E-kniha: Wonder Woman: Válkonoška – Leigh Bardugo | Knihy.ABZ.cz\nE-kniha: Wonder Woman: Válkonoška – Leigh Bardugo\nKnihkupectví > Elektronické knihy > Próza – beletrie > Romány > Fantasy romány > Wonder Woman: Válkonoška\nElektronická kniha: Wonder Woman: Válkonoška\n- První kniha světově úspěšné série o mládí komiksových superhrdinů. Wonder Woman v příběhu Leigh Bardugo, bestsellerové autorky Šesti vran. - Než se z ní stane Wonder Woman, ... (celý popis)\nÚprava: 1 složený list obrazových příloh: barevné ilustrace\nKatalog vybraných autorů > B > Bardugo – Leigh Bardugo\nLeigh Bardugo - další tituly autora:\nVá l ko no š k a\nWonder Woman: Válkonoška – e‑kniha\nsestře v bitvě\n„Pojď blíž, ať pocítíš můj stisk.\nJen tak se dovíš, co dme hruď Amazonek.\nVálka je příměsí mé krve!“\nQuintus ze Smyrny, Pád Troji\nNezávodíš proto, abys prohrála.\nDiana se na startovní čáře zlehka zhoupla na špičkách s lýtky napnutými jako tětiva a s matčinými slovy v uších. Na zápasnické klání a hod oštěpem, začátek oblíbených her Nemeseia, se sešel hlučný dav, ale opravdovým lákadlem byl závod v běhu. Všude se šuškalo, že tentokrát se ho účastní i královnina dcera.\nKdyž Hippolyta uviděla Dianu ve skupince běžců shluklé na písku arény, netvářila se, že by ji to překvapilo. Sestoupila dle tradice z tribuny, aby popřála atletům štěstí, občas přátelsky zažertovala a jindy zase někoho několika slovy povzbudila. Na Dianu jen bez náznaku zvláštní přízně kývla, ale do ucha jí zašeptala tak tiše, že to nikdo jiný nemohl slyšet: „Do závodů se člověk nepouští proto, aby prohrál.“\nAmazonky lemující cestu ven z arény už nadšeně dupaly nohama a skandovaly v netrpělivém očekávání začátku her. Po Dianině pravici stála Rani a usmívala se jako sluníčko. „Hodně štěstí!“ popřála jí, laskavá, zdvořilá a samozřejmě jako vždycky vítězná.\n„Bude ho potřebovat,“ odfrkla si s posměšným zavrtěním hlavou Thyra po Dianině levici.\nDiana ji ignorovala. Na ten závod se těšila už celé týdny – poběží přes celý ostrov pro jednu z červených vlajek zavěšených pod obrovskou kupolí v Bana-Mighdall. Ve sprintu neměla šanci, protože jí k plné síle Amazonek ještě něco chybělo. Časem se dočkáš, říkala jí matka, ale ta jí toho vždycky naslibovala...\nTento závod byl jiný. Vyžadoval strategii. Diana byla připravená. Tajně trénovala, běhala na rychlost s Maeve a promýšlela si cestu sice drsnějším terénem, který ale vedl přímo k cíli v západním cípu ostrova. Dokonce... Nedalo se úplně tvrdit, že špehovala své sokyně, ale rozhodně o nich sbírala informace. Pořád byla nejmenší a nejmladší ze závodnic, ale za poslední rok se pořádně vytáhla, takže teď byla skoro tak vysoká jako Thyra.\nŽádné štěstí nepotřebuju, odsekla jí v hlavě Diana, protože mám plán. Zadívala se na Amazonky, které se na startu shromáždily jako sešikované vojsko, a přece jen připustila: No, možná by přece jen trocha štěstí neškodila. Prostě ten vavřínový věnec musela mít. Toužila po něm dokonce víc než po královské korunce, protože s korunkou se člověk rodí, zatímco vavříny si musí vysloužit.\nV davu lidí našla očima Maevinu pihovatou tvář a široce se zazubila v hraném sebevědomí. Maeve jí úsměv oplatila a s výmluvným gestem rty naznačila: „Jen pomalu!“\nDiana protočila panenky, ale nakonec kývla a pokusila se uklidnit svůj dech. Dobře věděla o svém zvyku vyrazit příliš prudce a vyčerpat hned ze začátku všechny síly.\nTeď už se ale soustředila jen na trasu závodu, i když kolem prošla Tekmessa s třpytivými šperky v hustých kudrnách a stříbrnými náramky na opálených pažích a pátravým pohledem si měřila závodnice. Byla Hippolytinou nejbližší rádkyní, druhou nejdůležitější osobou po královně a nesla se, jako by místo indigových šatů s páskem na sobě měla brnění.\n„Jen žádný spěch, Pyxis,“ zamumlala směrem k Dianě. „Hlavně se někde nenakřápni.“ Dianě neušlo Thyřino posměšné frknutí, ale odmítla byť jen\nnepatrným cuknutím v obličeji prozradit, jak moc je jí ta přezdívka nepříjemná. Však tě smích přejde, až budu stát na stupních vítězů, slibovala jí v duchu.\nTek zvednutím ruky požádala o ticho a poklonila se Hippolytě, která\nseděla mezi dalšími dvěma členkami rady Amazonek ve vyvýšené královské lóži zastíněné hedvábným závěsem v zářivě modré a červené barvě. Diana dobře věděla, že by ji matka daleko raději viděla po svém boku než na startovní čáře, ale byla si jistá, že pokud vyhraje, na ničem z toho už nebude záležet.\nHippolyta oblečená do elegantní bílé tuniky a jezdeckých kalhot jen sotva znatelně kývla. Na čele se jí zaleskla jednoduchá korunka. Vypadala vyrovnaně, klidně, uvolněně, jako by se každou chvíli mohla rozhodnout, že seskočí dolů a přidá se k soutěži, aniž by přišla o královský majestát.\nTek promluvila k atletkám shromážděným v aréně: „K čí slávě se tu dnes utkáte?“\n„Ke slávě Amazonek!“ odpověděly závodnice jednohlasně. „Ke slávě královny!“ Diana cítila, jak se jí rozbušilo srdce. Ta slova ještě nikdy nevyslovila, ne jako účastnice závodu.\n„Koho každý den chválíme?“ zahřímala Tek.\n„Héru!“ rozezněl se dav. „Athénu, Demeter, Hestii, Afroditu, Artemis.“ Bohyně, které stvořily Themiskyru a darovaly ji Hippolytě jako útočiště.\nTek se na chvíli odmlčela, ale Diana slyšela ještě i jiná jména: Oya, Durga, Freya, Yael. Jména vykřiknutá v poslední předsmrtné modlitbě padlých válečnic, slova, která je přivedla sem na ostrov a darovala Amazonkám nový život. Vedle Diany si Rani mumlala jména dalších: Matri, bojovnice s démony, a sedmi matek, zatímco si tiskla svůj neodmyslitelný obdélníkový amulet ke rtům.\nTek zvedla krvavě rudý prapor. Takový, jaký na závodnice čekal v cíli v Bana-Mighdall.\n„Ať vás ostrov dovede ke spravedlivému vítězství!“ křikla Tek, než upustila prapor na zem. Dav se rozburácel nadšeným řevem a soutěžící vyrazily k východnímu oblouku. Bylo odstartováno.\nDiana s Maeve sice čekaly, že se u kamenného ústí tunelu utvoří fronta,\ni tak ale Dianu bodl do srdce osten bolestivé frustrace. Kamennými stěnami se rozléhalo dunění kroků a všechno se vířilo v divoké spleti bílých tunik a svalnatých lýtek, jak se všechny snažily co nejrychleji dostat ven z arény. Nakonec se ale přece jen všechny závodnice rozběhly po vlastní ose někam do srdce ostrova.\nDiana srovnala své kroky s rytmem té věty, když její bosá chodidla pleskala o hliněnou cestu, která ji měla dovést hustým Kybelinským lesem až na severní pobřeží.\nMíle dlouhý pochod tímto lesem by jinak trval dlouho a poutník by musel překonávat nejen padlé kmeny, ale i šlahouny popínavek, o které už se ztupila nejedna mačeta, ale Diana si cestu dobře naplánovala. Hodinu poté, co zmizela v lesním porostu, se zase vyloupla ven na opuštěnou cestu podél pobřeží. Vítr jí čechral vlasy a na tvář dopadaly jemné spršky slané vody. Zhluboka se nadechla a očima našla slunce, podle kterého se orientovala. Nechtěla se jen dobře umístit. Musela vyhrát.\nPřed týdnem si trasu podrobně prošla s Maeve, dvakrát si ji spolu proběhly pod pláštíkem ranního příšeří, kdy jejich sestry teprve vstávaly z postelí, ohně v kuchyni se zažíhaly a jediné zvědavé oči patřily těm, které líčily sítě na ryby a zvěř. Ani těch se však nemusely obávat, protože zvěře bylo víc v lesích a na loukách na jihu ostrova a rybařilo se také jinde, protože na severní straně nebylo kde spustit člun – zvědavé rybáře tam čekaly jen strmé ocelově šedé útesy a maličká, nepříliš přívětivá zátoka, přístupná pěšinkou tak úzkou, že jí člověk prošel jen otočený bokem se zády přitisknutými na chladném kamenném útesu.\nSeverní pobřeží bylo šedé, ponuré, nehostinné a Diana to tu znala jako své boty. Věděla o každém záhybu, každé jeskyni, o místech, kde se to hemží přílipkami a sasankami. Tady si člověk mohl užít nerušené samoty. Náš ostrov nás chce potěšit, říkávala jí matka. To proto na Themiskyře rostly někde sekvoje a jinde gumovníky, ráno se mohly Amazonky prohánět na podsaditém koníkovi po travnatých pláních a večer se mohly na velbloudech vydávat po zježeném dračím hřbetě písečných dun. To všechno byly\nstřípky života, který Amazonky vedly předtím, než přišly na ostrov, malé dílky jejich vlastního srdce.\nSama Diana se občas ptala, zda si Themiskyra nešetřila severní pobřeží jen pro ni, aby mohla šplhat po útesech, zkoušet své síly a být sama, když ji zmáhala role Hippolytiny dcery.\nMatčina slova nebyla jen obecným varováním. Dianina prohra by znamenala mnohem víc, to dobře věděly obě, a zdaleka nejen proto, že byla princeznou.\nJeště teď na sobě cítila vědoucí pohled Tek i posměch v jejím hlase. Jen žádný spěch, Pyxis. Tak jí Tek říkala. Pyxis. Jílová nádobka na šperky nebo karmínová tinktura na malování rtů. Taková neškodná, laškovná, milující přezdívka, tvrdila Tek, ale Dianu to slovo vždycky bodlo u srdce, protože jí připomínalo, že není a nikdy nebude jako ostatní Amazonky. Její sestry byly válečnice zkoušené bitvami, přetvořené utrpením až k dokonalosti, jak přešly od obyčejné lidské existence k nesmrtelnosti. Všechny si své místo na Themiskyře vysloužily, jen Diana ne. Jí dala život Hippolytina touha po dítěti a ostrovní hlína, ze které ji matčina ruka uplácala. Navždy zůstane nenaplněná a křehká. Jen žádný spěch, Pyxis. Hlavně se někde nenakřápni.\nDiana uklidnila svůj splašený dech a pokračovala vyrovnaným tempem dál. Dneska máš smůlu, Tek. Vrátím se s vavříny.\nKrátce pohlédla k horizontu a dovolila mořskému vánku, aby jí polaskal čelo. Někde v dálce zahlédla v mlžném oparu loď. Připlula tak blízko, že Diana rozeznala i plachty. Plavidlo to bylo docela malé – snad škuner? Námořnické detaily si příliš nepamatovala. Hlavní stěžeň, bezanový stěžeň, tisíc názvů plachet a uzlů... Jedna věc byla učit se plout od Teuty, která se kdysi plavila s ilyrskými piráty, a druhá dřepět v Efezu v knihovně a tupě zírat na nákresy brigantiny nebo karavely.\nNěkdy s Maeve schválně sledovaly lodě a letadla. Jednou dokonce na horizontu zahlédly i tlustou šmouhu výletní lodě, ale většina smrtelníků se tomuto koutu Egejského moře vyhýbala, protože tu zlobil kompas a přístroje vypovídaly poslušnost.\nDnes se za mlhovinou předělu schylovalo k bouřce a Dianu mrzelo, že se na ni nemůže chvíli jen tak dívat. Deště, které smáčely Themiskyru, byly nudně mírné a předvídatelné a ničím nepřipomínaly hrozivé burácení hromu a vzdálený třpyt blesků.\n„Nechybí ti občas bouřky?“ zeptala se Diana jednoho odpoledne Maeve, když se slunily na střešní terase a odněkud z dálky k nim dolehlo hřmění. Maeve umřela u Crossbarry, v britsko-irské válce a jejími posledními slovy byla modlitba ke svaté Brigitě z Kildare. Byla jednou z nejnovějších Amazonek na ostrově a pocházela z Corku, kde si bouřek užila dost a dost.\n„Ne,“ protáhla Maeve melodicky, „chybí mi spíš šálek čaje, tanec, kluci... ale déšť fakt ne.“\n„Ale u nás se přece taky tančí,“ protestovala Diana.\nMaeve se ale jen zasmála. „Člověk tančí jinak, když ví, že jednou umře.“ Potom se protáhla a z porcelánové tváře jí zazářily červené pihy jako oblaka pylu. „Myslím, že v minulém životě jsem byla určitě kočkou, protože se chci jen válet na sluníčku a vyhřívat se v tom největším a nejteplejším paprsku.“\nJen pomalu, připomněla si Diana její slova, aby potlačila touhu vyrazit prudce vpřed. Bylo těžké myslet na to, že má šetřit síly, když se jí ranní slunce opíralo do ramen a vítr měla v zádech. Cítila se silná, ale to nebylo umění, když široko daleko neviděla ani jednu soupeřku.\nNajednou nad hladinou něco kovově bouchlo, jako když se zavřou dveře. Diana zpomalila. Na modrém horizontu k nebi vyletěl šedavý sloup dýmu, sycený plameny odněkud zdola. Škuner hořel, z přídi zbyly jen třísky a stožár i s plachtami padl na palubu.\nDiana cítila, že zpomaluje, a tak se donutila zase nabrat tempo. Tady na útesech občas prostě nějaká loď ztroskotá. To už byl úděl smrtelníků. V jejich světě se každou chvíli stala nějaká katastrofa, jejich život byl jen přílivovou vlnou útrap, která se ale nikdy nedotkla břehů jejího domova. Diana zaostřila na cestu. Daleko, daleko vepředu se ve slunci třpytila velká kupole Bana-Mighdall. Nejdřív červený prapor, potom vavříny. Tak zněl plán.\nOdněkud z moře přinesl vítr něčí výkřik.\nUrčitě racek, přesvědčovala se. Spíš holka, našeptával jí jiný hlas. Nemožné. Lidský křik by přece nikdy nedolehl až sem, nebo ano?\nStejně na tom nezáleželo. Nemohla nic dělat.\nPřece se ale její pohled stále stáčel k horizontu. Jen se chci lépe podívat, říkala si. Mám spoustu času. Určitě mám náskok.\nNeměla žádný logický důvod k tomu, aby opustila starou cestu pro povozy a nahlédla za kamenný převis, ale stejně to udělala.\nHladina u pobřeží byla klidná, voda průsvitně tyrkysová. Moře v dálce ale vypadalo úplně jinak – divoké, hluboké a tmavé jako noc. Ostrov sice dělal vše pro spokojenost Diany a ostatních Amazonek, ale svět tam venku se s jeho obyvateli rozhodně nemazlil a jejich bezpečí ani štěstí ho pranic nezajímalo.\nI z dálky viděla, že se škuner potápí, ale záchranné čluny ani světlice nezahlédla, jen vlny, které si pohrávaly s rozbitou lodí jako se skořápkou. Bylo dokonáno. Diana si promnula dlaněmi paže, aby zahnala náhlé zamrazení, a vydala se zpět na cestu. Takový už byl lidský život. S Maeve se mnohokrát odvážily až za hranici jejich světa, potápěly se k vrakům letadel, kliprů a štíhlých motorových člunů. Slaná voda impregnovala dřevo, takže nehnilo. Smrtelníci tolik štěstí neměli a stali se brzy potravou pro ryby z hlubin, žraloky a čas, který je pomalu, nevyhnutelně požíral, ať už byli na břehu, nebo na souši.\nDiana se zase zadívala ke slunci. Mohla být v Bana-Mighdall za čtyřicet minut, možná dřív. Přinutila své nohy k běhu. Ztratila určitě jen pár okamžiků, které hravě dožene. Místo toho se ale zase ohlédla.\nVe starých knížkách se nepsalo nadarmo o ženách, které udělaly chybu a otočily se. Na útěku z hořících měst. Na cestě z pekla. Ale Diana nemohla odtrhnout oči od potápějící se lodi, která se na vlnách nakláněla jako zlomené ptačí křídlo.\nOdhadovala, jak vysoký je asi útes, ze kterého vše sledovala. Dole trčely z vody ostré kameny. Pokud se pořádně neodrazí, čeká ji ošklivý dopad. Ani ten ji však nezabije. Aspoň opravdovou Amazonku by nezabil, pomyslela si.\nAle mě? Copak já vím? Mohla jen doufat. Věděla ale, že pokud ji nezabije pád, určitě to udělá její matka.\nDiana se znovu zadívala na vrak a vyrazila vpřed k okraji útesu. Stůj, stůj, stůj, burácela její mysl. Ty jsi snad zešílela! I kdyby někdo přežil, nemohla jim pomoct. Kdyby je chtěla zachránit, říkala by si o vyhnanství. To, že byla princeznou, by ji před takovým osudem sotva zachránilo. Stůj. Sama nevěděla, proč se neposlouchá. Ráda by věřila, že se v ní ozvalo hrdinské srdce, které toužilo odpovědět na něčí vyděšený křik. Když ale skočila a letěla vzduchem k vodní hladině, uvědomila si, že ji láká výzva šedivého moře, kterému bylo jedno, zda ho má ráda či ne.\nJejí tělo opsalo ve vzduchu plavný oblouk a následovalo do šipky sepnuté ruce jako jehlu kompasu. Nakonec čistě protnulo hladinu. S ušima naplněnýma náhlým tichem čekala ošklivý náraz do kamenů. Žádný se ale nekonal. Vystřelila nahoru, nabrala do plic vzduch a ostrými tempy plavala teplou vodou rovnou k předělu.\nKdykoli se blížila k neviditelné hranici, malinko ji zamrazilo. Cítila, jak se teplota vody mění a chlad zalévá nejdřív její prsty, potom temeno a nakonec ramena. S Maeve vždycky plavaly spíš u jižního pobřeží a odvažovaly se dál a dál. Jednou v mlžném oparu dokonce zahlédly loď s námořníky na zádi. Jeden z mužů zvedl ruku a ukázal jejich směrem. Rychle se schovaly pod hladinu, kde se domlouvaly divokými gesty a smály se tak, že než doplavaly zpět na břeh, div se neudusily slanou vodou. Mohly jsme být sirény, vyprskla Maeve, když se svalily na horký písek. Jen zpěv jim zatím příliš nešel. Celý zbytek odpoledne falešně vyřvávaly irské hospodské odrhovačky a smály se jako blázni, než je objevila Tek. V tu chvíli raději rychle ztichly. Překročení hranice byl jen drobný přestupek, zatímco nechat se spatřit smrtelníky už volalo po potrestání. O co se tu Diana vlastně snažila?\nZastav se. Nemohla. Ne, když jí v uších ještě zněl zoufalý lidský křik.\nCítila, jak ji pohlcuje studená voda za hranicí. Teď patřila nepřátelskému moři. Proud ji popadl za nohy a táhl někam do hlubin s obrovskou silou. Jako by se kdesi v hlubinách otřásl bůh. Musíš se proudu postavit, uvědomila si a silou svalů upravila kurz. Nikdy předtím se s oceánem měřit nemusela.\nNa chvíli jen tak splývala na hladině, aby sebrala síly a trochu se zorientovala v rozbouřených vlnách. Voda byla plná trosek, dřeva, rozbitého laminátu, oranžových záchranných vest, které si nikdo neměl čas navléknout. Přes déšť a mlhu, která halila ostrov, nebylo téměř nic vidět.\nCo tady vlastně hledám? ptala se sama sebe. Lodě připlouvají a odplouvají, lidé umírají... Znovu se ponořila a pokusila se rozkoukat v šedé vodní mase, ale nikoho neviděla.\nJakmile znovu vyplula na hladinu, zakousla se jí do břicha bolest z vlastní hlouposti. Nechala kvůli rozptýlení plavat závod, ve kterém mohla sestrám ukázat své schopnosti a matce dát důvod k hrdosti. Místo toho se vzdala vedoucí pozice. Ale proč? Na hladině už panovala jen zkáza.\nKoutkem oka zahlédla bílý záblesk, snad trup lodi. Zvedl se na vlnách, klesl, zase se zvedl, a jak ho další poryv vody vyšvihl nahoru, všimla si Diana štíhlé opálené paže, která se vší silou držela trosek. V dalším okamžiku ale byla pryč.\nZ hladiny se vzedmula další šedivá hora vody. Diana se do ní zanořila, prudce kopala nohama a rukama se snažila něčeho zachytit. Zatím jí ale mezi prsty klouzaly jen trosky, které ani nedokázala rozeznat.\nAle poté uviděla to znovu. Jedna paže, druhá, tělo, sklopená hlava, nahrbená ramena, citrónově žluté tričko a mokrá spleť hnědých vlasů. Tak přece jen děvče. Zvedlo hlavu, zalapalo po dechu a v tmavých očích se jí zračil nekonečný, divoký strach. Se sprškou bílé pěny se přes ni převalila voda. Z té se potom vynořil už jen trup lodi. Dívka byla pryč.\nZnovu pod vodu. Diana zamířila na místo, kde její tělo viděla naposled. Koutkem oka zahlédla žluté triko, a tak se za ním pustila. Jakmile pevně sevřela v dlani jeho látku, táhla ho k sobě, až se z kalné vody vynořil mrtvolně bledý obličej rámovaný zlatými vlasy. Z něho na ni mrtvě hleděly doširoka otevřené modré oči. Ještě nikdy neviděla zblízka mrtvolu. A ještě nikdy neviděla zblízka kluka. Poděšeně ucukla a pustila triko, ale když se dívala za mizejícím tělem, dobře si všimla rozdílů – ostrá čelist, široké obočí, přesně jako z obrázků v knihách.\nZnovu se vynořila, ale tentokrát vůbec netušila, kde je, a nemohla s jis\ntotou říct, kde se nachází ostrov. Všude jen vlny a trosky lodi. Pokud ji moře odnese dál, nenajde cestu zpět.\nObraz štíhlé paže a divokého stisku prstů, které se zoufale držely posledních vláken života, jí ale nešel z hlavy. Poslední pokus, řekla si a zanořila se hlouběji do studené vody. V jednu chvíli ji obklopovala jen kalná šeď, ale potom ji uviděla – před ní se vznášela tmavovlasá dívka ve žlutém tričku. Ruce a nohy jí bezvládně vlály vodou, takže připomínala hvězdu. Oči měla zavřené.\nDiana ji popadla kolem pasu a jako šipka vystřelila na hladinu. Jednu děsivou vteřinu si myslela, že ztratila z očí siluetu ostrova, ale potom se mlha rozestoupila a ona se vydala rovnou k němu, neznámou dívku přitisknutou trochu nešikovně k hrudi. Zatímco ji jednou rukou objímala, druhou se snažila nahmatat pulz. Byl tam. Pod dívčinou čelistí ucítila trhaný, slabý, ale přítomný tep. I když děvče nedýchalo, srdce mu pořád bušilo.\nDiana zaváhala. V dálce viděla obrysy skal Filos a Echthros, které tvořily hranici mezi světem Amazonek a říší lidí. Pravidla zněla jasně. Nikdo nemohl zastavit příliv a odliv života a smrti, ale na ostrov se takový cyklus nikdy nesměl dostat. Výjimky neexistovaly. Na Themiskyru nesměla vstoupit noha člověka, ani kdyby šlo o záchranu holého života. Toho, kdo by pravidlo porušil, čekal krutý trest: vyhnanství.\nVyhnanství. To slovo tížilo jako kámen, jako nechtěný balast, jehož váhu nikdo neunesl. Jedna věc byla podívat se za hranici, ale to, o co se zrovna pokoušela, ji mohlo navždy odtrhnout od ostrova, sester i matky. Svět tam venku jí najednou přišel příliš velký, moře příliš hluboké. Tak ji prostě pusť. Bylo to tak jednoduché. Stačilo povolit stisk a nechat moře, aby si odneslo dívčí tělo. Potom by bylo všechno tak, jako by Diana nikdy neskočila z útesu. Zbavila by se břemene a zase by se nesla lehce jako pírko.\nPoté si ale vzpomněla na dívčinu ruku, na to, jak divoce svírala pěst, a na železné odhodlání přežít, než ji vlny spláchly pod hladinu. Cítila její přerývaný tep jako víření bubnů vzdálené armády, která po mnoha bitvách už neměla sílu pokračovat v boji.\nDiana plavala blíž ke břehu.\nKdyž s dívkou v náručí překročila hranici, mlhy se rozplynuly a déšť polevil. Jejím tělem projela vlna tepla. Klidná hladina jí po boji s rozbouřeným mořem připadala najednou podivně bez života, ale na to si Diana rozhodně stěžovat nehodlala.\nKdyž se její chodidla dotkla písečného dna, napřímila se a upravila stisk tak, aby mohla děvče lépe přenést přes mělčiny. Smrtelnice byla přízračně bledá, skoro průsvitná a Diana měla pocit, že místo člověka nese ve spojených dlaních jen vrabčí tělíčko. Už se ani nedivila, že si s ní a zbytkem posádky moře dělalo, co chtělo – připadala jí pomíjivá jako odlitek ze sádry.\nDiana ji opatrně položila na písek a znovu zkontrolovala pulz. Teď už nenahmatala ani ten. Věděla, že musí její srdce znovu přimět k práci a dostat vodu z plic, ale jak se to dělá, si vzpomínala jen mlhavě. Diana se sice základy první pomoci tonoucímu ve škole učila, ale nikdy si to nevyzkoušela doopravdy. Dávala tehdy vůbec pozor? Jak pravděpodobné bylo, aby se Amazonka topila v klidných vodách okolo Themiskyry? Určitě při hodině snila s otevřenýma očima, a to teď bude tu holku stát život.\nTak dělej něco, pobízela se, aby zahnala paniku. Proč jsi ji vůbec tahala z vody, když tu teď sedíš a koukáš na ni jako vyplašenej králík?\nDiana položila dva prsty na dívčinu hrudní kost a posunula je ještě kousek dál tam, kde tušila to správné místo. Potom spojila dlaně a zatlačila na hrudník, až cítila, jak se pod jejím stiskem ohýbají žebra. Diana se poděšeně stáhla. Z čeho ta holka vůbec byla? Z balzového dřeva? Zdála se asi tak odolná jako chatrné modely světových pamětihodností, které Diana musela za domácí úkol slepovat. Jemně znovu zatlačila a pak zase. Potom dvěma prsty zacpala dívce nos, přitiskla ústa na chladnoucí smrtelné rty a vší silou vydechla.\nPoryv vzduchu vnikl dívce do plic, její hrudník se vzedmul a zdálo se, že tentokrát její nadpřirozená síla přece jen k něčemu byla. Děvče se rozkašlalo a prskalo slanou vodu na všechny strany. Diana se posadila na paty a s úlevou se zasmála. Zvládla to. Ta holka žije.\nTeprve teď jí došlo, jak troufalou věc provedla. Jako by ji honili samí podsvětní poslové: Zvládla to. Ta holka žije.\nA hned se snažila posadit.\n„Počkej,“ zastavila ji Diana a podepřela ji silnou paží. Nemohla tu přece jen tak klečet a sledovat, jak sebou smrtelnice cuká jako právě vylovená ryba. Zpátky do moře už ji taky hodit nemohla. Nebo ano? Ne. Smrtelníci se příliš snadno topili.\nHolka se popadla za hrudník a zalapala po dechu. „A ostatní?“ zajíkla se s očima tak vytřeštěnýma, že její duhovky lemoval široký pás bělma. Třásla se jako osika. Diana nevěděla, jestli zimou nebo přicházejícím šokem. „Musíme jim pomoct.“\nDiana zavrtěla hlavou. Pokud ve vraku lodi ještě někdo žil, rozhodně ho neviděla. Kromě toho běžel čas v říši lidí rychleji než tady na ostrově. Než by doplavala zpět k lodi, vše by dávno smyl oceán.\n„Už nežijou,“ řekla Diana a hned zalitovala, že nevolila trochu citlivější slova. Děvče nevěřícně otevřelo ústa a potom je zavřelo. Dívčino tělo se třáslo tak divoce, až se Diana bála, aby se jí nerozsypalo před očima. Ale to se nemohlo stát, nebo ano?\nDiana se zadívala na útesy nad pláží. Co když ji někdo viděl? Byla si jistá, že žádná jiná běžkyně se její trasou nevydala, ale výbuch lodi mohl vidět kdokoli. Pak jen stačilo, aby se vydal to vyšetřit...\n„Musíme rychle zmizet z pláže. Můžeš chodit?“ zeptala se. Holka kývla,\nale zuby jí divoce jektaly a rozhodně to nevypadalo, že se v příští chvíli chys\ntá vstát. Diana znovu zvedla oči k útesům. „Ale vážně. Musím tě postavit\n„Já se snažím.“\nRozhodně na to nevypadala. Diana si rovnala v hlavě všechno, co o smr\ntelnících věděla. Co jedí? Jakou mají tělesnou teplotu? Kulturní zvyklosti?\nJejí učitelé a matka se bohužel omezovali jen na varování: války, mučení,\ngenocida, znečištění. A mizerná gramatika.\nDívka, která se před ní třásla na písku, rozhodně nevypadala jako někdo,\nna koho se matčina varování mohla vztahovat. Byla zhruba stejně stará jako\nDiana, měla tmavší pleť a pískem obalené vlasy spletené do úzkých copán\nků. Zdála se příliš slabá na to, aby ublížila komukoli s výjimkou sebe samot\nné. I tak ale mohla být nebezpečná. Stačilo, aby je někdo viděl, a Diana by musela odejít z ostrova navždy. Ale na to teď raději nechtěla myslet. Místo toho vzpomínala na vyučování s Teutou. Dobře plánuj. Bitvy často prohrávají ti, kteří nevědí, v jaké válce vlastně bojují. Tak jo. V tomhle stavu by ta holka daleko nedošla, což možná nebylo úplně špatně, protože Diana stejně netušila, kam by ji odvedla.\nPoložila jí ruku na rameno v uklidňujícím gestu. Diana aspoň doufala, že ji uklidní. „Hele, já vím, že se ti slabostí podlamují kolena, ale vážně musíme zmizet z pláže.“\nDiana zaváhala a potom jí nabídla odpověď, která byla v podstatě pravdivá, i když ne úplně přesná. „Příliv.“\nZdálo se, že to na holku zapůsobilo, protože souhlasně kývla. Diana vstala a nabídla jí ruku.\n„To je dobrý,“ řekla zachráněná, narovnala se na kolenou a nakonec vrávoravě vstala.\n„Jsi pěkně tvrdohlavá,“ neodpustila si Diana se zábleskem respektu v hlase. Ta holka se málem utopila, zdála se jí asi tak odolná jako vyplavená dřívka na pláži, ale stejně odmítala jakoukoli pomoc. Diana si mohla domyslet, že se jí její další návrh vůbec nebude zamlouvat. „Ponesu tě na zádech. Naskoč si.“\nHolka se zamračila. „Proč?“\n„Protože nahoru na útes asi sama nevylezeš.“\n„Je tam stezka?“\n„Ne,“ řekla Diana, což byla bohapustá lež, ale místo dlouhých diskusí nabídla smrtelnici svá záda. Za minutu cítila, jak ji svírá pár paží. Děvče si naskočilo, Diana ho popadla za nohy a mohla vyrazit. „Pevně se drž.“\nJejí pasažérka jí sevřela krk, div ji neudusila. „Tak pevně zas ne!“ zasípala Diana.\n„Promiň,“ povolila holka.\nDiana se rozběhla.\n„Zpomal,“ vzdychla holka, „asi budu zvracet.“\n„Zvracet?“ Diana si v hlavě prošla seznam lidských tělesných funkcí a zů\nstala stát jako opařená. „Tak to prosím nedělej.“\n„Jen mě nesmíš pustit.“\n„Vážíš asi tolik jako pár těžkých holínek,“ odfrkla Diana, když se pro\nplétala velkými kameny u paty útesu. „K lezení budu potřebovat ruce, takže\nse budeš muset držet silněji nohama.“\n„Nahoru po útesu.“\n„Ty mě s sebou chceš vléct tudy? Rovnou nahoru? Zešílela jsi?“\n„Prostě se drž a zkus mě neuškrtit,“ zabořila Diana prsty do kamene a šplhala nahoru rychleji, než si smrtelná holka poskládala myšlenky.\nPohybovala se hbitě jako ještěrka, protože to tu znala jako své boty. Diana místní útesy zlezla tolikrát, že to ani nepočítala, a když jí bylo dvanáct, objevila jeskyni, kam teď se smrtelnicí zamířila. Byly tu i jiné jeskyně blíž k pláži, ale ty se s přílivem plnily vodou. Kromě toho se z nich dalo snáz vylézt, když někoho přepadla zvědavost.\nDěvče zase zasténalo.\n„Už tam skoro jsme,“ řekla povzbudivě Diana.\n„Nechtěj po mně, abych otevřela oči,“ zaskuhrala holka.\n„Asi bude lepší, když je necháš zavřené. Hlavně se pokus... ehm, no, však víš co.“\n„Celou tě nepozvracet?“\n„Jo,“ přitakala Diana. Amazonky nikdy nezvracely, ale tento jev se objevoval v mnoha románech a v živém popisu i v učebnici anatomie. Naštěstí si autoři ušetřili obrázky.\nKonečně je Diana dostala do vchodu do jeskyně. Holka se svalila na zem a zajíkavě se nadechla. Jeskyně měla vysoký strop, ale jinak byla úzká a překvapivě hluboká, jako by ji někdo vytesal sekáčkem na maso. Její lesklé černé kameny věčně smáčela mořská pěna. Když byla Diana menší, ráda si představovala, že jeskyně je chodba vedoucí do úplně jiného světa, ale to samozřejmě nebyla pravda. Byla to pouhá jeskyně a takovou také zůstala, ať si Diana přála, co chtěla.\nPočkala, až si její oči zvyknou na tmu, a potom vklouzla hlouběji do útrob skrýše. Ta stará houně tam ještě byla, zabalená do voskového plátna a celkem suchá, i když malinko zatuchlá. Našla dokonce i cínovou krabici se zásobami.\nPřehodila houni dívce přes ramena.\n„Nepůjdeme až nahoru?“ zeptala se holka.\n„Ještě ne.“ Diana se musela vrátit do arény. Závod se teď určitě chýlil ke konci a ona nechtěla, aby si o ni doma dělali starosti. „Máš hlad?“\nHolka zavrtěla hlavou. „Musíme zavolat policii a námořní záchranáře.“\n„To odsud nemůžeme.“\n„Ani nevím, co se stalo,“ roztřáslo se znovu děvče. „Jasmine s Rayem se hádali s doktorkou Ellisovou a potom...“\n„Něco vybouchlo. Viděla jsem to ze břehu.“\n„Je to všechno moje vina,“ rozplakala se dívka, „všichni jsou mrtví a můžu za to já.“\n„Neplač,“ řekla Diana tiše, zatímco se jejího srdce zmocňovala panika. „Způsobila to bouřka.“ Položila jí ruku na rameno. „Jak se jmenuješ?“\n„Alia,“ zavzlykala dívka a zabořila jí hlavu do náručí.\n„Alio, musím jít, ale...“\n„Ne!“ protestovala Alia. „Nenechávej mě tu.“\n„Musím. Musím... přivést pomoc.“ Ve skutečnosti se potřebovala dostat zpět do Efezu a vymyslet, jak tu holku dostat nepozorovaně pryč z ostrova.\nAlia ji popadla za ruku. Diana si hned vzpomněla, jak ještě před chvílí zoufale svírala bok lodi. „Pospěš si, prosím,“ žadonila. „Možná pošlou helikoptéru. Třeba ještě někdo přežil.“\n„Vrátím se hned, jak to bude možné,“ slíbila Diana a přistrčila cínovou bedýnku blíž k děvčeti. „Jsou tam suché broskve, semínka kanárníku a trochu sladké vody. Jen ji všechnu nevypij naráz.“\n„Všechnu naráz?“ zamrkala Alia poděšeně. „Jak dlouho budeš pryč?“\n„Možná pár hodin. Vrátím se, jak nejrychleji to půjde. Jen se pěkně zabal do deky, ať neprochladneš, a odpočiň si.“ Diana vstala. „A hlavně neopouštěj jeskyni.“\nAlia na ni zpod hustých řas upřela tmavě hnědé oči plné strachu, ale i odhodlání. Poprvé od doby, kdy ji Diana vytáhla z vody, ji Alia opravdu vnímala. „Kde to jsme?“ zeptala se. „Co je to za místo?“\nDiana nevěděla, jak má odpovědět, a tak jen řekla: „Je to můj domov.“\nPotom se prsty zaklesla do výčnělku na skále a vyšvihla se z jeskyně dřív,\nnež se jí Alia mohla vyptávat dál.\nNeměla jsem ji přece jen raději svázat, ptala se sama sebe Diana, když šplhala po útesu a odpolední slunce jí zahřívalo ramena prokřehlá chladem jeskyně. Ne. Kromě toho, že u sebe neměla provaz, jí svazování holky, která před chvílí málem umřela, nepřipadalo jako nejvhodnější nápad. Než se dostane zpět do jeskyně, bude muset mít připravené věrohodné odpovědi na zvědavé otázky. Alia byla po zažitém neštěstí ještě trochu v šoku, ale dostávala se z toho nebezpečně rychle a rozhodně nebyla hloupá, a tak se dalo předpokládat, že se jí v jeskyni dlouho líbit nebude.\nDiana natáhla nohy. Utíkat do Bana-Mighdall pro vlajku už nemělo smysl. Prostě se vrátí do arény a na něco se vymluví, ale zatím ji nic nenapadlo. Čím víc se vzdalovala od útesů, tím bláznivější jí její rozhodnutí připadalo. V hrudníku se jí usídlil ledový strach. Na ostrově platila přísná pravidla a zákazy a všechny měly dobrý důvod. Kromě výcviku a přehlídek bylo zakázáno nosit zbraně. Vzácné výpravy mimo ostrov musely být schváleny radou Amazonek a Věštkyní, a to jen v případě, že to vyžadovala bezpečnost Themiskyry. Bude muset Aliu vyprovodit do světa smrtelníků, jak nejdřív to půjde.\nZatímco na ni Alia čekala v jeskyni, uběhly už v říši lidí celé dny. Lodě záchranářů už jistě začaly hledat její ztracenou loď. Pokud si Diana pospíší, mohla by vypravit Aliu na moře na jiné lodi a postarat se, aby se sťastně shledala se záchranáři. I kdyby ta holka chtěla o Themiskyře vyprávět úřadům a někdo by jí náhodou uvěřil, stejně by nenašla cestu zpět.\nZ Efezu zaznělo troubení na roh a Dianě se smutně rozbušilo srdce. Závod skončil a její vavříny teď zdobí někoho jiného. A to si jimi ještě ráno byla tak jistá! Zachránila jsem život, připomněla si, ale to ji vůbec neuklidňovalo. Pokud se někdo dozví o Alii, bude Diana navždy vyhnána ze svého domova. Ze všech ostrovních pravidel byl zákaz cizinců tím nejposvátnějším. Jen Amazonky, které si vybojovaly právo na život v Themiskyře, sem patřily. Všechny slavně padly v bitvách, a tím dokázaly odvahu a srdnatost. Když před smrtí vzývaly nějakou bohyni, měly šanci na nový život v míru a cti po boku svých sester. Athéna, Čandrakánta, Pele, Banba. Bohyně z celého světa, válečnice všech národů. Každá z Amazonek měla na ostrově své místo. Každá kromě samotné Diany.\nPři té myšlence se jí sevřelo srdce. Možná že zachránit Aliu nebylo pochybení, ale něco, co má zapsáno v osudu. Pokud na ostrov nikdy nepatřila, možná se nakonec vyhnanství nevyhne.\nPřidala do kroku, když před sebou spatřila věže Efezu, ale nohy jí těžkly strachem. Jak se po tomhle všem podívá matce do očí?\nNepříjemně brzy se jí pod bosýma nohama hliněná cesty změnila v bílý ochozený istrijský kámen. Jakmile vešla do města, cítila pohledy lidí, dívajících se z balkonů a otevřených zahrad, které ji sledovaly jako psi až do arény. Byla to jedna z nejkrásnějších budov ve městě, koruna ze zářivě bílého kamene na štíhlých obloucích nesoucích jména šampionek.\nDiana prošla obloukem věnovaným Penthesilee. Slyšela nadšený jekot a dupot, ale když se vynořila v sluncem ozářené aréně, naskytl se jí ještě horší pohled, než čekala. Nejen že prohrála, ale doběhla jako úplně poslední. Vítězky stály na pódiu a předávání vavřínů už začalo. První místo vyhrála přirozeně Rani. Vytrvalkyní byla celý život – jako smrtelnice i jako Amazonka. Nejhorší na tom bylo, že ji Diana měla tak ráda. Byla skromná, laskavá,\na dokonce se nabídla, že Dianě pomůže s tréninkem. Diana si říkala, jestli není únavné stát pořád na výsluní a být úžasná. Ale možná tak prostě vypadal úděl hrdinek.\nKdyž se blížila k pódiu, donutila se k úsměvu. I když ji slunce trochu osušilo, citelně si uvědomovala, jak pomačkanou má tuniku a jakou škodu napáchala na jejích vlasech slaná mořská voda. Možná že když se bude tvářit, jako by na závodě nezáleželo, opravdu na něm záležet přestane. Trvalo ale jen pár vteřin, než se z davu vynořila Tek a objala ji kolem ramen.\nDiana ztuhla a vzápětí se za to nenáviděla. Dobře věděla, že Tek to na ní pozná.\n„Ale ne, ty moje malá Pyxis,“ vrkala Tek, „tys nám spadla do bláta?“\nKolemstojící dav se rozsyčel. Všechny té urážce rozuměly. Malá Pyxis uplácaná z jílu.\nDiana se zazubila. „Chyběla jsem ti, Tek? Copak tu není nikdo jiný, koho bys mohla soudit?“\nDavem se rozbublal smích. Jen jdi dál, pobízela se Diana v duchu, a pěkně se zvednutou hlavou. Potíž vězela jen v tom, že Tek byla rozená generálka. Cítila slabost a okamžitě věděla, kam se trefit. Musíš jí to pořádně vrátit, nabádala ji vždycky Maeve, jinak toho Tek nikdy nenechá. Kolem Hippolyty chodí po špičkách, ale nakonec na tom trůně budeš sedět ty.\nNe, pokud si Tek prosadí vlastní vůli, pomyslela si Diana.\n„Tak se nečerti, Pyxis,“ pokračovala Tek. „Není všem dnům konec. Vždycky máš ještě jednu šanci. A pak ještě další.“\nKdyž Diana procházela kolem diváků, dobře slyšela hlasy Tečiných příz\n„Možná že v příštím závodě posunou cílovou čáru,“ řekla Otrera.\n„Proč ne?“ protáhla Thyra. „Pro královský rod přece platí jiná pravidla.“\nTo byl přímý útok na její matku, ale Diana se zubila, jako by se jí nic\nna světě nemohlo dotknout. „Zvláštní, jak někteří dokážou pořád dokola omílat to samé, že?“ neodpustila si, když pokračovala až ke schodům do královské lóže. „Když se naučíš jen jeden tanec, asi už pak netančíš nic jiného.“\nNěkteré z divaček souhlasně kývly. Chtěly princeznu, která se nenechala rozhodit řečmi a uměla místo pěstí bojovat slovy. Nakonec – copak jí někdy Tek opravdu ublížila? Občas si Diana přála, aby ji Tek prostě vyzvala na souboj. Jistě by prohrála, ale raději by si nechala natlouct než pořád předstírat, že jí Tečino rýpání nevadí. Unavovalo ji, jak každý čekal na její slabost.\nTo na tom ale nebylo to nejhorší. Tek k ní aspoň byla vždycky upřímná,\nzatímco jiní se na ni třeba zrovna teď usmívají a jsou k ní loajální, protože\nje přece jen pořád dcerou své matky, jejich milované královny, ale ve sku\ntečnosti si myslí, že Diana si vůbec nezaslouží ani korunu, ani místo mezi\nnimi. A možná mají pravdu. Diana byla jedinou Amazonkou, která se jí\nPokud se Tek dozví o Alii a zjistí, co Diana provedla, bude mít všechno,\npo čem kdy prahla. Dianu, dívku z jílu, vyženou z ostrova do širého světa\nlidí a Tek se Hippolytě nikdy nebude muset přímo postavit.\nJenže ona se nic nedoví, slíbila si Diana. Však ona už tu smrtelnici nějak z ostrova dostane. Chtělo to jen člun, na který ji posadí a pošle prvnímu člověku, který se mihne kolem ostrova a odveze ji tam, kam patří.\nNebo by prostě mohla říct pravdu. Kdyby měla štěstí, čekal by ji soud a posměch. Kdyby měla smůlu, musela by odejít do vyhnanství. Příkazy bohyň, které stvořily Themiskyru, se nesměly brát na lehkou váhu. To, co udělala, už nespraví žádná oběť Héře ani modlitba k Athéně. Zastala by se jí matka a omluvila se za selhání své dcery? Nebo by jen provedla trest, který si žádá zákon? Diana sama nevěděla, co by bylo horší.\nZapomeň na to. Však ona někde nějaký člun sežene.\nKdyž stoupala po schodech do královské lóže, neušlo jí, že se pozornost obrací ze stupňů vítězů na ni. Hedvábnou záclonou pronikalo světlo a zalévalo stinnou, jasmínem provoněnou lóži rudými a modrými odlesky. Na Themiskyře nebyla roční období, ale Hippolyta nechala měnit rostliny každou rovnodennost a slunovrat. Musíme nějak měřit čas, řekla Dianě. A musíme se snažit udržet naše spojení se smrtelným světem. Nejsme bohyně. Pořád musíme mít na paměti, že jsme se narodily jako obyčejní lidé.\nAle ne všechny, pomyslela si Diana, jen to tehdy neřekla. Někdy měla\npocit, že sama Hippolyta zapomněla na její původ. Možná proto, že chtěla. Pro královskou rodinu platí jiná pravidla.\nDiana dobře věděla, že ji matka uviděla hned, jak vešla do arény, ale teď se na ni otočila a usmála, jako by si jí všimla teprve nyní.\nUvítala Dianu s otevřenou náručí a krátkým objetím. Tak se to slušelo. Diana prohrála. Kdyby ji matka zahrnula příliš velkou láskou, působilo by to nevhodně. Kdyby ji ovšem přivítala příliš chladně, mohl by si to někdo vyložit jako odmítnutí, což by mohlo mít dalekosáhlé následky. I objetí muselo být přesně podle předpisů a pravidel politiky. Tak proč to Dianu tak mrzelo?\nDiana věděla, kam patří. Po boku matky sledovala korunování vítězek, usmívala se a gratulovala soupeřkám. Ledový strach v jejím břiše už ale zapustil kořínky, které ji s každou vteřinou omotávaly těsněji. Napomenula se, aby se nevrtěla a přestala každou chvíli kontrolovat polohu slunce. Její matka si jistě všimla, že něco není v pořádku, Diana jen doufala, že její nervozitu připíše hanbě z prohraného závodu.\nHry budou pokračovat až do odpoledne a večer v amfiteátru uvedou novou hru. V tu dobu už ale bude Diana dávno zpět v jeskyni. První slavnosti ale neujde. Vedle arény se zahradami táhly dlouhé stoly ztěžklé teplým chlebem, talíři s vařenými sépiemi, grilovanou zvěřinou a džbány vína a kobylího mléka.\nDiana do sebe tak tak nasoukala rýži s rybou a teď se jen šťourala v me\ndové plástvi, kterou jinak měla ze všeho nejradši. Žaludek jí svíraly obavy. Koutkem oka zachytila Maevin tázavý pohled, ale musela zůstat s matkou. Kromě toho, co by tak Maeve asi řekla? Vážně bych ten závod vyhrála, ale měla jsem plné ruce práce s porušováním božských pravidel?\n„V Pontu jsme jídávali jehněčí na rožni,“ odstrčila Tek talíř se zvěřinou.\n„Opravdové maso, ne tuhle divočinu.“\nNa ostrově se užitková zvířata nechovala, takže kdo chtěl maso, musel si\nho ulovit. Tohle ovšem nebylo pravidlo uložené bohyněmi ani nutnost žádaná životem na ostrově, ale příkaz Hippolyty, která si vážila každého života, zatímco Tek rozhodně dávala přednost vlastnímu žaludku.\nHippolyta se jen zasmála. „Pokud tu nenajdeš maso, které by vyhovovalo tvé chuti, zkus se víc napít vína.“\nTek zvedla sklenici, obě si ťukly a sklonily se k sobě. Potom se rozesmály jako malé holky. Diana ještě nikdy nepoznala nikoho, kdo by uměl rozesmát její matku tak jako Tek. Ve smrtelném životě spolu bojovaly i vládly bok po boku, občas si vjely do vlasů, ale nakonec se rozhodly se od světa lidí odvrátit. Byly prota adelfis, první Amazonky na Themiskyře, sestry ve všem kromě krve. Nedalo se říct, že by Tek Hippolytu nenáviděla. Diana si dokonce byla skoro jistá, že by to ani nedovedla. Jen se jí vůbec nezamlouvalo, že si Hippolyta stvořila Dianu a uplácala tak život z ničeho. Na Themiskyře přivedla k životu dívku a stvořila Amazonku, což dřív směli jen bohové.\nJednou, když byla Diana ještě dítě, se vzbudila uprostřed noci a zaslechla jejich hádku. Vyklouzla z postele, pod chodidly ucítila chladný mramor a cupitala chodbou na Jolantin dvůr, rovnou do srdce jejich domu, tvořeného širokou terasou s elegantním sloupovím a výhledem na zahrady a město. V paláci se nacházelo mnoho upomínek na matčin lidský život – zlatý pohár, mělký černý kylix pomalovaný postavami tančících žen, střapaté plstěné sedlo... Kousky skládanky, ze kterých si Diana v hlavě marně lepila ucelený obraz. Ale Jolantin dvůr žádná tajemství neskrýval. Táhl se po celé západní straně paláce a do tří stran se otevíral tak, aby byl vždy zalit sluncem a klokotáním fontány v zahradách pod ním. Křehké, voskovité plumérie se vinuly kolem sloupů, balustrádu lemovaly květináče s pomerančovníky, které přitahovaly štěbetavé bzučení včel a ledňáčků.\nDiana s matkou jedly u dlouhého stolu, který byl vždycky pokrytý Dianinými učebnicemi, nedopitými sklenkami vína nebo vody, miskami fíků nebo čerstvě nařezanými květinami.U něj vítala Hippolyta nové Amazonky na Themiskyře hned, jak se očistily. Hlubokým, vlídným hlasem jim potom vysvětlovala pravidla ostrova.\nKdyž ale přišla Tek, odložila Hippolyta masku úctyhodné, laskavé královny, ale nebyla ani taková, jakou ji znala Diana. Najednou se z ní stal někdo úplně jiný, trochu divoký, bezstarostný, kdo se na židli hrbil a uměl se chrochtavě rozesmát.\nTu noc se ale Hippolyta nesmála. Místo toho chodila po terase jako šelma v kleci, až za ní šafránově žluté hedvábí vlálo jako válečný prapor.\n„Je to jen dítě, Tek, nic nebezpečného na ní nehledej.“\n„Ohrožuje celý náš způsob života,“ nedala se přesvědčit Tek, usazená v jezdeckých šatech u dlouhého stolu s lokty na jeho desce a nohama pohodlně nataženýma. „Přece znáš zákon. Žádní cizáci.“\n„Ale ona není cizí. Je to malá holčička stvořená z hlíny ostrova, vymodelovaná mou vlastní rukou. Ona tam venku nikdy nebyla.“\n„Přece máme nějaká pravidla, Hippolyto. Jsme nesmrtelné, takže není naším úkolem počít dítě. Kromě toho tu žijí ženy, které znají nebezpečí světa lidí a vědí, jaké je bojovat proti nekonečné vlně lidského násilí. Jsme tady, protože jsme se k tomu všemu obrátily zády. Kdo ti dal právo rozhodovat za Dianu?“\n„Vyroste ve světě bez konfliktu a bude chodit po zemi, na které nikdy nebyla prolita krev.“\n„Tak jak si toho bude umět vážit? Bohové to tak nechtěli. Jejich zákony nejsou bezdůvodné a tys je obešla.“\n„Bohové jí požehnali, vdechli do ní život a přelili jí mojí krev do žil. Dali jí dary.“ Hippolyta se posadila k Tek. „Tak už neblázni. Myslíš, že bych měla schopnost jí dát život? Žádná z nás přece nezná takové kouzlo.“\nTek vzala Hippolytiny dlaně do svých, takže to vypadalo, jako by zrovna stvrdily tajný pakt nebo přemýšlely nad úžasným plánem.\n„Hippolyto,“ řekla Tek tiše, „copak bohové něco darují jen tak? Vždycky to něco stojí, i když teď ještě nevíme, jakou cenu budeme muset zaplatit.“\n„To nevím,“ vstala Tek a opřená o balustrádu se zadívala na město a moře. Diana si pamatuje, jak moc ji překvapilo, kolik luceren ještě ve městě svítí, jako by si dospělí tajně smluvili hodinu, kdy se budou hádat. „Postavila jsi nás do nemožné pozice. Jednou se bude účtovat, Hippolyto, a to všechno pro něco, co máš jen ty sama.“\n„Ona ale patří nám všem, Tek. Všem,“ položila královna Tek ruku na rameno a Diana si na chvíli myslela, že se usmíří, ale Tek její dotek setřásla.\n„To ty ses rozhodla. Říkej si, co chceš, Veličenstvo, ale platit budeme nakonec všechny.“\nTeď se Diana dívala na Tek, jako by ta hádka ani mnoho dalších, které následovaly, vůbec nic neznamenaly. Jako by Tečino věčné mučivé rýpání bylo jen láskyplným škádlením. Hippolyta její nepříjemné chování a chlad vždycky odmávla rukou a tvrdila, že pomine, jakmile uteče na Themiskyře dost let bez katastrof. Místo toho se ale vše jen zhoršilo. Dianě už táhlo na sedmnáct a jediné, co se změnilo, byl fakt, že z ní teď byl větší terč.\nDiana se zadívala na sluneční hodiny uprostřed hodovní plochy. Alia už je sama v jeskyni skoro čtyři hodiny. Diana teď neměla čas se zabývat Tek. Musela vymyslet, jak si opatřit člun.\nTek jako by jí četla myšlenky. „Někam spěcháš, princezničko?“ přimhouřila bádavě oči. Tek toho vůbec příliš mnoho viděla. Asi proto uměla tak výborně velet.\n„Ani ne,“ odpověděla Diana mile, „ale kdybych tě neznala, skoro bych řekla, že mě tu nechceš.“\n„Ale ale. Jakpak jsi na to přišla?“\n„A dost,“ utla Hippolyta jejich půtku a výmluvně mávla rukou, jako by chtěla odehnat hádku jako obtížný hmyz. Začala hrát hudba a okolo stolů to zahučelo písněmi a smíchem.\nDiana se vrtala v jídle a ze všech sil se snažila předstírat veselí. Čím víc se ale slunce sklánělo k západu, tím to bylo těžší. Nemohla odejít jako první, protože by to vypadalo, že fňuká nad prohraným závodem. Nakonec ji zachránila Rani, když vstala a protáhla se. „Kdo se chce proběhnout na pláž?“ zeptala se, než zvedla nad hlavu červený hedvábný prapor. „Chyťte si mě!“ křikla ještě a byla ta tam.\nZahradou se rozlehl skřípot židlí, jak Amazonky za radostného jásotu vstávaly a běžely za Rani na pláž, aby se osvěžily před dalším kolem her. Diana využila rozruchu kolem a vklouzla do zahradní besídky, kde na ni už čekala Maeve v tunice z mačkaného bledě zeleného sametu. Byla tak krátká, že se skoro nedala považovat za šaty. K ní už si Maeve obula jen sandály. Hlavu jí zdobila korunka z jasně zelených cůpků vpletených do ohnivě zrzavých vlasů.\n„Nechybí ti kalhoty?“ zeptala se Diana, když ji Maeve vzala za ramena a společně se vydaly k paláci.\n„Jestli se mi tady na ostrově něco líbí, pak dvě věci: Neprší tu a člověk se nemusí chovat slušně. Ježišmarjá, já už si myslela, že ta hostina nikdy neskončí.“\n„Já vím. Seděla jsem naproti Tek.“\n„Byla na tebe hnusná?“\n„Jako obvykle. Myslím, že se držela zpátky, protože tam byla máma a Rani.“\n„Je pravda, že trávit čas s Rani je tvrdá zkušenost. Vedle tý holky má člověk pocit, že by na sobě měl pořád pracovat.“\n„Nebo jí rovnou vyrýt profil na minci,“ odfrkla Diana, když prošly kolonádou hustě porostlou révou. „Maeve,“ nakousla Diana tak nevinně, jak jen mohla, „nevíš, jestli rada zmiňovala nějakou misi mimo ostrov?“\n„Jen jsem se ptala.“\n„I kdyby se někam chystaly, máma by tě rozhodně nepustila.“\n„Ale navěky mě držet doma taky nemůže.“\n„Ale může. Je královna, pamatuješ?“\nDiana se zamračila, ale to Maeve nezastavilo. „Použije jakoukoli výmluvu, aby tě tu udržela. A dneska jsi jí poskytla tu úplně nejlepší. Co se stalo?“\nDiana zaváhala. Nechtěla Maeve lhát, vlastně nechtěla klamat ani nikoho jiného, ale kdyby se svěřila, stála by Maeve před nesnadnou volbou – buď by musela její čin oznámit, nebo sama čelit nebezpečí vyhnanství.\n„Na severní stezce ležely balvany. Asi sesuv půdy.“\nMaeve se zamračila. „Sesuv? Myslíš, že tě někdo sledoval? Věděl někdo, kudy poběžíš?“\n„Chceš snad říct, že by mi chtěl někdo závod překazit? Tek by to přece nikdy...“\nNe, pomyslela si Diana, ale nahlas to neřekla. Tek totiž nevidí k takové sabotáži důvod, protože je přesvědčená, že selžu i bez ní. A teď jsem jí jen ukázala, že má pravdu.\n„To nic,“ stiskla ji Maeve konejšivě, „budou další závody a...“\nNajednou se Maeve v Dianině náručí začala třást. Divoce koulela očima\n„Maeve!“ zalapala po dechu Diana. Maeve padla na kolena. Diana ji popadla kolem pasu, aby ji podepřela. Kamarádčina kůže jen hořela. „Co se děje? Co je s tebou?“\n„Já nevím,“ zalapala po dechu Maeve a potom se s bolestným zaúpěním prohnula v pase. Diana ozvěnu její bolesti pocítila o vteřinu později. Všechny Amazonky včetně Diany, která jejich krev zdědila po matce, byly propojeny krevním poutem. Když něco bolelo jednu, cítily to i ostatní.\nTo už se k nim hnaly ostatní ženy v čele s Tek.\n„Co se stalo?“ zeptala se Tek, zatímco pomáhala Dianě zvednout Maeve na nohy.\n„Nic,“ řekla Diana pohlcená panikou, „jen jsme si povídaly a...“\n„Zatraceně,“ zaklela Tek. „Má horečku.“\n„Infekce?“ zeptala se Thyra.\nDiana zavrtěla hlavou. „Není zraněná.“\n„Nesnědla něco?“ hádala Otrera.\nTek vyprskla: „Na hostině? Nebuď směšná. Maeve, sbírala jsi dneska něco v lese? Houby? Bobule?“\nMaeve jen zavrtěla hlavou a znovu se s bolestným vzlykem zkroutila v nepříjemné křeči.\n„Odneste ji do postele a zchlaďte ji,“ poručila nakonec Tek. „Doneste vodu a z kuchyně led. Thyro, běž pro Yijun. Má zkušenosti jako felčar. Uložíme Maeve v paláci.“\n„Ale ona teď bydlí v Caminu,“ protestovala Diana. Nové Amazonky bydlely prvních pár let v noclehárně v paláci, než se samy rozhodly, ve které části města chtějí žít. Diana Maeve v novém domově navštívila zrovna předevčírem.\n„Pokud to je nákaza, chci ji vidět v izolaci. V noclehárně teď nikdo není, takže ji udržíme snadno v karanténě.“\n„Nákaza?“ zalapala vyděšeně po dechu Otrera.\n„Tak už běžte,“ přikázala Tek.\nThyra se rozběhla pro felčarku a Diana do kuchyně pro džbán ledu. Když se vrátila za Maeve a Tek do noclehárny, ležela Maeve zabalená v tenkém prostěradle a třásla se v horečce. Diana položila džbán k posteli a bezmocně ji pozorovala.\n„Horečka,“ odpověděla Tek zachmuřeně. „Je nemocná.“\nTohle přece nebylo možné. „Amazonky přece nebývají nemocné.“\n„Ale ona je,“ odsekla Tek.\nDo pokoje vtrhla Thyra s rozevlátými blonďatými vlasy. „Felčarka hned přijde, ale ve městě máme další dva případy.“\n„Taky horečka? Byly na hostině?“\nNajednou se celá místnost zachvěla, zdi se roztřásly a podlaha se vzedmula jako právě probuzené zvíře. Džbán naplněný ledem se převrhl a rozbil o kachličky. Thyrou ta síla mrštila o zeď a sama Diana zůstala stát jen proto, že se včas chytila zárubní.\nOtřesy ustaly stejně rychle, jako přišly, a zůstal po nich jen rozbitý džbán a na hácích rozhoupané lucerny.\n„Pro Freyiny copy! Co to bylo?“ vydechla Thyra.\n„Zemětřesení,“ řekla Tek pochmurně.\n„Tady?“ zeptala se Thyra nevěřícně.\n„Musím najít královnu,“ řekla Tek. „Vy tu počkejte na felčarku.“ Potom odpochodovala z místnosti, až jí pod holínkami praskaly střípky rozbitého džbánu.\nDiana rozvinula deku, jemně Maeve přikryla a něžně jí odhrnula zrzavé vlasy z obličeje. Z její mrtvolně bledé kůže teď tečky pih vystupovaly o to víc a oči se jí divoce míhaly za pobledlými víčky. Nákaza. Karanténa. Zemětřesení. Taková slova na Themiskyru nepatřila. Co když se sem dostala s Aliou? Co když tohle všechno na ostrov přinesla Diana?\nNa Themiskyru žádný člověk nesměl. Zákon zněl jasně. V celé historii Amazonek ho porušily jen dvě ženy – Kahina si z výpravy přivezla smrtelné\ndítě, aby ho zachránila před smrtí na bitevním poli. Prosila, aby si ho směla vzít na ostrov a tam ho vychovat, ale byla vyhnána do světa lidí. Nessa se zase pokusila propašovat smrtelného milence na palubě lodi, když se vracela na Themiskyru.\nJako dítě si Diana její příběh nechala vyprávět pořád dokola a vrtěla se v posteli v očekávání příšerného konce, kdy stála Nessa na břehu zbavená zbroje, země se pod ní třásla, vítr kvílel a ostrov burácel zlostí bohů. Diana nikdy nezapomene poslední slova dramatického příběhu, jak je vyprávěla bardka Evandre:\nPo jedné se k ní sestry točily zády, protože jinak nemohly, a i když plakaly, jejich slzy byly jen kapkou ve slaném moři. Tak Nessa opustila laskavou náruč ostrova a zmizela v mlhách do zemí za nimi, kde lidé dýchají válku jako vzduch a život je jen mávnutím můřích křídel, jen pomíjivý okamžik, který se vypaří dřív, než mu někdo stačí porozumět. Co můžeme říct o jejím utrpení než to, že bylo krátké?\nDiana se při té vzpomínce otřásla. Kdysi se dívala se zájmem na můry srocené u luceren na terase a upírala oči na jejich třepotavá křídla. Tam a sem, sem a tam, tak rychle jimi kmitaly. Teď ji ale vyděsila jiná část Evandřina vyprávění. Země se pod ní třásla, vítr kvílel a ostrov burácel zlostí bohů. Když Dia na zachránila Aliu, myslela si, že riskovala jen vlastní osud, ne osud svých sester nebo Maevin.\nDiana stiskla kamarádčinu ruku. „Brzy se vrátím,“ zašeptala a vyběhla ven na dvůr, který spojoval noclehárnu s palácem.\n„Tek!“ zavolala, když ji dohonila. Než se ale Tek stačila otočit, otřásl Diani\nným tělem další náraz, až se ramenem bouchla o kámen sloupu. Tek se ani\n„Vrať se ke kamarádce,“ zavrčela, když se Diana za ní vydala do části\npaláce, kde bydlela královna.\n„Tek, co to způsobuje?“\n„Nevím. Něco není v rovnováze.“\nTek vešla ke královně bez jediného zaváhání. Hippolyta seděla u dlou\nhého stolu a něco probírala s jednou ze svých běžkyň, rychlonohou Sabaou.\nKdyž vešly, zvedla Hippolyta hlavu. „Já vím, Tek,“ řekla. „Poslala jsem pro Sabau,


MR & MRS FRAGRANCE - Náplň do aroma difuzéru BLANC - Florence talcum powder - Bavlník a růže, 200 ml - ANDIVO\nDomů › Aroma difuzéry › Aroma difuzéry s tyčinkami › Náhradní náplně › MR & MRS FRAGRANCE - Náplň do aroma difuzéru BLANC - Florence talcum powder - Bavlník a růže, 200 ml\nNáplň do aroma difuzéru Mr & Mrs BLANC - Florence talcum powder - Bavlník a růže, 200 ml. Jemná pudrová vůně bavlníku v kombinaci s jemnými růžemi a vanilkou je to pravé pudrové opojení. Doporučujeme všem milovníkům vůně čistě vypraného prádla. Hlavními rysy kolekce Blanc je čistota a jednoduchost, cílem designérů bylo vytvořit koncept absolutní bílé.\nKód produktu JR2BLAN008\nNasládlá pudrová vůně, která dělá radost dceři. Růže bych tam nerozpoznala, kompozici chybí svěžest, ale zahřeje a do dívčí ložnice je velmi příjemná :-)


<< Galerie všech účesů Hlasů: 81 Komentářů: 12\nAutor: Aja Datum: 07.07.2008\nJe super ve čtvrtek ke mě přijde kadeřnice,tak jí to zkusím navrhnout,aby mě podle toho ostříhala.\nFakt moc hezký...podobně to mám taky, ale nemám to tak sestříhaný...mám delší strany...Super na údržbu....\nAutor: Petra Datum: 26.09.2008\nMoooc se líbí je můj favorit.Zítra jdu ke kadeřnici tak uvidíme :-)\nAutor: Simona Datum: 29.09.2008\nMně se líbí ten melírek, taky bych takový chtěla\nAutor: Veriana Datum: 08.12.2008\nSuper, taky to navrhnu své kadeřnici, to je přesně to, co potřebuju, fakt super\nparáda ta barva.... jdu do toho!!!\nAutor: Eva Mořická Datum: 28.01.2009\nVelmi mě zaujal tento účes. Hledala jsem nějaký účes s polodlouhých vlasů. Na základě toho, že mne poslední kadeřnice oškubala jak slepici a jsem nucena rapidně zkrátit účes s dlouhých na polodlouhé vlasy, jsem rozhodlá se podle tohoto střihu dát ostříhat. Snad budu mít štěstí a vyberu si lepší kadeřnici, která mne ostříhá podle mých představ.\nAutor: denda Datum: 23.03.2009\nten uces je senza,taky si ho necham udelat\nAutor: kata Datum: 23.03.2009\nten uces je bbbooommmbbbaaa necham si udeat a to hned pozitri kdy jdu ke kadernici :-D\nAutor: Katka Datum: 10.02.2010\ntenhle uces je super necham si to taky taklle ostrihat i obarvit\núčes, co se mi líbí\nAutor: hana slapakova Datum: 07.09.2015\nTěmto účes se mi velmi libi


Online kurz hubnutí - ZKUS TO S KETO - HATEA salon Pardubice\nOnline kurz hubnutí – ZKUS TO S KETO\nHatea Salon / Dárkové poukazy / Výživová poradna / Online kurz hubnutí – ZKUS TO S KETO\nOnline kurz vás zaručeně naučí, jak schodit přebytečná kila s poctivou domácí ketogenní stravou.\nKatalogové číslo: 0050-1 Kategorie: AKCE - SLEVY, Výživová poradna Štítek: výživové poradenství\nOnline kurz ZKUS TO S KETO vás zaručeně naučí, jak schodit přebytečná kila. Zapomeňte na instantní keto diety. Domácí ketogenní strava z běžných potravin je úplně něco jiného, je prověřena historií, je chuťově vynikající a časově nenáročná. Kurz vás postupně provede přechodem na stravu našich předků a konečně pochopíte, že hubnutí není o kaloririích. Přečtěte si přesný popis na našem webu o výživě podrobnosti o kurzu.\nDošli jste k rozhodnutí, že potřebujete zásadní životní změnu? Pro šťastnější život potřebujeme lásku, přírodu, životní klid, zdravé a spokojené tělo. Mohu vám pomoci s tou druhou částí, protože zdravé a štíhlé tělo díky ketogenní a low carb stravě může mít každý. Je jedno, zda je vám šedesát nebo dvacet. Za tloustnutí mohou hormony, které je možné dostat pod kontrolu v každém věku. Stačí se správně stravovat. Na ketogenní stravě si budete hubnutí užívat s plným žaludkem a podaří se vám zhubnout nejen na teď, ale na pořád. Veškeré podrobnosti o keto kurzu, výsledky ostatních a přihlášení do kurzu najdete na našem webu o výživě www.receptynahubnuti.cz – ZKUS TO S KETO\nVe své poradně jsem se setkala se stovkami lidí s nadváhou a všichni mají jedno společné – nízké sebevědomí, slzy na krajíčku, nevěří si a nemají se rádi, protože už tolikrát při držení diety selhali. Ketogenní strava je pak pro ně „zázrak“, dokáže totiž tělo dostat do klidu a rovnováhy. Jelikož jsou jídla díky tuku chutná a velice sytá, lidé s nadváhou tak poprvé zažívají pocity sytosti a nemají hlad ani chutě. Dokáží proto také odolat všem nástrahám a přesto skvěle hubnou. Po vyzkoušení ketogenní stravy již slyším jen „nechápu to, já nemám chuť na můj oblíbený chleba, nemám chuť na sladké, konečně si jídlo užívám atd.“\n„Jsem šťastná a vděčná, že jsem objevila stránky Hanky Brychové a že jsem s ní dokázala dojít takhle daleko. Už se nikdy nevrátím zpět, ta kila mi vůbec nechybí. Už přemýšlím jinak, nemyslím na jídlo jako na nepřítele, je to parťák. Ještě nejsem na konci, ale vím, že teď už to dám, protože to je děsně jednoduchý.“ Komentář věčné dietářky, která díky ketu zhubla 37 kg. Motivujte se dalšími výsledky.\nMnoho let se zabývám výživovým poradenstvím, vzdělávám se a seznamuji se s různými výživovými směry. Strava bez cukru mi byla vždycky blízká, ale před dvěma lety jsem chtěla jen na pár dnů vyzkoušet ketogenní stravu. Chutná a tučná strava mi najednou otočila život, dodala mnoho energie, vylepšila zdraví i postavu, a stala se tak mým stravovacím stylem, který si užívám do dnes.\nOhromující výsledky u mých klientů byly dalším důkazem, že výrazné omezení sacharidů a zvýšení příjmu tuků je tou nejlepší cestou ke štíhlému a zdravému tělu. Informace, které přicházely hlavně ze zahraničních webů jen doplňovaly mé znalosti a ujišťovaly v dalších pozitivech této stravy.\nVeškeré podrobnosti o keto kurzu, výsledky ostatních a přihlášení do kurzu najdete na našem webu o výživě www.receptynahubnuti.cz – ZKUS TO S KETO\n1 recenze Online kurz hubnutí – ZKUS TO S KETO\nRenata – 18. Březen, 2019\nDěkuji za perfektně udělaný kurz. Konečně jsem pochopila proč tloustnu a které potraviny mohu jíst. Keto jídlo je výborné. Tuk je prostě tuk a ten chutná. Navíc jsem stále nacpaná a přitom hubnu. Děkuji!!!!!!\nCelotělová detoxikační bandáž\nZeštíhlující zábal celého těla.\nLuxusní péče a kosmetika z Mrtvého moře je balzámem pro pokožku.\n150 minut - 2000 Kč


Vonný difuser D-Aroma Pomeranč a Skořice 100ml - CH DESIGN-SHOP.cz\n› INTERIÉROVÉ VŮNĚ › Vonný difuser D-Aroma Pomeranč a Skořice 100ml\nAroma difuzér s vůní pomeranče a skořice. V dárkovém balení s 8 ratanovými tyčinkami. Vůně vydrží až po 4 týdny.\nDostupnost Na objednávku s dodáním 5 - 10 dnů\nKód produktu 001444\nDŮLEŽITÉ INFORMACE Pozor! Hořlavina! Chraňte před přímým slunečním zářením a horkem. Uchovávejte mimo dosah dětí a zvířat. V případě zasažení pokožky opláchněte důkladně mýdlem a vodou. Při náhodném požití vyhledejte odbornou pomoc. Zamezte kontaktu s očima. V případě zasažení pokožky opláchněte důkladně mýdlem a vodou


Vůbec nejde o to, kolik si Babiš nakradl. Martin Hekrdla o hrátkách českého Palerma | ParlamentniListy.cz – politika ze všech stran\nParlamentníListy.cz » Aréna » Monitor » Vůbec nejde o to, kolik si Babiš nakradl. Martin Hekrdla o hrátkách českého Palerma\n18. 8. 2017 12:16\nKomentátor Martin Hekrdla sepsal pro web A2larm obsáhlou úvahu, v níž se pokusil ukázat, co všechno hraje ve prospěch Andreje Babiše (ANO) v kauze firmy Čapí hnízdo a v čem to budou mít policie se státními zástupci opravdu těžké, pokud budou chtít dostat Babiše za katr.\nPopisek: Předseda hnutí ANO Andrej Babiš navštívíl Moravskoslezský kraj\nPolicie žádá Sněmovnu o vydání Andreje Babiše k trestnímu stíhání. Kvůli kauze Čapí hnízdo. Strážci zákona tvrdí, že Babiš organizoval dotační podvod. Martin Hekrdla ale připomíná, že bývalý vicepremiér a šéf hnutí ANO je druhým nejbohatším Čechem, takže bude schopen najmout si ty nejlepší právníky, kteří se pokusí konstrukci státních zástupců rozsápat na kousky. A může se jim to podařit.\nMohou např. tvrdit, že Babiš dal peníze dětem, aby si rozjely vlastní byznys. To není trestné. Babišova rodina to zkusila. Založila farmu s kozami a zažádala si o evropskou dotaci. Malé a střední firmy to mohly udělat. Ani to není trestné. Jenže se jim v podnikání nevedlo, ani trochu se jim nevedlo. Tak po pěti letech Andrej Babiš přispěchal a rodinnou farmu zachránil. Takhle Babiš vypadá spíš jako starostlivý člen rodiny, a ne jako lump. Bude na státních zástupcích, aby prokázali, že to bylo jinak, a Hekrdla jim tuhle práci ani trochu nezávidí. Už proto, že kauzu firmy Čapí hnízdo šetří Pavel Nevtípil, jehož pověst podle Hekrdly není bez poskvrnky.\nSám Babiš připomněl, že Nevtípila kritizoval i soud v kauze společnosti Neograph. V případě kauzy Čapí hnízdo se zdá, že Nevtípil postavil státní zástupce před hotovou věc.\n„Co udělal vyšetřovatel Nevtípil dnes, kdy existuje skoro tisícihlavá ‚poreformní‘ Národní centrála proti organizovanému zločinu (NCOZ)? Postavil dozorového žalobce kauzy Čapí hnízdo Jaroslava Šarocha před hotovou věc. Ten se dozvěděl o plánech, taktice a obsahu policejní práce v dotčené kauze až ve chvíli, kdy už do Sněmovny fakticky směřovala žádost o vydání předsedy a místopředsedy ANO Andreje Babiše a Jaroslava Faltýnka. Tato distance policie od žalobců ovšem nepřekvapuje, jestliže už loňská policejní reforma Tomáše Tuhého a Milana Chovance byla vyhlášena ze dne na den bez jakékoli konzultace se státními zástupci (a byla s nimi šmízově dolaďována až dodatečně, po rozvalu ÚOOZ a vytlačení Roberta Šlachty ze scény). Překvapený nemůže být rozhodně ten, kdo od počátku rozeznal, že v celé policejní reformě nejde o sílu protimafiánského úřadu, o níž snil Pavel Zeman na počátku své kariéry nejvyššího žalobce, nýbrž o jeho oslabení,“ píše Hekrdla.\nKauza navíc může ovlivnit volby, přičemž komentátor teď nemá ani tak na mysli voliče, ale spíše koaliční partnery. Politici ostatních stran budou říkat, že vstup do koalice s někým, koho prověřuje policie, je politicky smrtící.\n„Ne, není vůbec vyloučeno, že na Andreje Babiše vypadne z Čapího hnízda kostlivec, který ho rozdrtí. Vtip je v tom, že o to, kolik si snad zrovna on nakradl v zemi, kde ‚všeci kradnú‘, primárně nejde. Oč tu běží, je snížit o pár procent preference ANO, přenést část aury právního státu z Babiše na staré partaje a osvědčené kmotry, řídit organizovaný zločin chytřeji, ba i jako firmu, a zabránit potrestání dosud snad nepromlčených gigatunelů. Jde o to zastrašit nejen budoucí plody i zrádce promazaného mechanismu, v němž ruka ruku myje, ale i juristické snílky ve vyšetřovnách, na zastupitelstvích i soudech. Hned budou vědět, kde je jejich místo a co musí činit,“ pokračuje Hekrdla.\nSvou úvahu Hekrdla zakončuje výčtem kauz „českého Palerma“, se kterými jsme se museli vyrovnat. Začíná Klausovou privatizací, přes kauzu lehkých topných olejů, kabelek Jany Nečasové Nagyové, až po reformu policie z loňského roku. Tyto kauzy podle komentátora ukazují, že naše vlastní Palermo bude pokračovat, buď s Babišem, nebo bez něj.\nBabiš se opravdu bojí, piští ještě hlasitěji než normálně. Ve vězení neskončí, ale měl by. Pelikánovic soudnictví, republika maňána baňána, promlouvá autor písně o ruském švábovi na Hradě\nBabiš , dotace , EU , Hekrdla , policie , ANO , A2larm.cz , Čapí hnízdo\n10:41 Nejdřív „vychcanost“. Teď „vysírání“. Václavu Klausovi ml. už došla slušná slova\n11:01 „TOPka dopadla katastrofálně. Zdechlina naposledy zařehtala.“ Máme nové informace o dění Pospíšilovy partaje v Praze


Ředitel hotelu Quisisana Palace Václav Vítek | Luxus.cz\nZveme vás na akci Podolské vinobraní 2020 která se koná už 2. 10. 2020\nŘeditel hotelu Quisisana Palace Václav Vítek\nCo vás inspirovalo k práci v cestovním ruchu a v hotelnictví zvlášť?\nJedinečný karlovarský hotel Quisisiana Palace získal na jaře letošního roku do svého čela nového ředitele Václava Vítka. Zkušenosti sbíral na nejrůznějších pozicích spojených s cestovním ruchem v České republice i na vyspělém německém a lucemburském hotelovém trhu. Jak vidí takto zkušený mladý a energický manažer podnikání v hotelovém průmyslu a budoucnost svého nového působiště? Nejen takové otázky padly v následujícím rozhovoru, na který si nová vůdčí osobnost luxusního hotelu ochotně vyhradila trochu času ve svém nabitém pracovním programu.\nDíky svým rodičům a zejména svému otci jsem toto odvětví poznal už v dětství a uchvátilo mne. Hotel je stroj na zážitky a většinu služeb zajišťují lidé. Ty je potřeba vyškolit, motivovat, ale i hlídat. Vždy mne zajímalo, co se děje v pozadí toho divadla.\nZkušenost ze zahraničí mi otevřela oči a lidem, kteří mi umožnili se takto posunout, jsem zavázán. Sám se dnes snažím takto pomoct svým bývalým i stávajícím kolegům. Venku je to dřina, člověk si musí vydobýt své místo na slunci, musí být lepší než místní. V Německu a v Lucembursku jsem se naučil spojit úsilí a pokoru, přemýšlet mimo dané konvence a vidět věci v širším kontextu.\nCo je pro vás jako nového ředitele Quisisana Palace v tomto hotelu největší výzvou?\nNejvětší výzvou je pro mne uspět na trhu, který je velmi nepružný. Je to dáno zaměřením na lázeňské služby a infrastrukturu s nimi spojenou. Zastávám názor, že butikový hotel naší velikosti má na místním trhu výhodu, protože je snazší se přeorientovat a nejít s hlavním proudem.\nZatím je to ještě poněkud rozhárané, protože momentálně mne hlavně zaměstnává obsazení klíčových pozic pro chod hotelu. Další prioritou je příprava na každoroční filmový festival, který je highlightem roku. V ideálním případě je můj pracovní den kombinací kontaktu s hosty, kolegy a dodavateli společně s administrativní podporou společnosti, jejíž jsem jednatelem. Mezi mé zásadní a oblíbené aktivity vždy patřily i obchodní a marketingové strategie.\nNejvětším rozdílem je pro mne negativní přístup dnešní náctileté generace k tomuto řemeslu. Mladým není dostatečně dobře vysvětlováno, jak by jejich profesní kariéra mohla vypadat, a považují proto tento druh obživy za málo atraktivní. Je to samozřejmě dáno i specifickou pracovní dobou a nedostatečným finančním ohodnocením. Osobně vnímám pozitivně posun pouze v české gastronomii, nikoli však v hotelnictví jako takovém.\nV čem vidíte nejmodernější trendy v hotelnictví?\nInformační technologie společně se sociálními médii vidím nadále jako nejzásadněji vyvíjející se trendy v hotelovém průmyslu. V příštích letech také přibudou crossovery mezi hotely a lifestylovými zařízeními, tak jak to vidíme v západních městech.\nVěřím, že představujeme ideální kombinaci krásného hotelu, skvělé kuchyně a kompetentního personálu. Nekompromisní individuální přístup k hostům, ale i kariérní a osobnostní rozvoj našich zaměstnanců je jednou z mých priorit do budoucna.\nRád se pohybuji v kuchyni a restauraci, kde s kolegy řeším každodenní agendu, pozoruji cvrkot a snažím se vidět nás očima našich hostů.\nMáte jako ředitel několikrát oceněného hotelu čas na odpočinek? Čím se nejvíce odreagujete od náročné manažerské práce?\nOdpočinek považuji za zásadní pro jakoukoli práci, protože pouze odpočatý člověk může dlouhodobě efektivně pracovat pod tlakem. Na prvním místě je pro mne rodina a přátelé, nepravidelně, ale o to horlivěji, sportuji.\nV poslední době mne baví hlavně příroda, do měst cestuji především profesně. Společným jmenovatelem je ovšem bez výjimky hon za skvělou místní kuchyní.\nQUISISANA PALACE SE STAL NAŠÍM NEJLEPŠÍM BUTIKOVÝM HOTELEM\nQUISISANA PALACE V KARLOVÝCH VARECH NABÍZÍ HISTORII, ELEGANCI A LUXUS\nVALENTÝNSKÝ BALÍČEK V KARLOVARSKÉM HOTELU QUISISANA PALACE


Vůz =radiátor - ProfiAuto - profesionální obchody a autoservisy\nZ automobilu přímo vystaveného slunečnímu záření se stává radiátor. Vstřebává teplo a všechny jeho součásti se rozehřívají jako pec. V takových podmínkách se zdá být klimatizace pro řidiče spásou. Ovšem ne všichni ji používají správě a ve výsledku škodí sobě i klimatizaci.\n- pokuste s parkovat ve stínu, případně nasaďte na přední sklo clonu odrážející světlo; před jízdou auto vyvětrejte.\n- jeďte několik desítek metrů s otevřenými okny, následně spusťte klimatizaci, ale okna hned nezavírejte - ať se vzduch ještě smíchá.\n- teplotu snižujte postupně, nesměřujte proud studeného vzduchu přímo na svou hlavu. Před koncem cesty vypněte klimatizaci, otevřete okna - vyhnete se tak nachlazení.\n- existuje také jiný způsob, jak ochladit interiér automobilu po parkování na slunci. Může udělat zázraky, ale vyžaduje spuštění motoru během parkování. Po vstupu do auta stáhněte okna, zapněte klimatizaci na maximum a nasměřujte přívody vzduchu do středu kabiny. Následně vyjděte z auta a počkejte několik minut do okamžiku, až se kabina dostatečně ochladí.


Liberečtí architekti staví v Norsku vesnici z ledu. V průsvitných iglú budou možná přespávat školáci nebo turisté | Hospodářské noviny (iHNed.cz)\nMjölk a jejich iglú. Na začátku jsou nafukovací balony a hadice s vodou, která vytvoří ledovou krustu. Díky ní jsou příbytky průsvitné. autor: Jan Vondrák, Mjölk\n17. 1. 2017 00:00 / 5 minut čtení\nNorsko stavba sníh dům\nNa zamrzlém jezeře v norském národním parku Hardangervidda stojí shluk prazvláštních průsvitných těles, která vypadají, jako by je tu po sobě zanechala mimozemská civilizace. Ve skutečnosti je do norské přírody přijeli postavit architekti z libereckého studia Mjölk.\nPříbytky mají plnit funkci eskymáckého iglú. Od toho se však liší tím, že nejsou ze sněhu, ale z ledu.\n"Vevnitř je hodně světla, je to takové akvárko," popisuje jeden ze zakládajících členů liberecké kanceláře Jan Vondrák. Ledová iglú vznikají podle receptu, který architekti z Mjölk vymysleli sami. Potřeba jsou velké balony z PVC, které tým navrhl a nechal si je ušít, a pak především voda.\nPrincip zní poměrně jednoduše: "Přijede se na místo, balon se nafoukne a začne se na něj sprejovat voda, která mrzne. Trvá to 24 hodin. Pak se do hotového tvaru vyřízne otvor, balon se vyfoukne a vytáhne ven. A může se dělat další iglú," popisuje Vondrák.


Typ: 1.4i 63 kw\nUvedeno do provozu: 31/03/2010\nStav tachometru: 193 728 km\nDoplňková výbava: 5 rychlostních stupňů, alu kola, autorádio, man. klimatizace, parkovací senzory zadní,\nVŮZ PRODÁVÁME NA ZÁKLADĚ ZPROSTŘEDKOVATELSKÉ SMLOUVY. DOVEZEN Z NĚMECKA. DOVOZOVÁ STK NA 2 ROKY V CENĚ ODJET MŮŽETE SE VŠEMI DOKLADY A PŘEVOZNÍM ČÍSLEM. DOHLÁŠENÍ NA CZ SPZ 800 KČ.2x klíč.SERVISNÍ KNIHA.TAŽNÉ ZAŘÍZENÍ;\n4x airbag 5 rychlostních stupňů ABS airbag řidiče alu kola autorádio CD přehrávač centrál dálkový centrální zamykání dělená zadní sedadla el. přední okna imobilizér man. klimatizace manuální převodovka mlhovky palubní počítač parkovací senzory zadní plní 'EURO IV' posilovač řízení senzor opotřebení brzdových destiček stabilizace podvozku (ESP) tažné zařízení venkovní teploměr výškově nastavitelné sedadlo řidiče zadní stěrač


Folgaria Lavarone - Lyžařské zájezdy\nLyžování Folgaria Lavarone\nLyžařské středisko Folgaria/Lavarone je tvořena dvěma vzájemně propojenými středisky, které poskytují lehké až středně těžké sjezdovky. Díky tomuto je středisko vyhledáváno nejen začátečníky a rodinami s dětmi, ale také snowboardisty, pro které jsou zde připraveny dva snowparky.\nNejen svahy ale i běžecké tratě jsou zde denně upravovány pro co nejvyšší komfort návštěvníků. Toto středisko je také vyhledávané díky své neopakovatelné rodinné atmosféře, kterou podtrhávají krásné výhledy nejen na Marmoladu ale také na dechberoucí Dolomity.\nPraha: 750 km, Brno: 825 km\nOficiální stránky FolgariaSki.com\n4, 5, 6, 7, 8, 11 dnů, 1, 1-4, 1-2, 1-3 osoba\nHotel Village Nevada -…\nHotel Caminetto Mountain…\nResidence Serrada -…


INFO.CZ | Ruské palivo v českých jaderných elektrárnách – jak je ČEZ připravený na možný výpadek?\nFOTO: scom, archiv\n20. 04. 2021 • 11:41\nI když palivo pro obě české jaderné elektrárny dodávají Rusové, část uranu pro jeho výrobu se povinně obohacuje v západní Evropě. A odtud se vozí do Ruska. ČEZ ujišťuje, že má pro všechny bloky dostatečné zásoby a případný výpadek dodávek by nás neohrozil. Jak celý systém funguje a na co je připravený?\nAktuální krize česko-ruských vztahů otevřela i otázku možného zhoršení obchodních vztahů, které mají důsledky pro životně důležitou oblast energetiky. Jedna věc je vyřazení Rosatomu z tendru na rozšíření jaderné elektrárny Dukovany, které se momentálně zdá jako takřka jistá věc. Druhá záležitost už je o trochu méně nápadná a týká se ruské firmy TVEL, která je výrobcem paliva pro tuzemské jaderné bloky. A to jak z historických důvodů, tak z rozhodnutí firmy ČEZ.\nRusové od počátku dodávají palivo pro Dukovany. Po spuštění druhé české atomové elektrárny Temelín v dodávkách dostala přednost americká firma Westinghouse, ovšem pouze dočasně. V roce 2010 vedení ČEZ na základě vypsaného tendru rozhodlo, že i Temelínu bude dodávat palivové články ruský TVEL. Smlouva s ruským výrobcem měla být jak z logistických, tak technických a finančních důvodu výhodnější.\nTohle rozhodnutí firmy ČEZ vytvořilo v české energetice poměrně unikátní obchodní vztah, který v jen nepatrně pozměněné podobě trvá dodnes. Důležitou okolností je, že v době, kdy začali palivo pro Temelín dodávat Rusové, byla Česká republika už šest let členem EU. A podle unijních předpisů se musí uran, využívaný k výrobě palivových tyčí pro evropské elektrárny, obohacovat z větší části na území unie.\n„Jinak by nebylo tehdy možné kontrakt uzavřít,“ řekl INFO.CZ mluvčí ČEZ Ladislav Kříž. Česká energetická společnost se tak stala před deseti lety vůbec první firmou na světě, která začala dovážet obohacený uran z EU do Ruska. Rusové z něj vyrobí palivo, které pak převezou do České republiky. ČEZ i TVEL kvůli tomu musely vyřešit řadu složitých administrativních a technických problémů včetně rozdílného typu obalů pro jaderné materiály v unii a v Rusku.\nJaká je cesta jaderného paliva pro Temelín po Evropě a Rusku?\nProč se liší od dodávek pro Dukovany?\nA jak velké jsou zásoby pro obě jaderné elektrárny?


Úvodní stránka Mámin blog Můj dětský svět: S čím si hrají malí kuchtíci?\nTipy pro výběr her a hraček 16. 10. 2020 2 minuty\nChceme, aby si naše děti samy svobodně utvářely svůj svět. Pro ně je však tato svoboda stejně důležitá jako napodobování okolního světa. Svět dospělých je pro ně inspirací a jeho nápodoba je jednou z nejdůležitějších forem dětských her. Zejména předškoláci se s oblibou mění v maminky a tatínky, kuchaře a opraváře, doktory, prodavače. Chtějí poznat svět, ve kterém vyrůstají, a ozkoušet ho na vlastní kůži.\nVhodná hračka pak podpoří jejich fantazii a výsledkem je originální hra, v níž děti volně kombinují prvky existujícího světa a svého snového světa.\nTaková věta nenechá žádnou maminku v klidu. Většina dětí rádo pomáhá při vaření či přípravě kávičky, ale následky dětského kuchaření mohou dopadnout jako v oblíbené pohádce O pejskovi a kočičce. Pokud děti nemůžete z jakéhokoliv důvodu pustit do své kuchyně, pořiďte jim vlastní kuchařský ráj. Dětskou kuchyňku. Kuchyňka určitě není snem jen holčiček. I kluci si s kuchyňkou rádi pohrají, stejně jako tatínci občas něco uvaří. Výsledek bývá často překvapivý!\n"Agátin svět vybírá pro malé kuchtíky velmi kvalitní a dobře promyšlené dřevěné kuchyňky. Při výběru dbáme na kvalitu zpracování, odpovědnostní a výrobní značku a hlavně na to, aby byla kuchyňka bezpečná. Design je samozřejmě také důležitý. Chceme, aby se děteme líbila a zároveň díky svému designu byla chloubou dětského pokoje.", říká Kristýna.\nDoporučujeme vybírat kuchyňky pro dětské kuchařské umění z velmi kvalitního dřeva. Dětská dřevěná kuchyňka je mnohem kvalitnější než plastová, takže déle vydrží. Navíc kontakt se dřevem rozvíjí u dětí vztah k přírodním materiálům, který je v dnešní době tak důležitý. Francouzští designeři firmy Janod připravili dva typy dřevěných kuchyněk: růžovou nebo zeleno-žlutou.\nRoztomilé jsou i kuchyňky značek Djeco a Hape. Malí kuchtíci se v nich budou cítit jako v opravdové kuchyni své maminky. Důležité je, že všechny jsou již bohatě vybaveny a vy nebudete muset ke kuchyňce ještě shánět další doplňky.\nTouží vaše dítko krájet zeleninu a ovoce, ale na ostré nože je ještě malé? Ideální jsou dřevěné doplňky ke kuchyňkám. Značky Bigjigs a Djeco vynikají špičkovou kvalitou a nápaditým designem. Nic víc děti nepotřebují. Natrénují krájení ovoce a zeleniny nanečisto, naučí se držet správně nůž a překvapí maminku "ranní kávičkou". Můžete také potraviny využít pro hry, které učí děti rozlišovat barvy a tvary.


Uveřejněno dne 22 září 2016 000 9:58\nNové obaly tabákových výrobků s fotografiemi se budou vyrábět od 7. září, kdy nabývá základní účinnosti novela zákona o potravinách a tabákových výrobcích. Podle ní se bude muset změnit vzhled krabiček cigaret, jenž nově ponesou varování s drastickou fotografií ilustrující možné důsledky kouření.\nSnad si opravdu někdo nemyslí, že vláda chce ochránit svůj lid a jde ji prioritně o zdraví občanů. Aby všechny kuřáky (v zájmu o jejich zdraví) odradila od kouření, tak se krabičky polepí „drastickými“ obrázky.Všichni kuřáci se vylekají a přestanou ihned kouřit.\nV době, kdy vládnoucí squadra už neví, jak občana vyždímat a vymačkat ho do poslední koruny na daních, tak na druhé straně bude usilovat o to, aby odradila kuřáky – tím pádem aby vybrala do bezedné státní kasy méně. To je přece naprosto kontraproduktivní politika. To by si ti vládnoucí darmožrouti káleli na svoji vlastní hlavu.\nKuřáci jsou nejdisciplinovanější dobrovolní plátci daní. Jsou to dobrodinci národa, jak říkal Sir Humphrey: „Kdyby nebylo kuřáků, státní rozpočet se zhroutí a socialisti by neměli co rozdávat“.\nJá za tím vším ale vidím jen a pouze lobbing farmaceutického koncernu. Aby vystrašili kuřáky, že jim hrozí všelijaké nemoci. Když budou mít ty „drastické“ obrázky na očích kdykoliv sáhnou po cígu, tak je šance, že si na tu nemoc vždycky vzpomenou a pěkně si ji vsugerujou. A můžou si vybrat, dle libosti. Myšlenky mají totiž opravdu velkou sílu a moc.\nMnout ruce si bude medicínsko-farmaceutický koncern, protože potřebuje vyrábět stále nové a nové pacienty. Bez nemocných lidí by zkrachoval. Pro farmaceutické společnosti není problém, uplatit poslance, aby všechno tohle odsouhlasili. Bruselští darmožrouti tam zvednou ruku pro cokoliv, však od toho jsou tam řádně placeni. Nesmí se stát, že něco, co je v zájmu koncernů neprojde v Bruselu.\nAle všechno je to promyšlené úplně do posledního detailu. Pokud se vládnoucím gaunerům čistě náhodou podaří nějakého kuřáka tímto vyléčit, resp. odradit ho od kouření „drastickým“ obrázkem na krabičce a ztratit tak dobrovolného plátce daní – tak šupky, hupky je již na cestě protikuřácký zákon. Za porušení zákazu kouření ve veřejných prostorách by kuřákům podle ministerského návrhu měla hrozit pokuta 5000 korun. Provozovatelé restaurací by zaplatili až 50.000 korun.\nTím je ošetřeno, že ztratí-li bezedná státní kasa příjem dobrovolného dárce daně, vrhnou se kontroloři na občany a na provozovatele restaurací, aby státní kasu hnedle doplnili z vybraných pokut. Tedy další klacek v ruce státního úředníka, kterým bude mlátit občana a provozovatele restaurací hlava nehlava jako dráb a křičet: „Zaplať!“\nGeorge Orwel by zíral…\nZelené akcie 2010 – propad o 30%


Do ucha jehly vložil sedm velbloudů – Novinky.cz\nFOTO: Archív Technického muzea v Brně\nčtvrtek 18. prosince 2014, 20:05 - Brno\nProstřednictvím mikroskopu lze skutečně vidět hned sedm velbloudů i se dvěma palmami – v uchu krejčovské jehly. Ve vitrínách jsou i ostatní mikrominiatury Vladimira Aniskina z Ruska.\nVelbloudi z platiny dosahují výšku desetiny milimetru. Všechny ostatní miniexponáty je možné zhlédnout pomocí zvětšovacích skel nebo mikroskopu.\nTřeba vlajku Ruské federace o velikosti 30 x 50 mikrometru její tvůrce umístil do řezu lidského vlasu. Jeho průměr se uvádí 110 µm. Připomeňme, že 1 µm je tisíckrát menší než milimetr. V dalším okuláru je bajka o vráně a lišce – vepsaná do řezu zrnka rýže.\nDíla vznikají pod mikroskopem\nAutor do Brna nepřijel. Nástroje, kterými sestavuje své mikrominiatury, si také sám vyrábí, jsou i na výstavě pod mikroskopem. Tam také jeho dílka vznikají.\n„Práce vyžaduje přesnost a soustředění, tvůrce se musí vypořádat s třesem rukou i s pulsováním krve v prstech,“ sdělila pracovnice muzea Veronika Šinderbalová podtitul celé výstavy: Umění mezi tlukoty srdce. Výstava bude otevřena do 20. února.


Jayshree: Z pouhé ušní infekce se vyklubala tragédie, která… | Kafe.cz\nJayshree: Z pouhé ušní infekce se vyklubala tragédie, která postihla naší rodinu\nAmelia podlehla rakovině\nJayshree vedla vcelku akční život. Měla dvě děti a manžela vojáka. Kvůli jeho profesi se rodina často stěhovala napříč celými Spojenými státy. Kedanovi byli tři roky a se svou sestrou Amelií trávil každou volnou chvilku. Jedenáctiměsíční holčička na sebe všude strhávala pozornost. Aby ne. Měla havraní vlasy, studánkově modré oči a dobrou náladu.\nEvelyn Einstein: Adoptovaná vnučka génia vybírala popelnice a žila s bezdomovci\nKrátce před posledním stěhováním z východního pobřeží na západ, kdy samotná cesta zabrala několik dnů, se její chování změnilo. Vyžadovala si přítomnost matky a očka zavřela jen přivinutá na jejím hrudníku. Byla bázlivá a pokoušely se o ni horečky. Čas byl ale neúprosný a rodina musela podle plánu vyrazit na cestu. Druhý den byla Amelie k neutišení, a tak se s ní Jayshree vydala k pediatrovi. Ten bez otálení určil, že jde o ušní infekci. Nasadil antiobiotika a víc se stavem holčičky nezabýval. Do druhého dne se situace nezlepšila, a tak se scénář předešlého dne opakoval. Další lékař rozšřířil původní diagnózu na obě uši a zvýšil dávky prášků. Chvilku to vypadalo, že se Amelii ulevilo, ale o pár hodin později už bylo všechno ve starých kolejích, její tělo hořelo a pohled se změnil. Oči už neměly jasně modrou barvu, ale zčernaly. S obavami, co se s jejich holčičkou děje, vyrazili rodiče do nemocnice v Arizoně. Syna Kedana nechali po cestě u příbuzných.\nAmelii si vzali lékaři do parády a podrobili ji mnoha vyšetřením. Trvalo to několik hodin a čekání nebralo konce. Seděli na nepohodlných židlích z plastu a z celého srdce věřili, že je to jen nějaká infekce, kterou brzy překonají. Pak je ale lékař pozval k sobě do ordinace, aby jim sdělil výsledky. Jeho výraz nevěstil nic dobrého. Amelie trpěla neuroblastomem 4. stupně a vyhlídky nebyly příznivé. Nádor začal vyrůstat z její ledviny a stačil metastázovat do téměř celého těla. Měla skvrny na mízních uzlinách, na páteři i stehenní kosti, čelisti a oční bulvě. Zasáhl i kostní dřeň. Ani do budoucna ji nečekal pohádkový život. Rizik byla spousta. Čekalo ji vypadání vlasů i řas, problémy s chůzí a mluvením, ztráta sluchu, trable s plodností. Šance, že by se dožila pátých narozenin klesla pod zdrcujících 40 procent.\nBrittani Boren: Po náhlé smrti synka udělala s manželem to nejlepší, co mohla\nLékaři okamžitě nasadili chemoterapii, ale scházel čas. Život Amelie vyhasínal a léky potřebovali několik týdnů, aby mohly začít naplno působit. Holčička byla připoutaná k posteli, aby si v bolestech nevytrhala kanyly, a tak ji rodiče nemohli vzít do ruky. Seděli u její postele a vyprávěli jí příběhy o tom, co ji čeká. Byly to ty nejbolestnější momenty jejich života. Když její život skončil a duše odešla do nebe (přesně tak jí to tvrdili), napadlo je, nejsou-li některé z orgánů vhodné k dárcovství. Nebyly. Tělo Amelie bylo rakovinou prokousané důkladně a i lékaři se divili, že se vůbec dožila bezmála jednoho roku. Útěchou, i když chabou, může být pro rodiče fakt, že nádor začal bujet už před narozením. Nemohli to tedy nijak ovlivnit.\nNa svou dceru nikdy nezapomenou. I když měli vyměřený jen krátký čas, dala jim ze sebe hodně. Celá rodina, manželé i Kedan, se zapojují do různých akcí a jsou členy organizací, které podporují léčbu rakoviny. Děsí je, že do tohoto sektoru jdou ze státního rozpočtu sice nemalé peníze, ale jen 4 % míří na dětskou onkologii.\nRodina a domov - 14. 01. 2020\nNenamalovaná a přírodní Agáta Hanychová. Vedle nového přítele přesto zkrásněla\nO založení rodiny jsem nikdy neuvažovala a bála jsem se neplánovaného těhotenství. Osud měl se mnou naštěstí jiné plány a vyřešil to za mě.\nVýborný herec, dabér a muzikant Petr Haničinec patří k legendám českého filmu. Diváci ho milovali a svého času doslova přecházel z role do role. Jeho…\nNěkdejší dětská hvězda Macaulay Culkin, kterého proslavila hlavně role roztomilého uličníka Kevina v sérii filmů Sám doma, způsobila ve svém životě…\nDita: Máma mi vyčetla, že chci založit vlastní rodinu, mé dětství byl zlý sen\nNikdy jsem netrpěla na příliš blízké vztahy s rodiči, ale to, co předvádí poslední měsíce moje matka, je pro mě daleko za hranou slušného chování.…\n01. 10. - 07. 10.


Big data consultant - Praha 86 - Nabídka práce v Ataccama Software, s.r.o. | SPRÁVNÝKROK.CZ\nBig data consultant v Ataccama Software, s.r.o.\nSpolečnost Ataccama Software, s.r.o. hledá vhodného kandidáta na pozici Specialisté v oblasti počítačových sítí (kromě správců) - big data consultant. před 193 dny\nAtaccama Software, s.r.o. Praha 86 Od 25 000,- Kč\nNalezeno 33 podobných inzerátů k inzerátu Big data consultant uvedenému výše.\nSpolečnost Gemalto s.r.o. hledá vhodného kandidáta na pozici Specialisté v oblasti počítačových sítí (kromě správců) - specialisté v oblasti počítačových sítí (kromě správců) integration engineer. před 25 dny\nSpolečnost Fortinet, organizační složka hledá vhodného kandidáta na pozici Specialisté v oblasti počítačových sítí (kromě správců) - specialista v oblasti počítačových sítí (inženýr technické podpory). před 25 dny\nSpolečnost JON.CZ s.r.o. hledá vhodného kandidáta na pozici Specialisté v oblasti počítačových sítí (kromě správců) - specialista dokumentace a mapování sítě/junior. před 54 dny\nSpolečnost SKYLAB, spol. s r.o. hledá vhodného kandidáta na pozici Specialisté v oblasti počítačových sítí (kromě správců) - it specialistasenior - sítě. před 5 dny\nSpolečnost McKinsey & Company, Inc. Prague - organizační složka hledá vhodného kandidáta na pozici Specialisté v oblasti počítačových sítí (kromě správců) - specialisté v oblasti počítačových sítí. před 7 dny\nSpolečnost McKinsey & Company, Inc. Prague - organizační složka hledá vhodného kandidáta na pozici Specialisté v oblasti počítačových sítí (kromě správců). před 48 dny\nSpolečnost McKinsey & Company, Inc. Prague - organizační složka hledá vhodného kandidáta na pozici Specialisté v oblasti počítačových sítí (kromě správců). před 35 dny\nSpolečnost Gemalto s.r.o. hledá vhodného kandidáta na pozici Specialisté v oblasti počítačových sítí (kromě správců) - specialisté v oblasti počítačových sítí (kromě správců). před 59 dny\nSpolečnost Gemalto s.r.o. hledá vhodného kandidáta na pozici Specialisté v oblasti počítačových sítí (kromě správců) - specialisté v oblasti počítačových sítí (kromě správců). před 21 dny\nSpolečnost Gemalto s.r.o. hledá vhodného kandidáta na pozici Specialisté v oblasti počítačových sítí (kromě správců) - specialisté v oblasti počítačových sítí (kromě správců). před 27 dny\nSpolečnost CYIENT s.r.o. hledá vhodného kandidáta na pozici Specialisté v oblasti počítačových sítí (kromě správců). před 91 dny\nSpolečnost McKinsey & Company, Inc. Prague - organizační složka hledá vhodného kandidáta na pozici Specialisté v oblasti počítačových sítí (kromě správců). před 20 dny\nSpolečnost Gemalto s.r.o. hledá vhodného kandidáta na pozici Specialisté v oblasti počítačových sítí (kromě správců). před 76 dny


O dětském spánku | baby-dreams.cz\nV čem spočívá tajemství klidného spánku Vašeho děťátka?\nPo narození děťátka v rodině přibývají nejenom nové radostné emoce a štěstí, ale také neklid a hodně zodpovědnosti. Maminky většinou pečlivě sledují, zda jejích maličký dost přibírá na váze, zda je zdravý, navštěvují fyzioterapeuta a různé masáže atp.\nMálokdo ale věnuje pozornost zdravému spánku dítěte. Za doktorem se v případě špatného spaní většinou chodí až když "to už tak dál nejde" a maminka je maximálně vyčerpána. Na dotaz "jak zlepšit spánek dítěte" se většinou dostane odpověď "přečkat, až z toho dítě jednou vyroste". Jenomže je dost případů, kdy dítě roste, ale spánek se i přesto nezlepšuje. V takových případech je na místě komplexní přístup k řešení problému a nebo opravdu počkat 1, 2, a možná i 3 roky, než nervový systém dítěte dozraje.\nPodle mě je kvalitní spánek stejně důležitý jako jídlo a fyzický a psychický vývoj. Všechno je totiž propojeno. Vyspalé dítě většinou lépe jí, méně padá, snadněji trénuje nové návyky. Podívejme se na další důležité funkce dětského spánku:\nVe spánku se vyvíjí a roste mozek\nZpracovávají se nové poznatky a informace\nPosiluje se imunita\nProbíhá fyzické zotavení a organizmus se nabíjí energií\nPředchází se psychologickému přetížení\nKvalitní a dostatečně dlouhý spánek zajišťuje lepší náladu během bdění\nPochopit, zda Vaše dítě spinká dobře a dostatečně je dost jednoduché - jestli dítě se často usmívá a je veselé a spokojené během bdění - znamená to nejspíš, že naspí dost. Samozřejmě horší nálada může byt způsobena i jinými faktory (růstový spurt, zoubky, bříško atp.), většinou se ale po několika dnech nálada zlepší spolu se zlepšením fyzického stavu. Pokud špatná nálada přetrvává déle a přitom je dítě zcela zdravé - může za to většinou nahromaděná únava z nedostatku spánku.\nNíže uvádím tabulku, dle které se snadno určíte, kolik hodin by Vaše děťátko mělo naspat, aby se cítilo spokojeně. Samozřejmě, že každé dítě je jiné a nemusí to sedět přesně dle tabulek - jsou to průměrné ukazatele pouze pro lepší přehled.\nKolik by Vaše dítě "mělo" spát?\nFyziologie dětského spánku\nPro lepší pochopení nejčastějších problémů je dobré znát fyziologii dětského spánku.\nMnoha rodičům jsou tyto situace povědomé: dítě se probudí hned, jakmile se ho snaží přeložit do postýlky; dítě schopno spát pouze v náručí; časté jsou také situace, kdy rodiče musí pohoupávat dítě buď v náruči nebo v kočárku, aby vydrželo spát déle. Jsou také děti, které spí maximálně 20-30 nebo 40-45 minut a nejde jim spinkat déle, i když je na nich vidět, že by ještě rády spinkaly.\nPříčinu lze zjistit, když se seznámíte se základy fyziologie dětského spánku.\nJak vypadá spánkový cyklus u dětí do 4 měsíců?\nFáze rychlého spánku (REM)\nFáze pomalého spánku (NREM)\nVe 4 měsících (+-1,5 m) ve spánkovém cyklu nastávají dost důležité změny (tzv. spánková regrese), spánek se začíná podobat tomu dospělému, a právě proto hodně dětí začíná spát hůř než předtím. Po regresi spánkový cyklus vypadá takto:\nFáze hlubokého spánku\nJak dlouho by mělo dítě být vzhůru, aby se "nepřetáhlo"?\nNormy jsou uvedené pro děti, které nemají nahromaděnou únavu. Jsou možné odchylky +-1 hod.\nCo znamenají krátké denní spánky?\nDítě bylo buď dost přetažené nebo moc brzy přeložené do postýlky. Organismus se po takovém spánku vůbec nezotaví a následující bdění bude výrazně kratší než obvykle. Nálada během bdění bude spíš horší.\nDítě bylo přetažené a zvýšená hladina kortizolu mu nedovolí dokončit spánkový cyklus. Organizmus je po takovém spánku nedostatečně odpočatý a následující bdění bude výrazně kratší než obvykle.\nDitě bylo hodně přetažené a nezvládlo se přepnout do další fáze spánkového cyklu. Organizmus se po takovém spánku vůbec nezotaví a následující bdění bude výrazně kratší než obvykle. Nálada během bdění bude spíš horší.\nDítě bylo buď přetažené nebo naopak nedostatečně unavené - poznáme to podle nálady během následujícího bdění. Dobrá nálada znamená, že bylo nedostatečně unavené; špatná nálada znamená. že mělo jít spinkát dříve\nKrátké denní spánky (40-45 min.) mohou být v pořádku do 6-8 měsíců věku dítěte. Podmínkou je však dobrá nálada během dne. Krátké spánky se doporučuje dle možností prodlužovat.\nProč je lepší ukládat dítě na noční spánek brzy?\nBrzké ukládání znamená, že dítě usíná mezi 19 a 21 hod. a ve většině případů je možné zorganizovat již od věku 4 měsíců. Podívejme se na strukturu dětského nočního spánku pro lepší pochopení, proč je brzké ukládání důležité.\nNREM fáze (hluboký spánek)\n01:00 a později\nREM a 2. NREM fáze\nZ toho je vidět, že se organizmus dítěte nejvíce zotavuje mezi 19:00 a 01:00, jelikož v té době probíhá nejhlubší spánek. Čím více hodin dítě naspí v tomto časovém úseku, tím lépe se vyspí.\nZajímají Vás tyto informace? Sledujte náš web a facebookové stránky, kde budeme doplňovat další informace. V případě zájmu o individuální řešení problémů se spánkem nás kontaktujte.


Seagate Backup Plus 2TB od 1 887 Kč | HLEDEJCENY.cz\nPopis produktu Seagate Backup Plus 2TB: Seagate BackUp Plus se štíhlým designem Externí pevné disky Seagate poskytují velký ukládací prostor pro Vaši stále rostoucí sbírku souborů. Nová řada disků Seagate nese název BackUp Plus a nabíz... Více informací\n1 887 Kč Do obchodu\nSEAGATE Backup Plus 2TB Red - Seagate Backup Plus 2TB, USB 3.0, ST...\nSeagate Backup Plus 2TB, USB 3.0, STHN2000403, STHN2000403\nSeagate Backup Plus 2TB, 2.5``, USB3.0, STDR2000203\nProdukty podobné jako Seagate Backup Plus 2TB\nSurefire Gaming Bunker - 1TB\nSeagate Backup Plus 2TB - popis\nSeagate BackUp Plus se štíhlým designem\nNeriskujte ztrátu svých dat. Seagate BackUp Plus Vám dopřeje automatické stažení dat - stačí jedno kliknutí. Přehledný Seagate Dashboard umožní plánovat a přizpůsobit plánované místní zálohování jedním kliknutím, sdílet data na sociálních sítích a zálohovat je – pohodlné řešení pro každého. S pomocí Seagate Mobile Backup App máte možnost zálohovat mobilní data.\nPevné disky řady BackUp Plus nabízí vysokou rychlost v kombinaci s vysokou kapacitou. Ultra-rychlé USB 3.0 rozhraní Vám umožní mnohem rychleji přenést HD filmy, fotografie a hudební soubory. Samozřejmostí je zpětná kompatibilita s USB 2.0.\nExterní disk Seagate BackUp Plus v elegantním provedení má dostatečnou kapacitu 2 TB. Disk je určen pro rozhraní USB 3.0. Rozměry disku jsou 113,5 x 76 x 9,6 mm a hmotnost 150 g. Kompatibilní je s operačními systémy Windows a Mac OS.\nRozměry [mm]: 113,5 x 76 x 9,6\nSeagate Backup Plus 2TB najdete také na Sleviste.cz a také Seagate Backup Plus 2TB na Nejrychlejsi.cz\nBylo pro vás vyhledání nejlevnějších cen u produktu Seagate Backup Plus 2TB užitečné? Najdeme vám nejlevnější ceny jakéhokoliv zboží. Například nejlevnější Interní harddisky nebo Dokovací stanice pro harddisky, Stabilizátory pro harddisky, Rámečky pro harddisky.\nPříbuzné fráze k Seagate Backup Plus 2TB\nSeagate backup plus 2tb modry\nSeagate backup plus 2tb cerveny\nSeagate backup plus 2tb sthn2000400\nSeagate backup plus 2tb silver\nseagate expansion 3tb usb3 0 steb3000200 • seagate steb4000200 expansion desktop 4t • Seagate BackUp PlusPortable - 1TB • seagate expansion portable 4tb • Seagate Expansion Portable 500GB • Seagate Expansion Portable 1.5TB • Seagate Expansion Portable 1TB • Seagate Slim Portable - 500GB • Seagate Expansion Portable 2TB • seagate backup plus portable 4tb\nSeagate Backup Plus 2TB na HLEDEJCENY.cz\nPřesvědčte se, že u nás najdete Seagate Backup Plus 2TB opravdu levně. Nejlevnější Seagate Backup Plus 2TB na HLEDEJCENY.cz už od 1 887 Kč.


Na SMetku a jeho další podobné\nplatí jen pistole a stejný čin, jako to dělal Musela v Kunovicích.\nVždyť se Smetka a spol. těmto soudům smějí Má to ale Smětka štěstí, že neokradl mě. To už bych soudil po svém.. a on by litoval.. LIDI, PROBUĎTE SE UŽ A KONEJTE!\nA jako prémii rozporcovat Smetku a jeho kumpány\na každému věřiteli dát kousek.....\nRe: A jako prémii rozporcovat Smetku a jeho kumpány\nJá chci svíčkovou a kousek bůčku. A když už nebude bůček, tak stačí i lalok...\nChybí informace z jakých peněz to bude vyplaceno.\nTragický obraz české justice v přímém přenosu...\nVíte někdo, proč nějaká Global Financial Restructuring dostala přiklepnuté přednostní uspokojení pohledávek? Autor asi jen opsal info z ČTK a hluběji se nezamyslel...\nPředpokládám, že to jě nějaká "1. pohledávková odkupní s.r.o.", a dělá to na mne dojem, že na ní soud poněkud trpí.\nTak to je mazec.... já bych ty soudce zas tak nehonila, mají toho fakt moc....Podepisovat všechny exekuční příkazy dá pěknou práci, ale zase bude na dárky....\nNo kdyby se Smetkovy\npozemky a nemovitosti nerozprodaly kamarádům za hubičku, mohli dostat ty lidi daleko víc...\nRe: No kdyby se Smetkovy\nAno, mohli mít o mnoho víc, mohli mít klidně skoro všechno, jenže to bychom nesměli být národ oveček.


Originální kořenky si můžete sami vyrobit a přijdou vás na pár korun • Bydlení / Magazín PLUS+\nKuchyně 03. prosince 2020 | 10:29 — Klára Sanders\nPokud rádi vaříte, určitě máte v kuchyni zásobu různých druhů koření. Koření se většinou prodává v papírových pytlících, které se zrovna dobře neuskladňují. Ozdobte si kuchyň vlastnoručně vyrobenými kořenkami. Zbavíte se tak nevzhledných pytlíků a vaše koření budete mít po ruce.\nDózy na koření už se dávno neschovávají do skříněk / Pexels\nDózy na koření už se dávno neschovávají do skříněk. Pokud máte kořenky dokonalého designu, dokáží vám výrazně dokreslit interiér a navíc dodávají kuchyni na osobitosti a útulnosti. A ty nejosobitější jsou ty, které si vyrobíte sami dle vlastního vkusu.\nVyrobit si takovou kořenku můžete z úplně obyčejné skleničky od marmelády, přesnídávky nebo jiné vhodné pochutiny. Protože se koření lépe daří ve světlu nepřístupných nádobách, natřete sklenici rychleschnoucí barvou, ale takovou, která snese omytí. Zdobit ji můžete permanentním fixem nebo tavnou pistolí s barevnými náplněmi.\nKořenky z krabiček od Tic Tacu\nNevíte, jak využít krabičky od Tic Tacu a je vám líto je vyhodit? Pak z nich vyrobte kořenky. Výborně těsní a perfektně dávkují koření. Jsou lehce skladovatelné a snadno je popíšete. Výroba je jednoduchá. Krabičku jen vymyjte, vysušte a následně popište. Krabičku si můžete i pomalovat.\nKořenky v bublifuku\nDalším skvělým nápadem jsou pak kořenky vytvořené z plastových lahviček od bublifuku. Jejich výhodou je nejen stabilita, ale často mívají také uzávěr s okénkem, do kterého lze nasypat trochu koření. I když lahvičku popíšete třeba fixou, díky této vychytávce budete mít okamžitý přehled, co v které nádobce máte ukryto. Hlavně nezapomeňte plastové nádobky dobře umýt a odstraňte také očko k vyfukování bublin. Je z měkkého plastu, takže to půjde docela snadno. Psali jsme také: Dokonalý přehled v kuchyňských skříňkách můžete mít i vy. Stačí maličkost.\nDopřejte si doma aromaterapii. Ulevuje od stresu\nVykouzlete si doma adventní atmosféru a provoňte celý dům s těmito tipy za pár korun