gestáh,\nmid mínra secga gedriht,\nþæt ic ánunga\noððe on wæl crunge,\nic ge-fremman sceal\neorlíc ellen,*árlíc? G.\non þisse meodu-healle\nÞám wífe þá word\ntó hire freán sittan.\nÞá wæs eft swá ǽr,\ninne on healle,\nþeód on sǽlum*Þeót. G.\nwiste .. þem ahlǽcan*álecgan? G.\ntó þǽm heáh-sele\nsiððan híe sunnan leóht\noððe nípende*óðþæt. G.\nniht ofer ealle\nscríðan cwóman,*cwóme. Th.\nwan under wolcnum.\nWerod eall árás,\ngrétte þá*ge-grétte. G.\nand him hǽl ábeád,\nand þæt word ácwæð:\n“Nǽfre ic ǽnegum men\nsiððan ic hond and rond\nbuton þe nú þá,\nhafa nú and ge-heald\nwaca wið wráðum;\nne bið þe wilna gád,\ngif þú þæt ellen-weorc\n✂ Þá him Hróðgár gewát,\nmid his hæleða gedryht,\nút of healle,\ncwén tó gebeddan;\nhæfde kyninga wuldor*kyning. M.\nswá guman gefrugnon,*gefrungon. M.\nymb aldor Dena),\nHúru Geáta leód\nþá he him ofdyde\nhelm of hafelan,\nsealde his hyrsted sweord,\nand ge-healdan hét\ngespræc þá se góda\nǽr he on bed stige:\n“Nó ic me an here-wæsmum*on here-wæstmum. G.\nþonne Grendel hine,\nforþan ic hine sweorde\nþeáh ic eal mǽge;\nnát he þára góda*þǽre gúðe. Th.\nþæt he me on-geán sleá,\nþeáh þe he róf síe\nac wit on niht sculon\nsæcce ofer-sittan,*secge. M.\ngif he ge-sécean dear*het. M.\nwíg ofer wǽpen;\nand siððan witig God,\non swá hwæðere hond,\nswá him ge-met þince!”\nHylde hine þá heaðo-deór\nhleór bolster onféng,\nand hine ymb monig\nnǽnig heora þohte,\nþæt he þanon scolde\neft eard lufan*lufwend? G.\nfolc oððe freó-burh\nþǽr he á-féded wæs;\nac híe hæfdon ge-frunen,\nþæt híe ǽr tó fela micles,*þætte. G.\nin þǽm win-sele\nac him dryhten forgeaf\nfrófor and fultum,\nþæt híe feónd heora,*fultum þæt híe. A. B.\nþurh ánes cræft ealle,\n(sóð is gecýðed,\nþæt mihtig God\nweóld ... ferhð).*ride ferhð. A. B. wíde-ferhð. G.\nCom on wanre niht,\nscríðan sceadu-genga;*sceadu. A. B.\nþá þæt horn-reced\nealle buton ánum;\nþæt wæs yldum cúð,\nþæt híe ne móste,*hine ne. G.\nþá metod nolde,\nunder sceadu bregdan;\nac he wæccende\nwráðum on andan,\n✂ Þá com of móre\nGodes yrre bær;\nmynte se mán-scaða\nin sele þám heán;\nwód under wolcnum,\ntó þæs þe he win-reced,\nNe wæs þæt formá síð,\nþæt he Hróðgáres\nnǽfre he on aldor-dagum,\nǽr ne siððan,*ne siððan. A.\nCom þá tó recede\nduru sóna on-arn,\nfýr-bendum fæst,*bendum. A. B.\nsyððan he hire folmum ... an,*æt-hrán. R.\non-bræd þá bealo-hydig,\nþá ... bolgen wæs,*þá he ge-bolgen. G.\nraðe æfter þon\non fágne flór\nhim of eágum stód,\nlíge ge-lícost,*ligge. M.\nGeseah he in recede\nþá his mód áhlóg;\nmynte þæt he ge-dǽlde,\nǽr þon dæg cwóme,\nlíf wið líce,\nþá him á-lumpen wæs\nne wæs þæt wyrd þá gen*þæt wyrd. A.\nþæt he má móste\nþicgean ofer þá niht;\nhú se mán-scaða\nne þæt se aglǽca*nó þǽr. G.\nac he ge-féng hraðe,\nblód édrum dranc,\nfét and folma;\nfórð neár ætstóp,\nnam þá mid handa\nrinc on ræste,\nfeónd mid folme\nhe on-féng hraðe\nand wið earm gesæt.\nSóna þæt on-funde\nþæt he ne métte,\neorðan sceáta*sceatta. M.\non elran men,\nhe or-móde wearð,*on mode. M.\nforht on ferhðe,\n(nó þý ǽr fram meahte)\nhyge wæs him hin-fús,\nwolde on heolster fleón,\nsécan deófla ge-dræg;\nne wæs his drohtoð þǽr\nswylce he on ealder-dagum\nGe-munde þá se góda\nand him fæste wið-féng;\neoten wæs út-weard;\neorl furður stóp;\n(mynte se mǽra,\n... he meahte swá,*..ær he. A. B. hwǽr he. K.\nand on-weg þanon\nfleón on fen-hópu)\nwiste his fingra geweald\non grames grápum,\nþæt he wæs geócor.\nSíð þæt se hearm-scaða\ntó Heorute áteáh,\nDenum eallum wearð,\neorlum ealu scerwen;\n(yrre wǽron begen,\nþá wæs wundor micel,\nþæt se win-sele\nþæt he on hrusan ne feól,\nfæger fold-bold;*folc-bold. G.\nac he þæs fæste wæs,\ninnan and útan,\nþǽr fram sylle ábeág\nþǽr þá graman wunnon;\nþæs ne wéndon ǽr\nþæt hit á mid ge-mete\nhetlíc and bán-fág,*betlíc and bas-fág. G.\nnymðe líges fæðm\nswulge on swaðule.*líges wælm swulge on staðule. G.\nþára þe of wealle\nsár wánigean;*sár. A. B.\nheóld hine fæste*tó fæste. Th.\nse þe manna wæs\n✂ Nolde eorla hleó\nne his líf-dagas\nþǽr genehost brægd\neorl Beówulfes*eórd (eóred). G.\nþǽr híe meahton swá;\nhíe þæt ne wiston\nþá híe ge-win drugon,\nand on healfa ge-hwone\nþone syn-scaðan,*þæt þone. G.\nǽnig ofer eorðan\nac he sige-wǽpnum\nfor-sworen hæfde,*for-sworen. A. B. for-spocen? G.\nscolde his aldor-gedál,\nand se ellor-gást\non féonda geweald\nÞá þæt on-funde,\nse þe fela ǽror,\n(he fág wið God)*he wæs fág. Th.\nþæt him se líc-homa\nac hine se módega\nhæfde be honda,\n(wæs ge-hwæðer óðrum\nhim on eaxle wearð\nscolde Grendel þonan\n28sécean wyn-leás wíc,\nwiste þé geornor,\nþæt his aldres wæs\næfter þám wæl-rǽse,\nhæfde þá ge-fǽlsod,\nse þe ǽr feorran com,\nsnotor and swýð-ferhð,\nge-nered wið níðe,\nellen-mǽrðum; *mærðum. A.\nswylce on cýððe\nealle gebétte *gebétte. A. B.\nþe híe ǽr drugon,\nand for þreá-nýdum*þreá. A. B.\nþæt wæs tácen sweotol,\nearm and eaxle,\n(þǽr wæs eal geador\nunder geápne hr..*hr .. B. hróf. R.\n✂ Þá wæs on morgen,\nymb þá gif-healle\nfeorran and neán,\nnó his líf-gedál\nþára þe tír-leáses\nhú he wérig-mód,\non nicera mere,\nfǽge and ge-flýmed,\nÞǽr wæs on blóde\nátol ýða geswing,*gespring. K.\nhát on heolfre\n(heoro-dreóre weól)*heoro. A. B.\nsiððan dreáma leás,\nhǽðene sáwle,*hǽðene. A.\nþǽr him hel onféng.\nÞanon eft gewiton\nswylce geong manig,*manig. A. B.\nof gomen-wáðe,*on. G.\nfram mere módge\nbeornas on blancum.\nÞǽr wæs Beówulfes\nmǽrðo mǽned,*gemǽned. G.\nmonig oft gecwæð\nþætte, súð ne norð,\nbe sǽm tweónum,\nunder swegles begong,\nne híe húru wine-drihten*heora? G.\nwiht ne lógon,\nac þæt wæs gód cyning.\non ge-flít faran,\nþǽr him fold-wegas\nhwílum cyninges þegn,\n(se þe eal-fela\nword óðer fand,\nsecg eft on-gan\nand on spéd wrecan\nþæt he fram Sigemunde\nþára þe gumena bearn\ngearwe ne wiston,\nbuton Fitela mid hine,*mid. A. B. him. G.\nþonne he swulces hwæt\n30eám his nefan,\nswá híe á wǽron\næt níða gehwám\nsyððan wíges heard*Sǽferð wíges heard? G.\nhe under hárne stán,\nne wæs him Fitela mid,\nhwæðre him ge-sǽlde\nþæt þæt swurd þurh-wód\nþæt hit on wealle ætstód,\n(draca morðre swealt)\nþæt he beáh-hordes\n(wyrm hát gemealt).\nSe wæs wreccena\nhe þæs ǽr onþáh,\nhild sweðrode,*sweðrode. A. wedrode. M.\nearfoð and ellen;\nhe mid eotenum wearð\non feónda geweald\nlemede tó lange;*lemedon. G.\nhe his leódum wearð,\nswylce oft be-mearn,\nsnotor ceorl monig,\nse þe him bealwa\ntó bóte gelýfðe,\nþæt þæt þeódnes bearn\nfæder æðelum on-fón,\n31hord and hleó-burh,\n(he þǽr eallum wearð*be þæm. G.\nfreóndum ge-fægra)*ge-fægenra? G.\nhine fyren onwód.\nþá wæs morgen-leóht;\nscofen and scynded,\neode scealc monig,\ntó sele þám heán,\nswylce self cyning,\nand his cwén mid him\nmedo-stíg ge-mæt,*medo. A. B.\n✂ Hróðgár maðelode\n(he tó healle geóng,\nstód on stapole,*staðole. R.\ngeseah steápne hróf\nand Grendles hond):\nFela ic láðes gebád,\ngrynna æt Grendle;\n(á mæg God wyrcan\nwunder æfter wundre,\nþæt wæs ungeára,\nþæt ic ǽnigra me\nweána ne wénde,\ntó wídan feore,\nþonne blóde fáh\nweá wid scofen*weán wið-scufon? G.\nwitena gehwylcne,*gehwylcum. K.\nþára þe ne wéndon,\nþæt híe wíde-ferhð\nscuccum and scinnum,\nnú scealc hafað,\nþurh drihtnes miht,\ndǽd gefremede,*gefremed. G.\n32þe we ealle\nǽr ne meahton*ǽr. A. B.\nHwæt þæt secgan mæg,\nefne swá hwylc mægða,\nswá þone magan cende,\ngyf heó gyt lyfað,\nþæt hyre eald metod,\néste wǽre,*úðe metod éste-wǽre? G.\nNú ic Beówulf þec,\nme for sunu wylle\nfréogan on ferhðe;\nheald forð tela\nne bið þe ǽnigre gád*nǽnigra. Grein.\nþe ic ge-weald hæbbe;\nful oft ic for læssan\nsǽmran æt sæcce.\nÞú þe self hafast\nþæt þín [dóm] lyfað*[dóm]. K.\náwa tó aldre;\nswá he nú gyt dyde!”\n“We þæt ellen-weorc\núðe ic swíðor\nþæt þú hine selfne\nfeónd on frætewum,*fæterum. G.\nic hine hrædlíce,*him. M.\nþæt he for hand-gripe*mund-gripe. K.\nbutan his líc swice;\nic hine ne mihte,\n(þá metod nolde)\nnó ic him þæs georne ætfealh,\nwæs tó fore mihtig\nfeónd on féðe;\nhwæðere he his folme forlét\nearm and eaxle;\nnó þǽr ǽnige swá þeáh\nfeásceaft guma*guma. A. B.\nnó þý leng leofað *leofað. A. B.\nac hyne sár hafað\nin mid gripe*in níð-gripe. Th.\nþǽr á-bídan sceal\nhú him scír metod\nÞá wæs swígra secg,\nsunu Ecgláfes,*Eclafes. M.\nofer heáhne hróf*heanne. M.\nforan ǽghwylc wæs\nstéda nægla gehwylc*stedig. G.\nhǽðenes hand-sporu,*spora. G.\nþæt him heardra nán\nþæt þæs ahlǽcan\non-beran wolde.*onberian. Th.\n✂ Þá wæs haten hreðe*heáh-timbrede? G.\nfela þǽra wæs,\nwera and wífa,\nþe þæt wín-reced\nweb æfter wagum,\nþára þe on swylc starað.\nWæs þæt beorhte bold\nhróf ána genæs\nþe se aglǽca,*þonne se. G.\non fleám gewand,\nNó þæt ýðe byð\n(fremme se þe wille!)\nac ge-sacan sceal,\nsáwl-berendra [ǽghwylc],*[ǽghwylc]. G.\nnýde ge-nýded,*genýded. K. genydde. M.\nþǽr his líc-homa,\nswefeð æfter symle.\nÞá wæs sǽl and mǽl,\nþæt tó healle gang\nwolde self cyning\nNe gefrægn ic þá mægðe*gefrægen. M. ic on þá. G.\nymb hyra sinc-gyfan\nsél gebǽran.*sél. A. B.\nBugon þá tó bence\nblǽd-ágende,*ágande A. B.\nfægere geþǽgon*fægene. Th.\nmedo-ful manig,*medo. A. B.\nmágas þára*þǽre. G.\nswíð-hicgende *hicgende. A. B.\non sele þám heán,\nHróðgár and Hróðulf,\nHeorot innan wæs*Heorot. A. B.\nnalles fácen-stafas*fácen. A. B.\nForgeaf þá Beówulfe\nbrand Healfdenes*bearn. G.\nsigores tó leáne,\nhroden hilte cumbor,*hilde-cumbor. Ettm.\nhelm and byrnan,\nbeforan beorn beran.*beorn. A. B.\nful on flette;\nnó he þǽre feoh-gyfte\nfor scotenum*fore sceótendum. K.\nscamigan þorfte,*scamigan. A. B.\nne ge-frægn ic freóndlícor\nfeówer mádmas,*feówer. A. B.\n35ymb þæs helmes hróf,\nwalan útan heóld,*wala. Grein.\nþæt him fela láf*láf. A. B. láfe. G.\nfrécne ne meahton\nscúr-heard sceððan,* sceððan. A. B.\nHéht þá eorla hleó\non flet teón,*on ge-flit. G.\nin under eoderas,\nþára ánum stód\nsadol searwum fáh,\nþæt wæs hilde-setl\nþonne sweorda gelác\n(nǽfre on óre læg\nwíd-cúðes wíg*wicg. G.\nþonne walu feóllon;)\nand þá Beówulfe\nonweald geteáh,*geteóde. G.\nwicga and wǽpna,\nhét hine wel brúcan.\nmearum and mádmum,\nswá hý nǽfre man lyhð,\nse þe secgan wile\nsóð æfter rihte.\n✂ Þá gyt ǽghwylcum,\nþára þe mid Beówulfe\nbrim-leade teáh,*brim-láde. Th.\non þǽre medu-bence\nand þone ǽnne héht\nþone þe Grendel ǽr\nswá he hyra má wolde,\nnefne him witig God\nand þæs mannes mód.\nMetod eallum weóld,\nswá he nú git déð,\n36forþan bið and-git\nfela sceal ge-bídan,\nleófes and láðes,\nse þe longe her,\non þyssum win-dagum,\nÞǽr wæs sang and swég\ngid oft wrecen,\nFinnes eaferum,*be Finnes. K.\nþá híe se fǽr begeát,\nhæleð Healfdenes,*Healfdena. M.\nin Fr .. es wæle\nNe húru Hildeburh\nunsynnum wearð*unsynnig. G.\næt þám hild-plegan,*lind-plegan. K.\nbearnum and bróðrum,\nhíe on ge-byrd hruron,*ge-byld. G.\ngáre wunde;*wunde. A. B.\nþæt wæs geómuru ides.\nHóces dóhtor*Hóces. A. B.\nsyððan morgen com,\nþá heó under swegle\nþǽr heó ǽr mǽste heóld*heó. Th. he. M.\nWíg ealle fornam\nnemne feáum ánum,\nþæt he ne mehte\non þæm méðel-stede\nwíg Hengeste..*wið. G.\nne þá weá-láfe\nac hig him ge-þingo budon,\nþæt híe him óðer flet\nhealle and heáh-setl,\nþæt híe healfre geweald*healfne. Th.\nwið Eotena bearn*mid. G.\nand æt feoh-gyftum\nhringum wenede,*þenede. Th. wægnede. G.\nefne swá swíðe\nswá he Fresena cyn,\nÞá híe ge-trúwedon*þæt híe. G.\non twá healfa\nelne unflitme*unhlytme? G.\nþæt he þá weá-láfe,*he wið þá. G.\nárum heólde,*hine árum. G.\nþæt þǽr ǽnig mon,\nwordum ne worcum,\nwǽre ne brǽce,\nne þurh inwit-searo\nþeáh híe hira beág-gyfan\nþá him swá ge-þearfod wæs.\nGyf þonne Frysna hwylc,\nþonne hit sweordes ecg\nsyððan scolde.*sweðrian? Th.\n...........nas * Finsb..\nheaðo-geong cyning:*– hearo. H.\n“Ne þis ne dagað eástan,*þus. G.\nne her draca fleógeð,\nne her þisse healle\nhornas ne byrnað,\nac her forð berað,*fyrd farað. G.\nscyld scefte oncwyð:\nNú scýneð þes móna\nwaðol under wolcnum;\nnú árísað weá-dǽda,\nþe þisne folces nið\nAc onwacnigeað nú,\nhabbað eówre handa,*landa. H.\nhicgeað on ellen,*hie geað. H.\n38winnað on orde,*windað. H.\nwesað on móde!”*ánmóde. Th.\nÞá árás monig gold-hladen þegn,*headen. H.\ngyrde hine his swurde;\nþa tó dura eodon\nSigeferð and Eaha,\nhyra sword getugon,\nand æt óðrum durum\nOrdláf and Gúðláf,*Osláf. G.\nand Hengest sylf;\nhwearf him on láste\nþá gyt Gárulf,\nGuðere styrode,*hine Gúðhere. G.\nþæt he swá freólíc feorh\ntó þǽre healle durum\nhyrsta ne bǽran,*bǽre. K.\nnú hyt níða-heard*ne. G.\ná-niman wolde;*anyman. H.\nac he frægn ofer eal\nhwá þá duru heólde.\n“Sigeferð is mín nama (cwæð he),\nic eom Secgena leód,\nwrecten wíde cúð,*wreccena. G.\nfela ic weána gebád,*fæla ic weuna. H.\nþe is gyt her witod,*hell. G.\nswæðer þú sylf tó me*swæ þær. H.\nÞá wæs on wealle*healle. H.\nsceolde celæs borð*celan. G.\ncénum on handa,*cénum on. Grein. genumon. H.\nóð æt þǽre gúðe\nymbe hine gódra fela\nhwearf lacra hrær*hwearflícra hrǽw. G.\nhræfen wandrode*wandode. G.\nsweart and sealo-brún,\nswylce eal Finnsburuh\nNe gefrægn ic nǽfre wurðlícor\næt wera hilde\nne nǽfre swánoc hwítne medo*sylfres hwítne méde. G.\nþonne Hnæfe guldon*guldan. H.\nhig fuhton fíf dagas,\nswá hyra nán ne feól\nac hig þá duru heóldon.\nÞá ge-wát him wund hæleð\non wæg gangan,\nsǽde þæt his byrne\nand eác wæs his helm þyrl.\nÞá hine sóna frægn\nhú þá wígend\nhyra wunda genǽson\noððe hwæðer þǽra hyssa\nBeów Áð wæs ge-æfned,*Ád. G.\nand icge gold\ná-hæfen of horde.\nwæs on bǽl gearu;\næt þǽm áde wæs\n(sume on wæle crungon).\nHét þá Hildeburh,\næt Hnæfes áde,\nhire selfre sunu,\nSweoloðe befæstan*befæðman. G.\nand on bǽl dón\nearme on eaxle.\ngúð-réc ástáh,*gúð-riuc. M.\nwand tó wolcnum,*tó. A. B.\nhlynode for hláwe,*from. G.\nþonne blód ætspranc,\nlíg ealle forswealg,\nþára þe þǽr gúð fornam:\nbega folces wæs\nhira blǽd scacen.\n✂ Ge-witon him þá wígend\nhámas and heá-burh;\nHengest þá gyt\nwæl-fægne winter*wæl-fágne. K.\nFinnel unhlitine*2250-51 wunode mid him, Finnes unhlisne. G.\nþeáh þe he [ne] meahte*[ne]. G.\non mere drífan\n(holm storme weól\nwon wið winde,\nwinter ýðe beleác\nóðþæt óðer com\ngeár in geardas,\nswá nú gyt déð,\nþá þe syngales\nséle bewitiað*sóle (=sunne) bewitigað. G.\n(þá wæs winter scacen,)\nfæger foldan bearm;\ngist of geardum.\nHe tó gyrn ⓘ wræcewræce] GV, wræc e A\nþonne tó sǽ-láde,\ngif he torn-gemót*torn-gemót. A. B. torn-gemód. G.\nþæt he Eotena bearn*þǽt hyt. G. Eotena. A. B.\nswá he ne for-wyrnde*for. A. B.\nþonne him Húnláfing\nbilla sélest, *sélest. A. B.\non bearm dyde,*bearhtm. G.\nþæs wǽron mid Eotenum *Eotenum. A. B.\nFin eft be-geat\nsweord bealo slíðen,*bealo-slíð. G.\næt his selfes hám,\nsiððan grimne gripe*grimme. G.\nGúðláf and Osláf,\næt-witon weána dǽl;\nne meahte wæfre-mód\nfor-habban in hreðre;\nþá wæs heal hroden\nswilce Fin slægen,\ncyning on corðre,\nand seó cwén numen;\ntó scypon feredon,\nswylce híe æt Finnes-hám\nhíe on sǽ-láde\ntó Denum feredon\nlǽddon tó leódum.*tó leódum. A. B.\n41Leóð wæs ásungen\ngleó-mannes gyd,*mannes. A. B.\ngamen eft ástáh,\nwín of wunder-fatum.\nÞá cwom Wealhþeó forðgán,\nunder gyldnum beáge,\nþǽr þá gódan twegen\nþá gyt wæs hiera sib ætgædere,\nǽghwylc óðrum trýwe;\nswylce þǽr Húnferð þyle\næt fótum sæt freán Scyldinga,\ngehwylc hiora his ferhðe treówde,\nþæt he hæfde mód micel,\nþeáh þe he his mágum nǽre\nárfæst æt ecga gelácum.\nSpræc þá ides Scyldinga:\n“On-fóh þissum fulle,\nþú on sǽlum wes,\nand tó Geátum spræc\n(swá sceal man dón)\nbeó wið Geátas glæd,\nneán and feorran;\nþú nú hafast*þú ge-fæsted hafast. G.\nme man sægde,*swá me. G.\nþæt þú þe for sunu wolde\nHeorot is gefǽlsod\nbrúc þenden þú móte\nmanigra medo, *medo. A. B.\nand þínum magum lǽf\nfolc and ríce,\nþonne þú forð scyle\nic mínne can\nþæt he þá geógoðe wile*geógoðe. A. B.\ngyf þú ǽr þonne he,\nwéne ic þæt he mid góde\ngif he þæt eal gemon,\nhwæt wit tó willan\nand tó worð-myndum,\numbor wesendum ǽr,*umb (=ymb) or. G.\nHwearf þá bí bence,\nþǽr hyre byre wǽron,\nHréðríc and Hróðmund\n42and hæleða bearn,\nþǽr se góda sæt,\nbe þǽm ge-bróðrum twǽm.\n✂ Him wæs ful boren,\nand wunden gold\nearm-reáde twá,*hreáde. Grein.\nhrægl and hringas, *hringas. A. B.\nþára þe ic on foldan\nnǽnigne ic under swegle\nhord-mádmum hæleða,*hord-máðm. G.\nsyððan Háma ætwæg\ntó here byrhtan-byrig*þǽre. Ettm. byrig. A. B.\nsigle and sinc-fæt,\nsearo-níðas fealh*fleáh. G.\ngeceás écne rǽd.\nÞone hring hæfde\nsiððan he under segne\nsyððan he for wlenco\nfǽhðe tó Frysum,*féðe. G.\nhe þá frætwe wæg,\nofer ýða ful,*2410 fyll. G.\nhe under rande gecranc;\ngehwearf þá in Francna fædm\nfeorh cyninges*feor-cyninges. G.\nand se beáh somod,\næfter gúð-sceare*gúð-scearde. G.\nGeáta leóde,*leóda. G.\nHeal swége onféng;\n(heó fore þǽm werede spræc):\n“Brúc þisses beáges,\nhyse mid hǽle,\nand þisses hrægles neót,\n43and ge-þeóh tela,*geþeóh. A. B.\ncen þec mid cræfte\nand þyssum cnyhtum wes\nic þe þæs leán geman;\nhafast þú ge-féred,\nþæt þe feor and neáh,\nefne swá síde,*siide. M.\nswá sǽ bebúgeð *bebúgeð. A. B.\nwind geard weallas.*windge eard-weallas. K.\nWes þenden þú lifige\n(ic þe an tela)\nBeó þú suna mínum\nHer is ǽghwylc eorl\nman-drihtne hold;*hol. M\nþegnas syndon ge-þwǽre,\nþeód eal gearo,\ndóð swá ic bidde!”\nEode þá tó setle,\nþǽr wæs symbla cyst,\ndruncon wín weras,\nwyrd ne cúðon,\ngeósceaft grimne,*geócsceaft. Grein. grimme. Ettm.\nswá hit á-gangen wearð\nSyððan ǽfen cwom,\nand him Hróðgár gewát\ntó hofe sínum,\nríce tó ræste;\nswá híe oft ǽr dydon,\nhit geond-brǽded wearð\nbeddum and bolstrum,\nfús and fǽge,*fægen. G.\nflet-ræste gebeág,)*gebeág. A. B.\nsetton him tó heáfdum*heafdon. M.\nþǽr on bence wæs,\nwæs þeáw hyra,*þeáw. A. B.\nþæt híe oft wǽron*ófst. G.\non wíg gearwe,*an. M.\nge æt hám ge on herge,\nge ge-hwæðer þára,\nefne swylce mǽla,\n44swylce hira man-dryhtne\nwæs seó þeód tilu.\n✂ Sigon þá tó slǽpe,\nsum sáre ongeald*angeald. M.\nswá him ful-oft gelamp,*hit. G.\nóðþæt ende becwom,\nswylt æfter synnum.\nÞæt gesýne wearð,\nþætte wrecend þá gyt\nlifde æfter láðum,\nides aglǽc wíf*ýða? G.\nse þe wæter-egesan*seó. Th.\nsiððan Cain wearð*camp. M.\nhe þá fág gewát,*fǽg. G.\nþanon wóc fela*þanon wóc. A. B.\nwæs þǽra Grendel sum,\nse æt Heorote fand\nþǽr him aglǽca\nhwæðre he ge-munde\ngim-fæste gife,*gin-fæste. K.\nþe him God sealde,\nand him tó anwaldan\nfrófre and fultum;\nþý he þone feónd ofercwom,\nþá he heán gewát,\nand his módor þá gyt*ac his. Th.\ngífre and galg-mód\nsunu þeód wrecan;\ncom þá tó Heorote,\ngeond þæt sæld swǽfon*swæfun. M..\nÞá pǽr sóna wearð\nsiððan inne fealh\nwæs se gryre læssa,\nefne swá micle\nswá bið mægða cræft,\nsweord swáte fáh\nswín ofer helme\necgum dyhttig *dyhttig. A. (dyttig. B.) dihtig. G.\nÞá wæs on healle\nsweord ofer setlum,\nhafen handa fæst;\nhelm ne gemunde,*hæleð ne. G.\nþá hine se bróga angeat.*ongeat. G.\nHeó wæs on ófste,\nwolde út þanon,\nþá heó onfunden wæs;\nhraðe heó æðelinga\nþá heó tó fenne gang;\nse wæs Hróðgáre\non ge-síðes hád\nþone þe heó on ræste ábreát\nNæs Beówulf þǽr,\nac wæs óðer inn*in. M.\nHreám wearð on Heorote,\n(heó under heolfre genam*heolstre. G.\ncearu wæs geniwod\nge-worden in wícun;*wícum? K.\nne wæs þæt ge-wrixle til,\nþæt híe on bá healfa\nÞá wæs fród cyning,\non hreón móde,\nsyððan he aldor-þegn\nunlyfigendne, *unlyfigendne. A. (unlyfi..ndne. B.)\nHraðe wæs tó búre\neode eorla sum,\nself mid ge-síðum,\nþǽr se snottra bád*ábád. G.\nhwæðre him alf-walda*alwalda. Th.\nGang þá æfter flóre\nmid his hand-scale,\nþæt he þone wísan\nwordum hnǽgde *hnægde. A. B. hnescde. G.\nfrægn gif him wǽre\n“Ne frin þú æfter sǽlum,\nsorh is geniwod\ndeád is Æschere,\nand mín rǽd-bora,\nþonne we on orlege\nþonne hniton féðan,\nswylc scolde eorl wesan*swy... A. B.\n[ædeling] ǽr-gód,*[ædeling]. G.\nswylc Æschere wæs;*Æschere. A. B.\nwearð him on Heorote\nic ne wát hwæðer,\nátol æse wlanc*æsc-wlanc? G.\nfylle ge-frægnod;*ge-frecnod. G.\nheó þá fǽhðe wræc\nþe þú gystran niht*þá þú. G.\nþurh hǽstne hád,*hæftne-hád? G.\nforþan he tó lange\nwanode and wyrde;\nhe æt wíge gecrang,\nand nú óðer cwom\nwolde hyre mǽg wrecan,\nge feor hafað*his ge-féra. G.\nþæs þe þincean mæg\nse þe æfter sinc-gyfan\non sefan greóteð,\nnú seó hand ligeð*ligeð. A. B.\nse þe eów welhwylcra*seó. G.\nIc þæt lond-búend,\nþæt híe ge-sáwon\nþǽra óðer wæs,\nþæs þe híe ge-wislícost\nidese onlícnæs,*onlícnes. K.\non weres wæstmum\nnæfne he wæs mára\nþonne ǽnig man óðer,*þon. M.\nþone on geár-dagum\nGrendel nemdon *nemdod. A. B.\nnó híe fæder cunnon\nhwæðer him ǽnig wæs\nhíe dýgel lond\nunder næssa ge-nipu\nflód under foldan;\nnis þæt feor heonon,\nþæt se mere standeð,\nofer þǽm hongiað\nwudu wyrtum fæst\nþǽr mæg nihta ge-hwǽm\nfýr on flóde;\nnó þæs fród leofað\nþæt þone grund wite;\nþeáh þe hǽð-stapa,\nheorot hornum trum,\nǽr he feorh seleð,\naldor on ófre,\n48ǽr he in wille\nhafelan ....*hafelan hýdan K.\nnis þæt heóru stów;*is þæt? G.\nwon tó wolcnum,\nþonne wind styreð\nóðþæt lyft drysmað,\nNú is se rǽd gelang\neft æt þe ánum;*þe. A. B.\neard git ne const,*eard-ginne. G.\nþǽr þú findan miht\nséc gif þú dyrre,*séc. A. B.\nic þe þá fǽhðe\nswá ic ǽr dyde,\nwundum golde,*wunden-golde. G.\ngyf þú on weg cymest.”\n✂ Beówulf maðelode,\n“Ne sorga, snotor guma,\nsélre bið ǽghwǽm\nþæt he his freónd wrece,\nþonne he fela murne:\núre ǽghwylc sceal\nwyrce se þe móte\ndómes ǽr deáðe!\nþæt bið driht-guman\nárís, ríces wearð,\nuton hraðe féran,\nIc hit þe ge-háte,\nnó he on helm losað:*holm? Th.\nne on foldan fæðm,\nne on fyrgen-holt,\nne on gyfenes grund,\ngá ǽr he wille.\nÞys dógor þú\nswá ic þe wéne tó! ”\nÁhleóp þá se gomela,\nþæs se man gespræc; *gespræc. A. B.\nhors gebǽted, *gebǽted. A. B.\ngeatolíc gende,*geatolíc. A. gengde. Th.\næfter wald-swaðum*wald-scaðan. Th.\ngang ofer grundas,\nofer myrcan mór,\nþára þe mid Hróðgáre\nhe feára sum\nóðþæt he fǽringa\nofer hárne stán\nwæter under stód,\ndreórig and ge-dréfed;\nweorce on móde\noncyð eorla gehwǽm,\non þám holm-clife\nflód blóde weól,\nhátan heolfre:*hátan. A. B.\nhorn stundum song\nfúslíc f...leóð.*fúslíc. A. B. f.. B. fyrd-leóð. Grein.\nFéða eal gesæt,\ngesáwon þá æfter wætere\nswylce on næs-hleoðum\nþá on undern-mǽl\noft bewitigað*witegiað. G.\nwyrmas and wil-deór;\nhíe on weg hruron\nbitere and ge-bolgne,\nbearhtm ongeáton*breahtm? G.\n50sumne Geáta leód\nþæt him on aldre stód\nhe on holme wæs\nsundes þé sǽnra,\nþe hyne swylt fornam.*þá. Th.\nHraðe wearð on ýðum\nand on næs togen,\nGyrede hine Beówulf\nnalles for ealdre mearn:\nsíd and searo-fáh,\nseó þe bán-cófan\nþæt him hilde-gráp\nhreðre ne mihte,\nac se hwíta helm\nhafelan werede,*hafelan. A. B.\nse þe mere-grundas\nmengan scolde,*mengan. A. B.\nsince geweorðad; *weorðad. A. B.\nbe-fongen freá-wrásnum*frǽ-wreásnum. G.\nswá hine fyrn-dagum\nworhte wǽpna smið,\nþæt hine syððan\nne brond ne beado-mécas*no brond. M.\nbítan ne meahton.\nNæs þæt þonne mǽtost\nþæt him on þearfe láh\nwæs þǽm hæft-méce\nþæt wæs án foran\necg wæs íren,\nnǽfre hit æt hilde ne swác\nmanna ǽnigum,*ængum. M.\nþára þe hit mid mundum bewand,\n51se þe gryre-síðas\nfolc-stede fára,*fáhra. G\nnæs þæt forma síð,\nþæt hit ellen-weorc\nHúru ne ge-munde\nþæt he ǽr gespræc\nþá he þæs wǽpnes onláh\nselfa ne dorste\nunder ýða gewin\nþǽr he dóme forleás\nellen ...ðum;*mǽrdam. A. B. ellen-mǽrða. Grein.\nne wæs þǽm óðrum swá,\nsyððan he hine tó gúðe\n“Geþenc nú se mǽra\nnú ic eom síðes fús,\nhwæt wit geó sprǽcon,\ngif ic æt þearfe\nþæt þú me á wǽre\non fæder stæle;\nwes þú mund-bora mínum\ngif mec hild nime;\nswylce þú þá mádmas,\nþe þú me sealdest,\nmæg þonne on þǽm golde on-gitan\nge-seón sunu Hréðles,*Hrædles. M.\nþonne he on þæt sinc starað,\nþæt ic gum-cystum\n(bret ic þæt þonne móste)*breác ic þæt þenden móste. G.\nand þú Húnferð lǽt\nwrætlíc wǽg-sweord,*wíg-sweord. Th.\nic me mid Hruntinge\n52oððe mec deáð nimeð.”\nÆfter þǽm wordum,\néfste mid elne,\nÞá wæs hwíl dæges,\nǽr he þone grund-wong\non-gytan mihte;*mehte. M.\nsóna þæt on-funde,\nseó þe flóda begong*seó. Th. *se. M.\nheoro-gífre be-heóld*ge-heóld. G.\ngrim and grǽdig,\nþæt þǽr gumena sum\ngráp þá tó-geánes,\nnó þý ǽr in-gescód\nhálan líce*halwendlíce. G.\nhring útan ymb bearh,\nþæt heó þone fyrd-hom\nþurh-fón ne mihte,\nlocene leoðo-syrcan,*leod. M.\nBær þá seó brim-wyl,*brim-wýf. G.\nþá heó tó botme com,\nswá he ne mihte,\nnó he þǽm módig wæs,*ne he þæs. G.\nac hine wundra þæs fela*wuhta? G.\nswecte on sunde,*swifte. G.\nÞá se eorl ongeat,\nþæt he níð-sele*in níð-sele. Th.\nnát hwylcum wæs,\nþǽr him nǽnig wæter\nwihte ne sceðede\nne him for hróf-sele\nhrínan ne mihte*mehte. M.\nfýr-leóht geseah,*fýr-leóht. A. B.\nbeorhte scíman. *scíman. A. (scínan. B.)\nOn-geat þá se góda\n53hord swenge ne ofteáh,*hond. Grein.\nþæt hire on hafelan\ngrǽdig gúð-leóð;*grislíc. G.\nþá se gist onfand,\nþæt se beado-leóma\nac seó ecg geswác\nþeódne æt þearfe,\nþolode ǽr fela\nhelm oft gescær\nfǽges fyrd-hrægl,*hrægl. A. B.\nþá wæs forma síð\nþæt his dóm álæg.\nEft wæs an-rǽd,\nnalas elnes læt,*læt. A. B.\nmǽg Hygeláces,*Hylaces. M.\nwearp þá wundel-mǽl,*wunden-mǽl. Th.\nþæt hit on eorðan læg,\nstíð and stýl-ecg;\nswá sceal man dón,\nþonne he æt gúðe\nná ymb his líf cearað.\nGe-féng þá be eaxle\n(nalas for fǽhðe mearn\nbrægd þá beadwe-heard,\nþá he ge-bolgen wæs,\nþæt heó on flet gebeáh;\nheó him eft hraðe\nand him tó-geánes féng;\nofer-wearp þá wérig-mód,\nþæt he on fylle wearð.\nOf-sæt þá þone sele-gyst\nand hyre seaxe geteáh,\nwolde hire bearn wrecan,\nhim on eaxle læg\nþæt ge-bearh feore\nwið ord and wið ecge,\nhæfde þá for-síðod\nunder gynne grund,\nnemne him heaðo-byrne\nand hálig God,\nhit on ryht gesced*gescód. K.\nsyððan he eft ástód.\n✂ Ge-seah þá on searwum\nsige-eádig bil*beorn? G.\neald sweord eotenisc,\nþæt wǽpna cyst,*þæt wæs. K.\nbuton hit wæs máre\nþonne ǽnig mon óðer\ngód and geatolíc\nHe ge-féng þá fetel-hilt,\nfreca Scyldinga,*freond? G.\nhreóh and heoro-grim,\naldres or-wéna,*or-wénan. G.\nþæt hire wið halse\nbil eal þurh-wód\nheó on flet gecrong;\nsweord wæs swátig,\n(secg weorce gefeh)\nlixte se leóma,\nleóht inne stód,\nefne swá of hefene\nhe æfter recede wlát:\nhwearf þá be wealle,\nheard be hiltum,\nyrre and unrǽd;*ánrǽd?\nnæs seó ecg fracod\nac he hraðe wolde\nþára þe he ge-worhte\nþonne on ǽnne síð,\nþonne he Hróðgáres\nslóh on sweofote,\nand óðer swylc\nhe him þæs leán forgeald,\ntó þæs þe he on ræste geseah\n(swá him ǽr gescód\nhild æt Heorote;\nhrá wíde sprong,\nsyððan he æfter deáðe\nand hine þá heáfde becearf.\nSóna þæt ge-sáwon\nþá þe mid Hróðgáre\non holm wliton,\nþæt wæs ýð-geblond\nbrim blóde fáh;\ngomele ymb gódne\nþæt hig þæs æðelinges\neft ne wéndon,\nþæt he sige-hréðig\nþá þæs monige gewearð,\nþæt hine seó brim-wylf*brim-wýf. G.\ná-broten hæfde:*abreoten. M.\n(þá com nón dæges)\ngewát him hám þonon\nGistas sécan*sæton. G.\nand on mere staredon,\nwiscton and ne wéndon,*wiston. M.\nþæt híe heora wine-drihten\nÞá þæt sweord on-gan,\nþæt wæs wundra sum,\nþæt hit eal gemealt,\nþonne forstes bend\non-windeð wǽl-rápas,*wǽl. A. B. wǽg-rápas. G.\nse ge-weald hafað*+++++se þe. K.\nsǽla and mǽla,\nþæt is sóð metod.\n56Ne nom he in þǽm wícum,\nþeáh he þǽr monige geseah,\nbuton þone hafelan,\nand þá hilt somod,\nsweord ǽr gemealt,\nfor-barn broden mǽl,*brocen-mǽl G.\nwæs þæt blód tó þæs hát,\nse þǽr inne swealt.\nSóna wæs on sunde,\nse þe ǽr æt sæcce gebád\nwæter up þurh-deáf,*dealf. G.\nþá se ellor-gast\nand þás lǽnan gesceaft.\nCom þá tó lande\nþára þe he him mid hæfde.\nEodon him þá tó-geánes,\nþrydlíc þegna heáp,\nþæs þe hí hyne ge-sundne\nÞá wæs of þǽm hróran\nhelm and byrne\nwæter under wolcnum,\nFérdon forð þonon,\ncyning-balde men,*cyne-balde? Grein.\nfrom þǽm holm-clife,\non þǽm wæl-stenge,\ntó þǽm gold-sele\ntó sele cómon\n57módig on ge-monge,\nÞá com in-gán\nþá wæs be feaxe\non flet boren\nþǽr guman druncon,\negeslíc for eorlum,\nand þǽre idese mid\nwlite-seón wrætlíc*wrætlíc. A. B.\n“Hwæt we þe þás sǽ-lác,\ntíres tó tácne,\nþe þú her tó-lócast.\nIc þæt unsófte\nwíge under wætere*wigge. M.\næt-rihte wæs*ic æt-rihte wæs. G.\ngúð getwǽfed,*gúðe. G.\nnymðe mec God scylde.\nNe meahte ic æt hilde\nþeáh þæt wǽpen duge,\nac me ge-úðe\nþæt ic on wage geseah\neald sweord eácen,\noftost wísode*ofost. G.\nwinigea-leásum,*winigea. A. B. wen-geleásum? G.\nþæt ic þý wǽpne gebræd,\nof-slóh þá æt þǽre sæcce,\nþá me sǽl ágeald,\nþá þæt hilde-bil\nfor-barn brogden mǽl,*brocen-mǽl. G.\nswá þæt blód gesprang\nic þæt hilt þanon*þanan. M.\nswá hit ge-défe wæs.\nIc hit þe þonne ge-háte,\nþæt þú on Heorote móst\nmid þínra secga gedryht,\n58and þegna gehwylc\nduguðe and iógoðe,\nþæt þú on-drǽdan ne þearft*þu him on. M.\non þá healfe,\nswá þú ǽr dydest.”\nÞá wæs gylden hilt\non hand gyfen,\nhit on ǽht gehwearf,\næfter deófla hryre,\nand þá þás worold ofgeaf\nand his módor eác,\non ge-weald gehwearf\nþára þe on Sceden-igge*sce denigge. M.\nsceattas dǽlde.*sceattas. A. B.\non þǽm wæs ór writen*writen. A. B.\nsyððan flód ofslóh, *ofslóh. A. B.\nfrécne ge-férdon,*ge-férdon. A. B.\nþæt wæs fremde þeód\nhim þæs ende-leán\nþurh wæteres wylm\nSwá wæs on þǽm scennum *scennum. A. B.\nrihte gemearcod,*gemearcod. A. B.\nge-seted and ge-sǽd,\nhwám þæt sweord geworht,\nwreoðen-hilt and wyrm-fáh.*wreoðen. A. B.\nÞá se wísa spræc,\n“Þæt lá mæg secgan\nse þe sóð and riht\nfremeð on folce,\n(feor eal gemon\neald éðel-weard,)*M: ᛟ ͻ: éðel. weard. A. B.\nþæt þes eorl wǽre\nblæd is árǽred*is. A. B.\nþín ofer þeóda gehwylce.\nEal þú hit ge-þyldum healdest\nmægen mid módes snyttrum;\nic þe sceal míne gelǽstan\nfreóðe swá wit furðum sprǽcon;\nþú scealt tó frófre weorðan,\neal lang-twidig,*lang-tídig. Th.\nhæleðum tó helpe.*hæleðum. A. B.\nNe wearð Heremód swá\nne ge-weóx he him tó willan,*ne. A. B.\nac tó wæl-fealle, *fealle. A. B.\nand tó deáð-cwalum,*cwealme. G.\nbreát bolgen-mód*bolgen. A. B.\nóðþæt he ána hwearf,\nþeáh þe hine mihtig God\neafeðum stépte*stépte. A. B.\nofer ealle men,\nhwæðere him on ferhðe greów\nnallas beágas geaf\nDenum æfter dóme,\nþæt he þæs ge-winnes\nÞú þe lǽr be þon,\nic þis gid be þe\ná-wræc wintrum fród:\nwundor is tó secganne,\nhú mihtig God\nþurh sídne sefan,\neard and eorlscipe;\n(he áh ealra geweald)\nhwílum he on lufan*on luste? G.\nseleð him on éðle\ngedéð him swá ge-wealdene*tó gewealdenne. G.\n60þæt he his selfa ne mæg,\nfor his unsnyttrum,\nwunað he on wiste,*on wisce. G.\nnó hine wiht dweleð*cweleð. Bout.\nádl ne yldo,\nnó hine inwit-sorh\non sefan sweorceð,*sefað. A. B.\nne ge-sacu óhwǽr\nac him eal worold\nwendeð on willan.\n✂ He þæt wyrse ne con,\nóðþæt him on innan\nweaxeð and wridað,\nþonne se weard swefeð,\nbið se slǽp tó fæst\nbona swíðe neáh,\nse þe of flán-bogan\nþonne bið on hreðre\nunder helm drepen,\nhim be-beorgan ne con\nþinceð him tó lytel,\nþæt he tó lange heóld,\nnallas on gylp seleð\nfǽtte beágas,*fædde. M.\n(and he þá forð-gesceaft\nfor-gyteð and for-gýmeð)\nþæs þe him ǽr God sealde,\nHit on ende-stæf\nþæt se líc-homa\nféhð óðer tó, *tó. A. B.\nse þe un-murnlíce\négesan ne gýmeð.\nBe-beorh þe þone bealo-níð,*be-beorh. A. B.\nsecg betsta,*secg. A. B.\nand þe þæt sélre geceós,\nofer-hyda ne gým,