Popis epizody 103\nJezero Manitoc, Wisconsin\nMuž si v kuchyni čte noviny, jeho syn Will sedí na kuchyňské lince a snídá a dcera Sophie si jde k nedalekému jezeru zaplavat. Jako pokaždé jí varuje, aby byla opatrná. Po několika tempech pod vodou se dívka vynoří nad hladinu a dívá se kolem sebe, protože má pocit, že jí někdo pozoruje. Nakonec se rozhodne plavat dál a opět se potopit. Když se nad hladinu vynoří podruhé, slyší podivné šeptání. Náhle jí něco chytne za nohu a dívka mizí pod hladinou.\nV hotelu u cesty si Dean prochází všechna podivná úmrtí v okolí, až narazí na dívku Sophie Carlton. Přijde k němu velmi pohledá servírka a ptá se, jestli bude chtít ještě něco. Než jí ale Dean stačí odpovědět, přijde Sam a řekne, že chtějí jen účet. Poté, co dívka odejde, říká Dean, že jednou za čas mají právo na trochu zábavy. Potom Sammymu ukáže v novinách článek o Sophii, která před týdnem utonula v jezeře. Přestože prohledali celé jezero, její tělo nenašli. Tento rok je již třetí utonulá v jezeře Manitoc. A žádné z těl nebylo nikdy nalezeno. Přestože se baví o případu, Sam opět stočí téma na jejich otce. Nakonec se ještě zeptá, jak je to daleko.\nBratři přijedou k domu Carltonových, kde jim otevře Will. Vydávají se za agenty Ford a Hamill. Jsou z ochrany divočiny spojených států.\nZe břehu jezera pozorují Willova otce, který sedí na lávce. Will jim vypráví, že jeho sestra byla pod vodu stažena, nebylo to klasické utonutí, protože plavala závodně. Sam se ho vyptává, jestli v jezeře neviděl nějaké stíny, temný tvar vynořující se nad hladinu, ale Will mu odpoví, že byla dost daleko. Dean se ho zeptá, jestli neviděl nějaké podezřelé stopy na břehu jezera, ale nic takového tam Will neviděl. Sam se ho zeptá, jestli si mohou promluvit s jeho otcem, ale Will jim naznačí, že po tom všem, čím si prošel, by to nebyl dobrý nápad.\nNa místní policejní stanici se šerif divý, proč by se Ochrana divočiny zajímala o náhodné utopení. Sam mu řekne, že Will viděl něco, co chytlo Sophii. Šerif jim řekne, že Will má trauma a v takovýchto chvílích mozek často klame. Prohledali celé jezero, dokonce i sonarem a nic tam nenašli. Vše se ale má vyřešit za 6 měsíců, protože místní přehrada je poškozená a vláda jim nechce poskytnout peníze na opravu a proto otevřou hráz a jezero zmizí, společně s městem.\nV rozhovoru je najednou vyruší dívka – šerifova dcera Andrea Bar. Za ní se objeví malý kluk s vystrašeným výrazem ve tváři. Dean ho pozdraví a chce vědět, jak se jmenuje, ale chlapec se otočí a odejde. Šerif jim řekne, že se jmenuje Lucas. Dean se Andrei zeptá, jestli neví, v jakém hotelu by se mohli ubytovat a nakonec jí i přemluví, ať jim jde ukázat cestu.\nBěhem cesty si spolu povídají o Lucasovi, Dean se s ní snaží flirtovat, ale Andrea ho trefně odpálkuje.\nV hotelovém pokoji Sam vyhledává další informace ohledně jejich případu. Najde, že tento rok to je již třetí případ utonutí a před tím dalších šest v průběhu 35 let. Jejich těla se také nikdy nenašla. Najdou údaj o muži – Christopher Bar, který se v jezeře také utopil. Byl to Andrein manžel. V článku se dále píše, že si byl se synem Lucasem zaplavat v utopil se, zatímco Lucas byl na dřevěném voru. Trvalo to více jak 2 hodiny, než ho zachránili.\nNa dětském hřišti se bratři potkají s Andreou a chtějí si promluvit o tom, co se stalo. Dean si jde promluvit s Lucasem, ale on neřekne ani slovo. Vypráví mu, že i jemu se v jeho věku stalo něco špatného. Řekne mu, že i když se třeba bojí, že když poví, co viděl, lidé mu nebudou věřit. On ale ano. Řekne mu, že mu nemusí říkat, co se stalo, může mu jen nakreslit obrázek. Nakonec mu Dean ukáže obrázek, který mu namaloval. Nakreslil svoji rodinu. Když přijde zpět k Samovi a Andree, baví se o tom, že ani jí neřekl ani jednou slovo od té nehody. Doktoři na to řekli, že je to posttraumatický stres. Žijí společně s jejím otcem, který jim hodně pomáhá. Uprostřed rozhovoru za nimi přijde Lucas a podává Deanovi výkres. Je na něm nakreslen dům. Poté opět odejde.\nWill říká svému otci, že by měl něco sníst a že udělá večeři. On mu ale nic neodpoví. Při přípravě najednou v kuchyni začne z vodovodu vytékat kalná voda. Když si toho Will všimne, okamžitě jí zastaví, jenomže voda začne vtékat odpadní dírou. Když je dřez plný, voda se zastaví. Will si myslí, že je dřez zacpaný zátkou, ale když jí vytáhne, voda stejně neodteče. Opět ponoří ruku do vody, ale najednou ho něco chytne a stáhne ho to do dřezu tak, že je hlavou pod vodou. Přestože se snaží ze sevření vymanit, boj prohrává a utopí se. Poté voda sama odteče.\nKdyž se Sammy vrátí zpět do hotelového pokoje, řekne Deanovi, že viděl u Carltonových sanitku – Will je mrtvý. Utopil se ve dřezu. Přemýšlí, co to může být za tvora, který dokáže kontrolovat vodu. Najednou přijdou, že voda je vždy jen z jednoho zdroje – jezero. Jak se jezeru krátí čas, intenzita útoků se zvyšuje. Ať je to cokoliv, dochází tomu čas. Objevují i spojitosti s oběťmi.\nSam s Deanem se rozhodnou jít vyzpovídat pana Carltona. Ten je naprosto zdrcený ztrátou svých dětí. Sam mu říká, že si myslí, že je tu nějaké spojitost mezi úmrtí jeho dětí. Muž jim říká, že ztratit děti je horší než umírání a poté je pošle pryč.\nKdyž jsou bratři k autu, povídají si o tom, že jim asi muž neříká vše. Dean si potom všimne, že dům, ke kterému přišli, se shoduje s kresbou Lucase, kterou Dean od něho dostal na dětském hřišti.\nKdyž si bratři chtějí promluvit s Lucasem, Andrea jim to nechce dovolit. Nakonec jí ale Dean přesvědčí a jde si s ním promluvit. Najdou ho v jeho pokoji, jak si hraje s plastovými vojáčky. Dean si všimne, že Lucas namaloval další obrázek červeného kola, stejného, jaké maloval i na hřišti. Chce vědět, jak Lucas dokázal namalovat ten obrázek. Lucasovi řekne, že stačí jenom přikývnout, ale odpovědi se stejně nedočká. Opět mu vypráví, že když byl malý, stalo se něco strašného jeho matce. Nějakou dobu potom také nechtěl mluvit. Ale věděl, že jeho máma chtěla, aby byl odvážný, a o to se každý den snaží. Řekne mu, že možná jeho otec by také chtěl, aby byl odvážný. Lucas v tu chvíli přestane kreslit a podá Deanovi obrázek. Je na něm namalovaný kostel, dům, plot a červené kolo, u kterého stojí chlapec s modrým kšiltem.\nKdyž Dean se Sammym jedou v autě, baví se o tom, co se stalo Lucasovi a že před nehodou nikdy nekreslil. Vědí také, že musejí najít místo, které jim Lucas namaloval. Baví se také o matce. Dean mu nikdy o tom neřekl.\nKdyž přijedou na místo, jdou si promluvit s obyvatelkou domu. Když se starší dámy zeptají na chlapce v modrém kšiltu a s červeným kolem, zatváří se velmi vyděšeně. Chtějí vědět, jestli tam ten chlapec bydlí. Odpoví jim, že již dlouho ne. Řekne jim, že Peter je pryč již 35 let. Když jim o Peterovi říká víc, všimne si Sam na stole stejné plastové vojáčky, s jakými si hrál i Lucas. Dean se zeptá, jestli zmizel z domu a žena mu řekne, že měl jet po škole přímo domů. Na fotce přidělané na zrcadle Dean objeví fotku, na které jsou dva mladíci. Ze zadu je napsáno: „Peter Sweeney a Bill Carlton 1970“.\nNa břehu jezera si muž povídá sám pro sebe, že ztratil všechno, ale že nyní již všechno chápe.\nV autě bráchové rozebírají teorii o tom, co se mohlo stát, že je možné, že Bill zabil Petera a jeho duch je nyní naprosto nepříčetný. Chtěl by odplatu. Opět přijedou k domu pana Carltona. Když se podívají na jezero, uvidí, že po něm pluje motorová loď, kterou řídí pan Carlton. Bratři se okamžitě rozběhnou k molu a křičí na něho, že se musí okamžitě vrátit, že musí pryč z vody. Náhle ale do loďky udeří neviditelná síla a vymrští ji do vzduchu.\nNa policejní stanici, kam přišli Sam s Deanem a se šerifem, se opět setkávají s Andreou a Lucasem. Slyšela o tom, co se stalo Billu a chce vědět, co se v jezeře opravdu děje. Lucas náhle vyskočí ze židle a začne tahat Deana za rukáv. Dean mu říká, že je všechno v pohodě a když se trochu uklidní, Andrea ho odvede. V kanceláři si povídají se šerifem o tom, co se stalo Billovi a že viděla, jak něco potopilo jeho loď a Billa stáhlo pod vodu, přestože je to vynikající plavec. Nechce jim uvěřit, protože sonarem prohledali jezero a nic nenašli a také ví, že nejdou z ministerstva, protože o nich nikdy neslyšeli. Řekne jim, že mají dvě možnosti. Buďto je zavře do vězení za falešnou totožnost nebo to svedou na špatný den, nasednou do auta a už je nikdy nikdo v tomto městě neuvidí.\nAndrea jde kolem pokoje Lucase a uvidí, že něco kreslí.\nPřestože jsou Dean se Samem na odchodu, při čekání před semaforem se Dean rozhodne, že město neopustí. Při cestě se Sammy snaží Deana přesvědčit, že je po případu, ale Dean mu tvrdí, že se mu pořád něco nezdálo na chování Lucase, protože byl tak vyděšený.\nAndrea si mezitím napouští plnou vanu, přestože ještě není plná, lehne si do ní a zavře oči. Na nohy jí stéká průzračná voda. Najednou se ale voda změní na kalnou a postupně se mění všechna voda ve vaně. Ve vodě se něco pohne, a proto Andrea otevře oči a všimne si, v čem leží. Začne křičet a chce z vany vylézt, něco jí ale drží a táhne jí to pod vodu. Zvenčí na dveře koupelny buší Lucas, ale slyší jen zoufalý křik matky.\nVenku před jejich domem na verandě stojí Dean se Samem a přemýšlí, jestli je to dobrý nápad navštívit Andreu takto pozdě. Najednou se ale otevřou dveře a v nich stojí na smrt vyděšený Lucas. Zavede je ke dveřím koupelny, kde zpoza nich začne vytékat voda. Dean je vykopne a Sammy se snaží Andreu vytáhnout z vany. Musí vynaložit obrovské úsilí, ale nakonec se mu to povede.\nDalšího dne ráno jí zpovídají, co se jí stalo. Andrea si myslí, že začíná šílet. Sam ale chce, aby mu řekla naprosto vše. Řekne mu, že se jí zdálo, že slyší hlas, který jí říká: „ Pojď si se mnou hrát“. Chce vědět, co se děje. Zatímco ji Sam poslouchá, Dean prohledává fotoalba, jestli v nich nenajde nějakou stopu. Na jedné fotce, kde jsou vyfocení skauti, po Andree chce, aby mu řekla, jestli je poznává. Řekne, že ne, kromě svého vlastního otce. Na fotce mu muselo být kolem 12ti. Dean přijde na to, že všichni utonutí měli nějakou spojitost s úmrtí Petera. Během hovoru si Dean všimne, že se Lucas na něco dívá. Poté vyjde z domu. Ostatní ho sledují na místo, kousek od domu, které je porostlé mechem. Dean Andreu pošle, ať jde s Lucasem zpět do domu. Poté začnou na místě kopat. Náhle na něco narazí a z hlíny vytáhnou kolo. Jak ho vytáhnou, uslyší za sebou natažení kohoutku na zbrani. Když se otočí, uvidí, jak na ně míří šerif. Chce vědět, jak věděli, že je tam to kolo zahrabané. Dean mu ale řekne, že on, společně s Billem zabili Petera.\nTo vše ale vidí z okna svého domu Andrea a řekne Lucasovi, aby šel do svého pokoje a zamknul se tam a nevycházel ven.\nMezitím se bratři baví se šerifem, že za všemi úmrtími je pomstychtivý duch, který zabije i Andreu s Lucasem, všechny, koho on miluje. Poté vezme jeho. Šerif si myslí, že jsou šílení, ale Sam mu řekne, že přesně to se stalo Billu Carltonovi, když přišel o svou rodinu a pak sám zemřel. Dean mu řekne, že jediná šance na přežití je najití pozůstatků daného člověka, posolit a spálit jeho ostatky.\nLucas, který je ale pozoruje, najednou uslyší hlas a vydá se z domu k jezeru.\nAndrea chce vědět, jestli je to pravda, jestli to její otec opravdu udělal. Chce, aby se na ní podíval a řekl jí, že nikoho nezabil. Šerif se na chvíli odmlčí, ale začne jim vyprávět, co se doopravdy toho osudného dne stalo. Společně s Billem byli toho dne na jezeře. Peter byl ten nejmenší a pokaždé si na něj dovolovali, ale tenkrát se to zvrtlo. Drželi mu hlavu pod vodou. Nemysleli to tak, ale drželi ho tak dlouho, až se utopil. Poté nechali jeho tělo, aby se potopilo. Byli dětmi, když se to stalo. Byli tak vyděšení, že o tom nikomu neřekli. A když se objevila ta teorie o duchovi, bylo to tak neskutečné.\nAndrea si najednou všimne, že Lucas se naklání nad vodu u břehu. Ve vodě plave vojáček, kterého chce vylovit. Najednou ho ale za ruku někdo chytne a táhne ho do vody. Šerif se na břehu zastaví, protože uvidí, jak z vody vylézá hlava Petera. Bráchové skočí do vody, ale Sam na Andreu zavolá, ať zůstane na břehu. Přestože oba usilovně hledají, nemohou Lucase najít. Na jiném místě se ale šerif rozhodne, že vkročí do vody. Nahlas říká, že se mu omlouvá. Chce, aby Peter Lucase nechal, protože je to jen malý chlapec a jeho si vzal místo něj. Náhle ho něco chytne za nohu a stáhne pod vodu. V tu chvíli se Deanovi podaří Lucase najít.\nU auta Sammy Deanovi říká, že nemohou zachránit každého. Než mu Dean stačí něco říct, zavolá na ně Andrea, která se jde společně s Lucasem rozloučit. Zatímco Dean šel s Lucasem dát do auta sendviče, které jim na cestu přichystal, Sam se baví s Andreou, jak to zvládá. Omlouvá se, ale ona je ráda, že zachránili jejího syna. U auta se nakonec všichni čtyřisejdou a Andrea na rozloučenou a jako poděkování Deana políbí.


Američané mohou stíhat i exšéfa VW Winterkorna. Vedení skartovalo dokumenty - Novinky.cz\nNovinky.czEkonomikaAmeričané mohou stíhat i exšéfa VW Winterkorna. Vedení skartovalo dokumenty\n12. 1. 2017, 16:17\nAmerické úřady by mohly stíhat i bývalého šéfa německého automobilového koncernu Volkswagen Martina Winterkorna. Vyplývá to z informací zveřejněných ekonomickým deníkem Handelsblatt a serverem Bloomberg. Vedení Volkswagenu v reakci na odhalení emisních podvodů v srpnu 2015 nařídilo likvidaci usvědčujících dokumentů a emailové komunikace.\nNejsou to žádné nadnárodní společnosti bez tváře, které páchají zločiny, ale lidé z masa a kostí.\nSally Yatesová, federální žalobkyně


Právě je pon zář 28, 2020 3:09 pm\nNapsal: ned lis 14, 2010 12:38 am\nDelaboraci vidim tady poprve v zivote a asi bych nevedela, co si pod takym slovem predstavit.\nA vylzicka je je sprasek jak prase\nEdit: asi by se mel brat ohled i na lidi, co vojenskou terminologii neznaji\nNapsal: ned lis 14, 2010 10:56 am\nDelaborace je naprosto spravny termin. BTW: Proc by se mel brat ohled na lidi ? Pro nektere obory proste existuje cizi slovo , ktere lze nahradit pouze opisem. A takovych slov bychom nasli urcite spoustu, ale uz jsou vzite, proto se nad nimi nikdo nepozastavuje.\nBTW: Nejsi Erina z byvaleho Magea (diskuzni krouzek F1,F2, JA2)?\nNapsal: ned lis 14, 2010 11:19 am\nJo jsem. A proc by se mel brat ohled na lidi? Protoze ta hra je pro lidi, ne pro vojaky :/. Aspon tedy doufam...\nEdit: no slovnik cizch tvrdi "delaborace - řada operací vedoucí ke zničení munice". Ja ji nechci znicit, ja ji chci rozebrat . A taky nechci hrat hru se slovnikem cizich slov po ruce.\nNapsal: ned lis 14, 2010 11:50 am\nSkoda, meli to prelozit stredoskolsti cestinari, odbornici humanitnich ved s naprostou neznalosti Fallout kanonu a bezohlednym pristupem k odbornym realiim.\nNapsal: ned lis 14, 2010 1:35 pm\nuz mlcim, uz mlcim\nkdyz muzeme mit vylzicku...\nPředmět příspěvku: Update češtiny,modifikace a pády hry.\nNapsal: úte lis 16, 2010 8:59 am\nChtěl bych se podělit o moje zkušenosti a upozornit ostatní hráče na případné pády hry.Pozor prí výběru modifikací na servru nexus com.Některé modifikace nespolupracují s novýma češtinama.Jedná se např:vylepšení útočné pušky o tlumič a optiku,tlumič a laser na pistoli weathered,tlumič na pistoli 9mm.S první češtinou tyto módy spolupracovaly ale stačí dát nový lang esp a po najetí na zbraň v pitboy hra spadne.Vylepšení nejdou vrátit zpět.Jediná pomoc je vypnout lang esp,v anglické verzi ji nějakému obchodníku prodat,a pak znovu přepnout na cz.Může se stát také jako mně že jsem vylepšil 9mm pistoli o optiku a tlumič ale nový lang esp mně tlumič záhadným způsobem odstranil.Jde koupit ale nejde aplikovat.Útočná puška dopadla stejně,tam zmizela optika i tlumič i když v menu pitboye byla modifikace viditelná a když jsem ji chtěl použít hra padla do win.Také kdy naleznete nějaký audio disk,pří přehrávání se nezobrazí jeho titulkový překlad.Nevím jestli pomůže nová instalace jen s poslední češtinou.S update 2 a češ.skidrov se tyto problémy nevyskytovaly.Také tady někdo psal že po aplikaci tlumiče na weathered pistol se zobrazuje při použití velký červený výkřičník a pistole nejde použít.Tento bug jsem zažil také,je popsán i s odstraněním zde:\nNapsal: ned lis 28, 2010 4:53 pm\nNasla jsem chybky pri plneni kvestu Bila barva. Whiteova skrinka se hlasi jako skrinka kpt. Whitea, kdyz ji jde clovek prohledat, jinak se o nem mluvi jako o desatnikovi. To je prkotina, co se da prhlidnout. Ale dal mne kvest posila, at si o Whiteovi promluvim s Fešákem. Docela jsem se nachodila, nez jsem zjistila, ze to zadnej Fešák neni, maximalne Fešanda, ktera nebyla ani prejmenovana. Jmenuje se Dazzle.\nEdit: a po dokonceni vystovani ve Westside, mne to poslalo za porucikem Boydem a ona je to porucik Boydova\nNapsal: pon pro 06, 2010 11:22 pm\nNarazil jsem na zkomolenej název perku HandLoader (Odborník na klasické palné zbraně), jednak se nevejde do řádky a pak popis co umožní je neúplný.\n"S přebíjecím lisem si víš rady a dobrými nábojnicemi zbytečně neplýtváš. Když používáš palné zbraně, máš větší šanci získat své nábojnice zpět. U přebíjecího lisu máš také odteď k dispozici všecky postupy."\nNejspíš by mu slušela nějaká přiléhavější a kratší alternativa (Přebíječ munice, či Odborník na přebíjení ?) a pak v popisu chybí, že umožní výrobu speciálního přebíjeného střeliva s vyšší účinností pro některé zbraně, což není běžně dostupné ani s Opravou na úrovni 100 a to mi přijde jako dost podstatná informace, kterou nelze jinak zjistit.\nNechybí! Je to zahrnuto zde!\nNapsal: úte pro 07, 2010 1:39 am\nRegistrován: pát lis 19, 2010 7:47 pm\nTo se na mně nezlob, ale to fakt není, leda že bych byl vševěd. Ano, pokud znám fakt, že ta možnost je, dalo by se o tom vzdáleně uvažovat, ale tohle zavání alibismem :) Označení "všechny postupy" mi opravdu nic neříká a dá se použít jen v obecném případě, nikoli ve vyjimečném s tím jedním perkem. V běžném případě nejsou totiž ani náznakem zmíněné tyto recepty, např. zašedlým písmem v menu přebíjecího lisu a v tom je ten zásadní rozdíl.\nNaposledy upravil Massox dne úte pro 07, 2010 2:52 am, celkově upraveno 1\nNapsal: úte pro 07, 2010 2:50 am\nOk, to byl jen návrh, informace která mi připadá při volbě perku HandLoader celkem zásadní :)\nJeště bych přidal chybu "Velká láhev whisky", kde by mělo být něco jako "Velká prázdná láhev whisky", nebo "Velká láhev od whisky", protože plně fakt nevypadá :)\nNapsal: ned pro 12, 2010 2:14 pm\nK tématu bych měl dva dotazy:\n1) má ještě cenu uvádět zde nepřesnosti? Myslím tím, jestli je "někdo" sbírá a ty opodstatněné, jestli se "nějak" dostanou do update. Je to hodně přes měsíc, co sem zde napsal, že 12 Questů má svůj název anglicky... anglicky jsou pořád.\n2) všechny změny si můžu udělat sám doplněním v souboru: "FalloutNV_lang.esp", tím ale změním jeho velikost ze součastných: 19 575 354 b na jinou. Nedojde náhodou po připojení na Steam k přepsání do původní velikosti, včetně vrácení všech změn? Řešit to jde - vlastní pligin, pokud někdo potvrdí, že se tovární úprava již nechystá, tak si ho udělám. Třeba práce u Přebíjecího lisu je fakt o nervy.\nNapsal: ned pro 12, 2010 6:12 pm\n1.) Ano má. Od betatestu bylo vydáno 0, slovy nula, patchů pro češtinu.\nTeď se věci hýbou a měl by vyjít patch, kde budou změny za celou dobu.\nNázvy questů jsem opravoval před pár dny, v patchi budou taky.\n2.) Patch se chystá, opravy názvů pro práci na lisu jsem udělal a budou tam.\nMyslim, že jednou update češtiny proběhlo, změnila se velikost "lang" souboru a součastně zcela odstranili soubor: update.esp, ale to je jedno, hlavně když se cosi chystá. Dík za zkrácení slov u Lisu, ta nutnost věčnýho vyskakování z lisu je otravná.\nJinak... vedle v Otázkách a odpovědích mám nejasnosti... jestli bys...\njo, jedna změna byla. z alfa verze na post-beta verzi, ihned v den vydání\nNapsal: úte pro 14, 2010 6:47 pm\na moh bych se zeptat kdy ten patch na češtinu má vyjít??? Dnes sem registroval změnu hry na verzi v1.2 ale čeština se nezměnila vůbec\nNapsal: úte pro 14, 2010 7:04 pm\nAž to bude, oznámíme, neboj.


Studentský penál Walker Classic Cross\nStudentský penál EMIPO Classic Cross. Kvalitní studentský penál. Na horní klopě je našita kapsa uzavíraná zdrhovadlem. Na ní jsou pak našity další dvě malé kapsičky. Prostřední klopa je po rozlepení suchého zipu rozevíratelná. Na její horní i spodní straně je našito deset pruženkových poutek pro uložení psacích ...\nKód produktu : p-49164-171 Výrobce : SCHNEIDERS\nCena s DPH:430,00Kč\nCena bez DPH:355,37Kč\nDetailní popis Studentský penál Walker Classic Cross\nStudentský penál EMIPO Classic Cross. Kvalitní studentský penál. Na horní klopě je našita kapsa uzavíraná zdrhovadlem. Na ní jsou pak našity další dvě malé kapsičky. Prostřední klopa je po rozlepení suchého zipu rozevíratelná. Na její horní i spodní straně je našito deset pruženkových poutek pro uložení psacích potřeb.\nParametry Studentský penál Walker Classic Cross\nProdukt Studentský penál Walker Classic Cross zařazen v těchto kategoriích


NÁŠ SMĚR: Antisemitismus narůstá, narůstá, narůstá…\nCo přinese letošní čerstvá zpráva „o stavu antisemitismu“ v naší zemi, si lze už dnes hravě spočítat na pěti prstech – neočekávejme žádnou zásadní změnu. Proč ale ICEJ přesto hovoří při verbování na svojí (každoroční) akci, kterou v minulosti financoval i pražský magistrát částkou 300.000 Kč, o „narůstajícím antisemitismu v naší zemi“, si nebude také obtížné odůvodnit: Pro ICEJ představuje „reálně existující antisemitismus“ životní nutnost, nezbytný předpoklad pro svou činnost. A protože je toho reálného antisemitismu v České republice žalostně málo k mání (někteří čeští politikové či publicisté dokonce do světa vytrubují, že jsou vlastně hrdi na to, jak jsou Češi málo antisemitští ve srovnání s jinými národy a že jsou snad nejlepšími přáteli Izraele na evropské půdě), musí si ICEJ posloužit tím antisemitismem historickým - rozuměj připomínáním si tzv. holocaustu. A bohulibý „vzdělávací projekt“ ICEJ o holocaustu pro žáky českých základních a středních škol přinesl funkcionářům organizace v neposlední řadě také smysluplné zaměstnání, ohodnocené českým ministerstvem školství dodatečnou injekcí ve výši 17 milionů korun.\nPřed pár dny se ke slovu opět dostalo světově známé Centrum Simona Wiesenthala – odborníci na slovo vzatí ohledně stíhání zločinců, kteří se podíleli na páchání tzv. holocaustu, považovali opět za nutné ponaučit světovou veřejnost a oznámkovali za tímto účelem jednotlivé země jako ve škole podle toho, jak který stát projevuje z jejich pohledu aktivitu při stíhání „nacistických zločinců“. Výslovnou pochvalu si vysloužilo Německo („dobré“), ale také i Spojené státy („velmi dobré“). Naopak „propadlíky“ v pomyslné třídě světových národů jsou dle této instituce Rakušané, kteří si vysloužili nejhorší známku „F“, ale ani Estonci, Lotyši, Litevci, Ukrajinci a Australané nedopadli výrazně lépe. Židovská instituce, pojmenovaná po „lovci nacistů“ a fantastovi Simonu Wiesenthalovi a založená v roce 1977 v Los Angeles, Rakousku konkrétně vytýká, že nemá politickou vůli postavit nacistické zločince před soud a že vyšetřování „holocaustových“ válečných zločinů v alpské republice je „nedostačující“. Vedoucí Centra Simona Wisenthala, Efraim Zuroff už v minulosti Rakousko ostře kritizoval kvůli jeho postupu vůči chorvatskému údajnému válečnému zločinci Milivoji Ašnerovi, který zemřel v roce 2011 v jednom pečovatelském útulku v Klagenfurtu. Rakousko se předtím zdráhalo Ašnera vydat do Chorvatska pro jeho těžkou demenci. Zuroff v reakci na to tituloval Rakousko tehdy „rájem pro nacisty“.\nMinulou neděli prezentovala univerzita v Tel Avivu alarmující výsledky jedné vědecké studie, podle níž je na celém světě registrován prudký vzestup násilných aktů proti Židům a židovským zařízením. Tamější centrum, které se specializuje na „globální pozorování antisemitismu“, registrovalo v minulém roce na 686 protižidovských násilných aktů, což znamená oproti roku 2011 nárůst o 30 procent. Tyto činy byly spáchány především v zemích s vysokým počtem obyvatel židovského původu, jako ve Francii, USA, Velké Británii, Kanadě a Austrálii. Autoři studie se dále zabývali vlivem hospodářské krize na úspěch určitých „pravicově extremistických“ politických stran v Maďarsku, Řecku a na Ukrajině, což jim umožnilo posílit pozice v tamějších parlamentech. Ovšem také neopomněli rozebrat debatu okolo "básně" německého autora Güntera Grasse, jehož Centrum Simona Wiesenthala obvinilo z antisemitismu.\nSamozřejmě, že načasována byla tato studie, resp. předchozí „vysvědčení“ Wiesenthalova centra, cíleně na izraelský pamětní den Jom ha-šoa, který si má připomínat miliony Židů zabitých během „holocaustu“. Jako by svět ani na sekundu nesměl náhodou upadnout v omyl, že se doposud už dostatečně ponaučil z válečného utrpení a ze spáchaných zločinů, a pokud ano, tak rozhodně nikdy v případě utrpení židovského – „specializované“ instituce nám přeci rok co rok přednášejí výsledky svých průzkumů, jež ukazují stále stejný trend – nárůst reálného antisemitismu. Všudypřítomné nebezpečí pro židovské etnikum všude na světě se neustále stupňuje, tvrdí jedna studie židovských organizací vedle druhé, a žebříčky nejhorších antisemitů z pera Centra Simona Wiesenthala nám jmenují každý rok a dopodrobna nejhorší provinilce. Další zprávy vytvářejí dojem, že po zeměkouli se volně pohybuje minimálně několik set bývalých dozorců z německých koncentračních táborů, přičemž každý z nich má na svědomí minimálně tisícovku lidských životů. Jakoby si americký voják se sovětským vojákem podával v rozbombardovaném Německu ruku teprve před půl rokem.\nMožná právě proto překvapí, že z rovna z Izraele byl v těchto dnech zaznamenán hlas poslance Knesetu za politickou stranu premiéra Netanjahua, Likud, který výslovně varoval před instrumentalizací holocaustu. Moshe Feiglin řekl v rozhovoru pro izraelský deník Maariv, že „Izrael mylně používal holocaust jako prostředek k opravňování naší existence a suverenity“. Feiglin, který reprezentuje jisté nábožensko-ortodoxní kruhy ve straně Likud, dále uvedl, že oficiální státní zahraniční hosté by neměli být prováděni památníkem holocaustu Yad Vashem. Listu Jerusalem Post Feiglin řekl, že zahraničí je vysvětlováno tak, „jako bychom židovský stát měli jenom kvůli holocaustu“. To ale prý novou generaci Evropanů v budoucnu už nepřesvědčí, protože prý „chybné argumenty druhé strany, že jim tato země patří, jsou přesvědčivější nežli pragmatické argumenty, které tematizují to, co by se stalo, kdyby neexistoval žádný židovský stát“.\nInstrumentalizace tzv. holocaustu a potřeba udržovat světovou veřejnost - ale i vlastní etnikum - v neustálém pocitu všudypřítomného, věčného a narůstajícího antisemitismu – tyto dva strategické pilíře doposud spolehlivě nacházely své uplatnění. Zejména v případě německojazyčných zemí se k tomu ještě přidružuje potřeba udržovat mladé generace těchto států neustále v pocitu provinění a pokory, pocitu dluhu za spáchanou křivdu na Židech, který nikdy nesmí vymizet z paměti dalších pokolení.\nAle svět se pomalu mění a s ním i Evropa. A zdá se, že stejně tak jako klasický recept do lékárny od ošetřujícího lékaře zná i onen strategický „recept“ své datum skončení platnosti. Zdá se, že si to pomalu budou muset uvědomovat i lidé, kteří tento recept vystavují.


Pohřešovaný bezdomovec si ani nevyzvedl důchod - Slovácký deník\nPohřešovaný bezdomovec si ani nevyzvedl důchod\nUherské Hradiště – Staršího prošedivělého muže s výraznou pleší mohli lidé vidět posedávat na lavičkách v centru Uherského Hradiště dlouhé měsíce. Hubený muž zanedbaného zevnějšku je bez domova, a tak se potloukal, kde se dalo.\nPohřešovaný Václav Osoha. Foto: archiv Policie ČR\nOd konce září se ale z uherskohradišťských ulic ztratil. Před několika dny přišla za hradišťskými policisty jeho dcera s oznámením, že už delší dobu svého otce neviděla a nikdo o něm nic neví. „Dvaasedmdesátiletého Václav Osohu spatřila naposledy právě na konci září, když seděl na lavičce na hradišťském Masarykově náměstí. Nic o něm neví ani jeho další příbuzní. Pohřešovaný muž si navíc ani nevyzvedl na začátku října svůj důchod, což pravidelně dělal,“ uvedl mluvčí policistů v Uherském Hradišti Aleš Mergental.\nStrážci zákona prověřili zdravotnická zařízení a další vytipovaná místa jeho možného pohybu, ale nikde se hledaný muž nenacházel. Kriminalisté proto po Václavu Osohovi vyhlásili celostátní pátrání. „Pohřešovaný muž je vysoký asi 165 až 170 cm, je hubené postavy, má prošedivělé delší vlnité vlasy po bocích, jinak má výraznou čelní i temenní pleš, jeho vous je neudržovaný a prošedivělý, chrup má zanedbaný a při chůzi kulhá. Na konci září byl oblečen do špinavé modré zimní prošívané bundy a špinavých modrých džínů. Kdokoliv by měl jakékoliv informace k pohybu nebo pobytu pohřešovaného muže, ať se s informacemi obrátí na linku 158 nebo na jakékoliv policejní oddělení,“ poznamenal mluvčí.


32 Versículos de la Biblia sobre la Creación - NVI & B21 - DailyVerses.net\nKaždý dům přece někdo postavil a stavitelem všeho je Bůh.\nCopak to nevíš? Copak neslyšíš? Hospodin, Bůh věčnosti, jenž stvořil zemské končiny, není unaven ani vyčerpán – jeho moudrost je nezměrná!\nHospodinovým slovem vznikla nebesa, celý jejich zástup duchem jeho úst.\nDřív než se hory zrodily, dřív než jsi zplodil zem a svět, od věků navěky Bůh jsi ty!\nKdo je v Kristu, je nové stvoření. Staré pominulo – hle, je tu nové!\n‚Vždyť jím žijeme, hýbeme se a trváme.‘ Jak řekli někteří z vašich básníků: ‚Jsme přece jeho rodina.‘\nZe své vůle nás zplodil slovem pravdy, abychom byli prvotinou jeho stvoření.\nOn sám vše dělá včas a krásně a lidem vložil věčnost do srdce, člověk však nevystihne Boží dílo od počátku až do konce.\nBěda tomu, kdo se hádá se svým Tvůrcem, ač je střep z hlíny, pouhý střep! Říká snad hlína hrnčíři: „Co to vyvádíš?“ Říká tvé dílo: „On je bezruký“?\nVengan, postrémonos reverentes, doblemos la rodilla ante el Señor nuestro Hacedor. Pojďte a klaňme se, před ním padněme, Hospodin je náš Tvůrce, před ním klekněme!


Božena Němcová - Chudí lidé (kompletní kniha, e-book) [Literární doupě]\n(obraz ze života)\n„Oh, to je hnízdo!" řekl mi známý jeden pán, slyše, že jedu do K... a tam delší čas pobýti hodlám. — „Tam se vám znechce bydlet. Ani pořádného bytu tam nedostanete, ani co by k potřebám pořádného žití sloužilo. — Suďte z toho, že tam ani doktora nemají; hodinu cesty musí se proň posílat, až do lázní. Purkmistra také nemají, jen rychtáře; a ten jest jako sedlák. Dlažby tam není, ani procházek, a společnost až běda. — Jediný člověk, s kterým by se dalo promluvit, je farář. Byl dříve zámeckým kaplanem a je prý člověk vzdělaný. — Ale ten mimo svoji povinnost obírá se celý den jenom květinami, ryje a kope v zahradě, a když jsem ho navštívil, byl mrzut. Učitel nemá celý den kdy. Měšťané i lepší třídy, jsou to lidé hloupí a hrubí. Když k nim přijdete, řeknou vám hned, že nemají kdy s vámi mluvit, že musejí na pole! Těch několik bohatých plátenických kupců vede ovšem bohatý dům. Muži ale bývají málo doma a ženy a dcery vysoko hlavu nosí a přitom jsou přece jen hloupé. O těch ostatních paních ani nemluvím. Sprostý lid je luza, špatná, zlodějská luza, pravá to pleva!"\n„Také vás okradli?" ptám se ho.\n„Já si dal pozor; ale prosím vás, to je na nich vidět. Chodí to bídně; a kdyby měli co, kradli by dost, za to vám stojím. — To já znám takový lid!"\n„No, to tak zlé není, jak povídáte, ani s tou špatností. Ostatně nesmí člověk příliš mnoho žádati, pak se mu snadno vyhoví," řekla jsem.\n„Uvidíte a dáte mi za pravdu!" tvrdil pán.\nJela jsem. — Městečko K... leží pod Krkonošemi, as pět šest hodin od Sněžky, v poloze velmi příjemné. U města je rybník. Z ostatních stran jest obklopeno poli a lukami. Nablízku všude lesy jehlinové a za nimi je vidět vrcholy krkonošských hor, jak čnějí do oblak.\nMinulo tenkráte, když jsem tam byla, as deset let od té doby, co město skoro celé vyhořelo. — Panský myslivec udělal si podivné vyražení a začal střílet na rybníku blízko baráku divoké kachny. Na neštěstí chybil se kachny o celý barák a rána vlítla na doškovou střechu jednoho baráčníka, který mu byl dříve hrozil, že ho půjde žalovat, jestli střílení blízko stavení nenechá. — V málo okamženích byla střecha celá v plamenu. Bylo to ve dne a lidé vázali pšenice. Než se to sběhlo, byla část města v jednom ohni a do večera kolik set lidí bez příkrovu a — na žebrotě. — Po ohni stavělo se z kamene a ne ze dřeva. Kdo mohl, kryl taškami a šindelem; ale i doškové střechy se vyskytly zase, poněvadž neměl každý, čeho by mu třeba bývalo. — Na náměstí bylo několik velkých domů, ale některé nebyly ještě dostaveny. Ostatně byly tu menší větší domky. Pěkný kostel, na němž byl nový krov, jakož i na věži, a fara byla též nově kryta. — Od fary, kterou dělila od kostela jen zahrada, zakončovalo se náměstí krátkou ulicí jako hrdlem a ulici tu jako brána uzavírala zbořenina nákladného někdy domu, který stál průčelím přímo proti náměstí. — Před ním bylo kousek zpustlé zahrady, ohrazené zdí; ale železná, mřížovaná vrata zmizela, a jen špatně sbitá dřevěná byla tu místo nich. U hlavních dveří bylo vidět žulové pilíře, též i kus podobného pavlánu bylo vidět, jenž pěkně vykřesán byl. — Všecko bylo zpustlé, zbořené; jen sklepy byly k potřebě. Majetník této zbořeniny měl z nich malý užitek. — Před domem křížily se dvě cesty. Vlevo byla silnice k N ..., vpravo šlo se do úvozu, na jehož obou stranách byly rozloženy skromné zahrádky a sady chalupníků a baráčníků, jichž stará stavení nahoře stála. — Tam oheň, jak bylo vidět, nepřišel; a zrovna u toho kamenného domu se musel zarazit. — Dlažby tu ovšem nebylo, ani chodníků okolo všech stavení; jen jednotlivci před svým prahem si vydláždili.\nNaproti faře byl domek, který se ode všech ostatních lišil čistou úpravou. Celé průčelí bylo bílé jako sníh; u oken byly letní zelené okenice, hlavní dveře a vedle nich jedny, od polovice se skleněnými okny, byly hnědé. Za sklem těch dveří bylo viděti rozličné věci: kalouny, vřetena, trubku malovanou, dýmky, fíky, míče, strakaté harasky, slovem věci, které svědčiti měly, že tam bydlí kupec. Pak se vyznamenával ještě zídkou, která celou šířkou domku zděna byla a bílými dlažicemi pokladena. Vybíhala skoro půl sáhu do silnice a ze stran vedly na ni dva stupně. Do toho domku, když jsem se po městě ohlédla, vešla jsem. Síň byla jen asi dva kroky široká, ale zdála se širší, protože byla světlá, vybílená, bílými dlažicemi vydlážděná. Bylo v ní mimo dvoje hlavní domovní dveře, zpředu a nazad, ještě patero menších. Zpředu hned byl u jedněch zvoneček, z čehož soudila jsem, že vedou do krámu. Zaklepavši na druhé, na pobídnutí, abych vešla, vešla jsem do prostranné, čisté světnice. — U okna, na němž bylo plno květin, sedělo děvče as třináctileté, velmi sličné a šilo. U stolu seděla domácí paní, baculatá, velmi veselé, přívětivé tváře, v černém kabátku, dlouhé sukni, mající červený hedbávný šátek uvázaný na hlavě. Sedíc u vysokého kolovrátku, tak zvaného kozlíku, předla len. Hned vedle ní protahoval se mourovatý kocour. — U nízkých kamen, při nichž i plotna byla, seděl na lavici domácí pán, nevelký, spíše hubený než tlustý, snědé tváře, ale velmi dobrého vzezření. Měl na sobě tmavěmodrou kazajku, též takovou vestu i spodky dole vyhrnuté, bílý šátek na krku, pantofle a na hlavě černou aksamitovou čepičku, na způsob malé homole cukru, kterou, když jsem přišla, smekl. Pod čepičkou se mu' kroužilo na sta černých kroužků, které mu k jeho dobré tváři mnohem lépe slušely než ta čepice; ale to on myslím ani nevěděl. Seděl u nízkého kolovratu a předl koudel, čemuž jsem se nepodivila, vědouc, že v té krajině muži, ženy i děti předou. Vedle něho na lavici ležel modrý šátek a piksla. — Když jsem vešla, kolovrátky se zarazily, a děvče začervenavši se, po očku podívalo se na mne. Řku, že mi v hospodě povídali, že by u nich byl prázdný byt. I ptám se, zdali by si neobtěžovali mi jej ukázati.\n„I pročpak, můj bože? Milerádi! Jdi, Františko, ukaž paní všecko," povídal domácí ochotně a hned sundal sám se hřebu svazek klíčů.\n„I ukážu, ukážu — proč bych neukázala?" usmála se paní. I vstala, oprášila si širokou modrou zástěru. Macek skočil také se stolice, a když jsme vyšly s paní ze dveří, následoval nás krok za krokem.\n„Tu je krám," ukázala paní na dveře, u nichž byl zvonek, „tu je sklep, tuto je letní kuchyně a tu je ten menší pokojíček, co patří jako k bytu. A proč by nepatřil?" S těmi slovy odemkla dveře a byly jsme v malinkém pokojíku, jehož větší část zaujímala veliká kachlová kamna, za nimiž byla pec, na niž se lezlo po stupínkách s lavice, kterouž byla kamna ohražena.\n„V létě se tu vařiti nemusí; to se vaří v letní kuchyni při mně. V zimě ale, když jsou chumelice a mrazivý vítr na okenice řinčí, tu je zde milo a na peci nejmilejší kouteček v celém domě. — A proč by nebyl?" řekla paní. — Já jí povídala, že znám ty slasti na podobných pecinkách, což ji těšilo. — Okno bylo jedno veliké; bylo tudy viděti na dvůr a do zahrádky. — Z pokojíku vešly jsme na schody zrovna naproti dveřím; bylo jen dvanácte stupňů, jež se odpola trochu točily. Nahoře byla pěkná síňka s dvěma okny, z nichž se přehlídla celá zahrádka, za ní městský hřbitov, pak pole, les a vršky. — Síň ta byla tak čistá a světlá, že se mohla upotřebiti i za letní pokoj. Z té mne vedla do komory a do pokoje, který byl dopředu, vlastně ve štítu. Byl též vybílen jako křída; podlaha též tak bílá a hned mně paní poukazovala na panská kamna s rourami. Povídalať, že se to nyní tak žádá, ale že přece jen ta kamna s pecinkami anebo ta veliká kachlová kamna jsou jí milejší. Z oken vidělo se do farské zahrady, když se zahnul vpravo, na celé náměstí i předměstí, na rybník a za rybníkem na borový lesík, a když vlevo, na zbořený dům, na rychtářův dvorec, na kovárnu proti němu, na faru a jiná stavení.\n„To tu máme hodného pana faráře," řekla paní, ukazujíc do farské zahrady, kde se mezi stromovím žlutila slaměná jeho čepice. — „To je pravé boží požehnání. — Byl dříve zámeckým kaplanem. Ten jest vám moudrý! — A proč by nebyl?" řekla si zase. Měla již ve zvyku to přísloví, jak mi později muž její povídal. — Z pokoje vedla mne i do komory, kde byly bohaté sklady lenu, příze a vinutí v truhlách; kde bylo i šatstvo i nádobí, špižírny a rozličné věci. Nad komorou byla teprv nízká půda, kde byla bidla na prádlo. — Z půdy šly jsme do sklepa. Byl vydlážděn, rozličné potravy a zboží krámské tak uspořádáno v něm stálo a leželo, jako na vystavenou. Prostřed tekla voda a na té stály krajáče s mlékem. — Ze sklepa šly jsme na dvorek.\n„Vodu máme dobrou a studenou!" řekla zase paní, ukazujíc na studnu uprostřed dvora, nad níž byla zelená stříška. Pod trubkou byl z kamene vykřesaný kadlub a nad studní ořechový strom. — V koutě byl malý chlév, nad ním seník, vedle dřevníky a nad těmi kurník a vedle těch vedla vrátka do úzké uličky mezi tím a sousedním domem; a tamtudy že Sivka a jalovička vycházejí, povídala mi paní. — Pak mne provedla celou zahrádkou až ku včelníku, kde stály čtyry úly. — Zahrada nebyla veliká, ale bylo v ní všeho. Zelenina, květiny, vonné a léčivé bylinky, stromy i kus trávníku, na němž se bělilo prádlo, drnové sedátko v besídce, vínem obrostlé, kousek jeteliny před včelníkem, lípa i keř černého bezu, před nímž prý, jak mi paní povídala, má každý mužský smeknout a ženská se poklonit, poněvadž bůh velkou moc do něho vložil, kterou člověku bývá ku prospěchu v nemoci květem, ovocem, listím i mízou, a mimo to že se dřevo pálí a bezinky za potravu slouží lidem i ptactvu. — Byla to zřídka vídaná čistota v tom domě; od nejvyšší korouhvičky na špici domu až na čisté dlažice ve sklepě, a tak bylo každé místo vhodně upotřebeno, že se na té nevelké místnosti toho až ku podivu směst-nalo, a přece jedno druhému nic nepřekáželo.\n„To on můj starý najde každé věci místo; a já mám z toho radost i hledím, aby zůstalo všecko v čistotě. — A proč bych nehleděla?" pravila, když jsem jí řekla, jak se mi to líbí.\nPrávě přiběhl s lahvičkou malý chlapec, a nemoha dosáhnout na zvonec, křikl: „Prodávat!" — Když pán vyšel, žádal za groš dřevěného oleje. — Vešly jsme za nimi do krámu.\n„Co budete dělat s olejem?" ptala se paní chlapce se smíchem, vědouc napřed, co řekne.\n„To snad boty?"\n„Ba ne!" odsekl chlapec.\n„Stůně ti ještě máma?"\n„Umíš také příst?'\n„To jsi hodný. Jíš také suché slívy?" — Chlapec přisvědčil a radostně obrátil se k paní.\n„No, tu máš; dvě si nech a čtyry dej mámě. Ale to ti povídám, ať dáš! — Já se jí zeptám — a proč bych se nezeptala?" — Sáhnuvši pak do jedné z příhrad, podala mu šest švestek. „Ba dám. Však mně máma beztoho dvě zase vrátí."\n„Vidíš, jak tě má ta máma ráda; kdybys neposlouchal, zasloužil bys pardus!"\n„Ba poslouchám!" usmál se chlapec, podal groš pánovi, vzal lahvičku a utíkal z krámu.\n„Ty máš s těmi dětmi melu," povídal pán, když hoch odešel.\n„Vždyť jsou to naši kupečkové! A kdyby i po zlatých nenosili, z mnoha grošů bývá přece zlatý. — A proč by nebyl?" Muž jí posvědčil, a ukazuje kolem sebe, pravil mi, že má obchod jen skromný, že se nechce na velký kredit odvážit, jako pan soused (vedle byl větší dům a také kupec), že on nejraději zboží hned si zaplatí. Čeho není třeba, že nebere, ale co beře, že musí být pořádné. — To bylo také na něm viděti. — Nad kupeckým stolem vznášely se dvě mořské panny s červenými lícemi a žlutými vlasy; spodní díl těla rybí byl zamodralý a visely na něm kolikeré vážky, kornouty, kalouny, svíčky, bubínky a bůh zná co všecko. — Ty panny, povídala paní, že se tuze líbily každému a dětem zvláště a že přicházely kvůli nim do krámu; že je dělal jeden řezbář v městě. — Já si pomyslila, že to nebyl veliký umělec; ale proč bych byla paní pokazila radost, když se jí líbily?\nLíbili se mi lidé, líbil se mi i přívětivý domek, i ptám se stranu činže.\n„Šedesát zlatých!" povídá pán po krátkém rozmýšlení a ostýchání; bálť se, aby se mi to nezdálo mnoho, a dodal ještě, že kdybych chtěla, by se mi něco zjinačilo, že se mi všecko spraví, že mohu poroučet, co chci. V zahrádce že si mohu sedět celý den a zeleniny i květin i ovoce že si mohu natrhat. A to vše za šedesáte zlatých! A nemyslete snad stříbra! Bylo to ještě za oněch časů, kde se v Praze nepodívali na člověka, jako by z onoho světa přicházel, když někdy sluchu svému nedůvěřuje, s ustrnutím se zeptá prodavače: „To snad šajnů?" Tenkráte neznamenalo ještě slovo „dobrák" jen dobrého člověka, ale také peníz, který zaujal místo někdejšího šajnového krejcaru, který pomalu z paměti prodavačů vymizí, ale v paměti kupovačů dlouho potrvá. S povzdechem vzpomínají a budou vzpomínati na ty časy, kde za ten tenounký krejcárek tolik se koupilo, co nyní za tlustý dobrák. — Ale časy se mění!\nHned jsem řekla panu Hlouškovi (tak se milý ten kupec jmenoval), že byt v jeho domě najímám; a on sám se mi postaral o přenesení věcí, pomohl mi vše spořádat a paní domácí musela jsem slíbit, že přijdu na svačinu. V určitou dobu jsem žádost její vyplnila. Stůl byl již pokryt červeným ubrusem, na němž pak stály malované šálky, cínové lžičky, cukrovka bílá skleněná, na způsob dýně, na talířích byly topinky, bílý chléb i máslo. Pan Hloušek obcházel okolo stolu, aby žádná moucha naň nesedla, ačkoliv nebylo o jaké ani vidu v celé světnici. Teprv tu ohlédla jsem se trochu více po světnici, v níž domácí bydleli. Byla velká, prostranná a měla výklenek blíže kamen, kde spala v létě Francla, v zimě ale domácí paní, protože ráda měla hodně teplo; „ba raději méně jíst a více tepla," jak říkala. Postele a několik kusů nábytku byly dubové, nepolírované; ale prádelník tam byl z ořechového dřeva, překrásně vykládaný a na něm stály hodiny staromódní, krásně pracované, ve skleněné skříni. — Vždy když odbila hodina, zahrály Mozartův menuet, píseň od Beethovena a rejdovák, jak jsem to napotom a mnohonáctekráte slýchala. Mezi okny viselo zrcadlo nevelké, ale pěkně leštěné ve skvostném rámci. Mezi obrazy svatých na stěně visel též obraz Panny Marie s Ježíškem, olejovými barvami pěkně malovaný, též ve zlaceném rámci. Také tam byla lenoška s vysokým vycpaným lenochem a nízkými opěradly pro lokte, potažená těžkou protkávanou hedbávnou látkou, jejíž barvy však vybledlé byly. Všechny tyto věci posledně jmenované zdály se poukazovati, že kdysi v jiných místnostech stávaly a jinou společnost mívaly okolo sebe.\n„Koupil jsem to v licitaci po tom, co mu někdy patříval ten zbořený velký dům na konci," řekl Hloušek vida, že na tyto věci s větší pozorností se obracím.\n„A jak se jmenoval a kdo byl?"\n„Martoň se jmenoval a byl pláteník," řekl domácí. Vtom vešla paní. Francla nesla za ní žlutý plechový tác se starodávnou konvičkou kamennou, v níž byla káva, a s hrnéčky se smetanou. Nechala jsem si tedy další poptávku napodruhé.\n„Zde to není sice ve zvyku píti kávu," řekla paní, „ale my dva, já a můj starý, jsme už tak na ni navyklí, že nemůžem ani odvyknout."\n„A proč byste odvykali, když ji můžete mít?"\n„Ale ona prý škodí?" pravila paní.\n„Čeho člověk střídmě požívá, to myslím neškodí, leč jestli jste toho na sobě shledali," povídám.\n„I pánbůh chraň! To jen moje stará takový bloudek. Ta když se napije, teprv se ptá, jestli jí to neuškodí; proto ale přece odvyknout nemůže."\n„Je to tak, milá paní, — nemůže odvyknout starý ani stará," usmála se paní. „Jednou jsme si to umínili, uvařili jsme si polívku, ale měli jsme po ní žízeň; druhý den mléko, dostali jsme štípání; třetí den ptám se: ,Ty starý, copak dnes mám k snídaní uvařit?' On se na mne podíval, já na něho; pustili jsme se do smíchu a já šla vařit kávu. Od té doby zůstalo při starém zvyku, a proč by nezůstalo?"\n„Ale Francla, jak vidím, nedrží s vámi," povídám já.\n„Oh, když jsem byla tak mladá, také jsem kávu nepila, jen mléko jako Francla. Já se ji teprv naučila pít, když jsem se vdala za kupce. — Franclina matka posud říká kávě černá polívka a pije ji jen, když mne navštíví."\n„Franclina matka?" ptám se. „Dovolte, není to vaše dcera?"\n„Ne, tu porodila moje sestra, a já si ji vychovala, — protože mi pánbůh žádných dětí nedal, — bezpochyby proto, abychom si mohli sestřiny vzít., Pomyslete si, paní, sestra má šest dětí; to je požehnání! A nemá mnoho, její muž jest tkadlec. — Když měla míti to šesté, umluvili jsme se s mým starým, že bychom si to dítě vzali, hned jak se narodí. — Když se narodila tuta naše Francla, já si pro ni došla, vzala jsem jí chudou jednu ženu za kojnou a vychovala jsem si ji. Myslila jsem: když s ní něco zkusíš, budeš ji mít tím radši, a proto mi pánbůh hodně mnoho trápení s ní seslal. Byla často a těžce nemocná. Ale ať mi nikdo neřekne, že nemůže mít matka dítě ráda, když ho nezrodila. — Třesky plesky! — Není to pravda! Já to vím podle sebe a děvče nemá tak důvěry k rodné matce jako ke mně; a sestře jsou také bližší ty, co má doma a s nimiž přivykla. — Můj starý, aby měl jednou někoho k své ruce, vzal si chlapce jednoho na starost také od sestry. — Máme ho v městě ve škole. — Ale ti hoši — s těmi nic není; ti se hned odkutálí od rodičů jako jablko od stromu. — A proč by neodkutáleli!" usmála se paní.\nFrancla vypila mléko, při čemž mnohdykráte svoje hnědé, krásné oko po nás obrátila, — pak ale vstala, dala „zaplať pánbůh!" a šla do zahrádky zalívat, jak se omlouvala.\n„Není-li jako hřebíčkový karafiátek?" řekla paní.\n„Věru je to krásné děvče," povídám.\n„Dobře že o tom neví a že jí to nikdo neřekne," ozval se domácí. „Ale jest pracovitá a dobrá a nábožná; to se nám na ní líbí. — Pánbůh dej, aby se někdy do hodných rukou dostala. — Umínili jsme si, ať si někdy oblíbí třebas chudého nádeníka, když ji zaslouží, že mu ji dáme. Ale u nás bydlet musí; my bychom toho děvčete postrádat nemohli. — Toho chlapce dám na kupectví, a když by Francla z jiného stavu voliti měla, předám mu po smrti ten krám."\n„To je plánů," řekla paní, ťuknouc muže do ramena, „starý, starý! A neřekl jsi ani, bude-li v tom vůle boží."\n„A když nedáš člověku domluvit. Toť přece samo se rozumí, že si člověk jen tak myslí a pánbůh že svět řídí — a když jinak ustanoví, že se musíme podrobit," odpověděl starý.\n„A vždyť ještě dost času myslit na její zaopatření. — Jest jí teprv třinácte let, ačkoliv by jí každý šestnáct hádal, — a proč by nehádal?"\n„Ano, byly jí tři léta, když byl velký oheň," dotvrdil pán.\n„Tenkráte musela být ve vašem městě hrůza?" pravím já.\n„O paní, hrůza při ohni a po ohni ještě větší hrůza a bída. Ačkoliv se mnoho sešlo příspěvků na poživě, šatstvu a penězích od rozličných dobrodinců z široka daleka — a od vrchnosti, přece bylo dost zle zprvku. — Vrchnost vlastně nejvíce dala; a kdyby jí nebylo, že nás všech poplatků na tři léta zprostila, že jsme dostali cihly, dřevo k stavění, říkajíc zdarma, věru by se nebylo město ani z polovic zase vystavěti mohlo. Oprava kostela, fary — škola ničehož neutrpěla —, to beztoho šlo na její útraty, zvony také hned druhý rok se přivezly a krásnější, než bývaly. — Ale což je to platno? Škoda, co se lidem na věcech stala, a škoda na zdraví — to se nedá ani nahradit. Ten člověk má mnoho na svědomí."\n„Dověděla se to vrchnost, že byl myslivec její původcem toho neštěstí?" ptám se.\n„Bezpochyby že ano, neboť přišel hned na jiné místo. Ale mnoho mu asi neudělali. Povídá se, že jest v milosti. Ale nechť je to jakkoli; vrchnost hleděla škodu napravit, jak jsem řekl, a člověku tomu to snad posloužilo k pokání. My se z toho také již pomalu vykluveme, a mnohému zde to byl snad prst boží, aby se nespoléhali na ten mamon světa a nechali nádhery."\n„Viďte, že se nemýlím," ptám se, „hořejší díl města že neutrpěl a oheň že jen po ten dům šel a nic dále? Dále jít mu snad vršek překážel?"\n„I bože, vršek? Vždyť od dolního předměstí až po ten dům je vždy pomalu do vrchu. A oheň skákal brzy na ten, brzy zase na onen dům, a z Martoňovic domu vyšlehoval jako věž. Nebylo možná už nikde postát. Na rynku nikdo vydržeti nemohl, od boku nebylo k domům přístupu, stříkaček nebylo dostatek, ani ták daleko nedonášely. Byli jsme již zcela v zoufalství. Jak jste viděla, paní, hoření díl města je všecek ze dřeva, a hned ty chalupy za Martoňovic domem jsou pod doškami. A nahoře už jsou stodoly, ty byly skoro plné; za stodolami táhnou se pole, byla na nich ještě nepokosená pšenice, ječmen a tak co je, to by se bylo vzňalo a nebylo by nám praničeho zůstalo; snad bychom byli museli hlady mřít. Proto jsme spínali ruce jen k Bohu; lidská pomoc už tu nic nebyla platna. Měli jsme tehdáž stařičkého faráře. Když oheň vypukl, nechal faru farou, šel do kostela a s kostelníkem odnášeli drahé věci a velebnou svátost do širého pole. Přes celý oheň setrval pak tam v širém poli za hřbitovem. Ženy nosily k němu děti a věci a on mezi tím klečel a modlil se. Když bylo nejhůře, no však ty, Františko, jsi byla venku, a víš to lépe, já byl u stříkaček," obrátil se domácí na ženu.\n„Ba já na ten den do smrti nezapomenu. Plakaly jsme, modlily jsme se, ruce spínaly, jako beze smyslů jsme byly strachem a hrůzou. Pan farář se ale vždy modlil a s ohně nespouštěl oči. Najednou bylo slyšet křik: ,Martoňovic dům hoří, po všem jest veta!' — Tu se vzchopil pan farář, ustrojil se do kněžských šatů, jako když jde o slavnosti k oltáři, vzal velebnou svátost, řekl nám: ,Modlete se, děti, aby Bůh všemohoucí to zlé odvrátil,' a šel pořád po poli k hořejšímu městu. Velebný stařeček kráčel rychle a tak nesl hlavu vzhůru, že se nám zdálo, jako by to nebyl ani on. Pak jsme ho viděli zrovna nad Martoňovic domem. Stál tam jako v ohni a velebnou svátostí přežehnával oheň," pravila paní.\n„My byli již nahoře a chtěli právě střechy trhat, když se tu pan farář mezi námi octne, jako by spadl s nebe. Odhodili jsme háky, klekli a modlili se s ním. Jiskry na nás padaly, oheň vyšlehl každou chvíli do výšky, jako by snop ohnivý vyhodil. A vidíte, tak blízko byly doškové střechy, a přece ani jediné stebélko aby se bylo vzňalo! Pan farář stál s velebnou svátostí dlouho nad ohněm, modlil se, až krov domu s hrozným praskotem spadl. Dále oheň nešel. Bylo to věru jako zázrak boží!" řekl starý.\n„A ten myslivec, dal se na pokání?" ptám se.\n„Jak slyšíme, dal se na pokání. Dříve býval ukrutník na chudý lid; nyní prý žádnému neubližuje. — Kdo se odvážil do panského revíru, pokavad on zde byl, běda mu, zbil i ženy, které chodily na roští, což přece dovoleno bylo; a když si zamanul, nesměly děti ani na jahody. Když spatřil v lese muže, že by byl klestil staré větve, aby mu roští přibylo, — tu teprv býval oheň na střeše. Tu ho buď zbil až hrůza, a jestliže utíkal, nedělal si svědomí z toho, když mu vpálil trochu broků do nohou! Zdá se, že i tenkráte schválně střelil na střechu, protože prý z toho baráku na něho volali, aby tam nestřílel, že půjdou pro rychtáře! — Kdyby ho ale tenkráte nebyli skryli, rozkacený lid jistě by ho byl hodil do ohně."\n„A kdo ho skryl?" ptám se.\n„Jeden z těch, kterým nejvíce ubližoval. — Nechtěl pánbůh, aby zkažena byla jeho duše. Až jednou vám to povím, jestli bude libo, vždyť budeme nyní spolu bývat," povídal domácí.\nMluvili jsme ještě o rozličných domácích záležitostech. Mezi jiným napadl mi můj známý. I ptala jsem se, u koho bydlel.\n„Byl také u nás se podívat, ale zdálo se mu to malé. Najmul si v jednom z těch velkých domů a ten patří židovi. Dali mu nábytek, ale nekřesťansky s ním zacházeli, co se týká správy a platu. Byl prý zde tuze nespokojen, na všecko že lál a přál si jen být zase v Praze. — Inu ovšem! U nás se takovému pánu nelíbí; zde je to všecko jinaké než ve velkém městě," odpověděl mi starý.\nNato jsme se rozešli. Já šla do svého obydlíčka, které se mi velmi líbiti začínalo; když pak se slunéčka záře již jen o malý kousek zdi u samého okna odrážela a když i tam zašlo, dívala jsem se z okna za ním, sledovala jsem je zrakem, až se pomalinku ztrácelo za lesy, za horami. Potom jsem obdivovala ty zlatorůžové červánky, ty obláčky, co se okolo nich chumáčily, a dále tu čistou oblohu, na které měsíc svým mírným jasným světlem svítil s družicí svou, zařící večernicí. — Pak zazněly zvonce stáda, práskání bičů. Kravičky, odlučujíce se od stáda, každá k své jeslí pospíchaly. Také Sivka, kráva to na nízkých nohách, a za ní mladá jalovička obrátily do úzké uličky, a domácí paní stála na zídce a poplácala ji po hřbetu. Stará Mařenka přišla již s travou domů, volala je k jeslím, děti stály na záspích sousedních a křičely: „Hou a hou, krávy jdou, nesou mléko s smetanou!" — Před práh vyšla naše Francla, za ní huňatý domácí pes Lapan i chtěl si lehnout před práh. Avšak na silnici rejdilo mnoho psů, běžel mezi ně. Macek ale zůstal sedět na prahu a díval se na bílé kotě, co se procházelo po farské zdi. — A šlo okolo děvčete mnoho lidí, každý se na ni ohlídl řka: „Dej pánbůh dobrý večer, panenko!"\n— a ona každému: „Dej pánbůh!" Zatím do krámu chodili mladí staří a zvoneček se ustavičně ozýval. Pak přišla děvčata a zastavila se u Francly, dala si ruce pod zástěrky. Jedna druhé se vyptávala, co byly přes den dělaly a co druhý den před rukama mají — a to bylo jen: šila jsem — předla jsem, bílila jsem, byla jsem na poli — a naše Francla, ta zalívala. Povídala jim, jaké má pěkné květiny, a zvala je, aby se přišly jednou podívat. — A před prahy vycházeli stařečkové a babičky, ženy i děti a mužů stál tu a tam malý roj pohromadě. A šli okolo nějaké dámy i pánové, ale před těmi Francla uskočila do síně. Hlasitě mluvili německy a hnali se. Lidé, ti se na ně podívali, ale nepozdravili je, protože neradi děkovali, — a když zašli, lidé si o nich šeptali. — A pak šel vysoký, trochu přihrblý muž po náměstí přímo k faře a děti, jak ho zhlédly, běžely k němu, chtíce mu ruce líbat. Muži smekali před ním, a kdo ho potkal, pozdravil: „Dej pánbůh dobrý večer, pane učiteli!" — Na malá vrátka ve zdi u fary zazvonil a přišli mu hned otevřít. Ze dveří farských vyběhl krásný černý pes, zaštěkl, ale vida denního hosta, hned umlkl. — Vyšel také mladý kaplan a podal mu ruku. Pan farář si právě umyl ruce, odhodil plátěnou halenu i slaměnou čepici, vzal na se černý kabát a též pana učitele vítal. A pak prostřeli pod široký ořech pro tři, postavili na stůl malý korbílek a studená jídla. — Tu zaznělo z věže klekání. — Každý se požehnal svatým křížem, sepjal ruce, a matky braly dětem hračky z rukou, napomínajíce: „Což neslyšíte Anděl Páně?" — Ve farské zahradě pod ořechem stáli také tři muži a modlili se, a pomodlivše se řekli si: „Pochválen buď Ježíš Kristus!" Dali si dobrý večer, pak zasedli k večeři. — A hned usadil se černý pes nedaleko stolu. Bílé kotě přiběhlo a vyskočilo na lavici vedle pana faráře a špaček skákal odkudsi, vlítl na roh stolu a pan kaplan mu drobil a dával. Po jídle chvíli poseděli, bavíce se rozmluvou, pak se ještě na chvíli zvolna po zahradě procházeli, než vešli do fary, — a nato za dlouhou chvíli ozvaly se z otevřených oken líbezné zvuky dvojích houslí.\n„Poslouchejte, maminko, tatínku!" volala Francla do okna. „Pojďte ven, vždyť dnes velebný pán s panem učitelem hraje!"\n„Ti to znají — a proč by neznali?" ozvala se domácí na prahu a z okna vykukovaly konce černé čepičky.\nVážné a těžké to byly kusy, co hráli, a dlouho lidé poslouchali, až se pak stmívalo víc a více, tu šli posluchači spat a okna u fary se zavřela, zvuky houslí temně zněly, až i umlkly. Tu a tam ozval se ještě smích nebo píseň neb štěkot psa, klapání dřevěnek neb bouchnutí vrat. Pak se ukázala před farskými dveřmi služka se světlem, pustila pana učitele ze vrátek, dala dobrou noc a zamkla a světlo zhaslo. Pozhasínala pomalu všecka světla, jen na obloze nebeské ta věčně zářící světla jasněji a jasněji svítila, osvětlujíce temný plášť noci, do něhož bůh zemi zahalil, aby po denním vedru pookřála. Tu se ozval z křovin ve farské zahradě sladký klokot slavíka; hned se na faře jedno okno do zahrady rozevřelo a temný stín se z něho vyhnul. Poslouchal tu jistě umělec umělce.\nKdyž odbila jedenáctá a ponocný si odzpíval svoji píseň, zavřela jsem i já okno, myslíc: „Ba ovšem že tu život jinaký!"


Hledal Paintera, online hra policie bez stahování - FANHRY\nPřežít policejní pronásledování Auto VS Cops 2 Dálniční lupiči Polic.io Kariéra s policejním výkonem Prenasledování: Běhněte se od policie přes město Policejní hlídka: Hlídkování ve městě GTA hra Nová honička s medvědem Policejní auta parkování Co bude dál? Kitty Chaseová\nGta: grand theft auto Akce Zloději Policie hry Nouzový hry Krádeže aut Pistole a zbraně\nWanted Painter nám nabízí nové dobrodružství, ve kterém budeme muset uprchnout z Policie, zatímco na naší cestě namalujeme co nejvíce půdy. Naším cílem bude přežít, aniž by nás Policie pronásledovala, a proto se budeme muset pohybovat agilně, aby se auta navzájem srazila.\nSbírejte drahokamy, které budou sloužit k nákupu nových kartáčů a barev v obchodě, kromě toho, že budete moci změnit linii, se kterou lakujeme podlahu. Tento chuligán může být velmi drahý, protože pokud nás Policie chytí, skončíme ve vězení v této hře Wanted Painter.\nUžijte si hru Hledal Paintera, je to zdarma, je to jedna z našich policie her, kterou jsme si vybrali.\nAssassin: Být dobrý sniper Zločinci vs Policie: Pronásledování Tichý odstřelovač Najděte detektivy rozdílů Voják v bitvě Vztek kovových zbraní\nFreddy Roblox Minecraft Friv Děti Pokémon Paw patrol Fortnite Dívky Subway Surfers Hello neighbor Gta: grand theft auto Disney kategorie her


Září 2008 « Archiv | čarovným brkem Harryho Pottera\nBlog.cz\t» čarovným brkem Harryho Pottera\t» Archiv\t» Září 2008\n30. září 2008 v 13:56 | moje maličkost | Kapitolovky HP-Diana-Královna pomsty\n26. září 2008 v 17:48 | moje maličkost | Kapitolovky HP-Diana-Královna pomsty\n26. září 2008 v 15:45 | moje maličkost | kapitolovky HP-Alice sestřenka Lily\n24. září 2008 v 17:12 | moje maličkost | Kapitolovky HP-Diana-Královna pomsty\n23. září 2008 v 19:30 | moje maličkost | Kapitolovky HP-Diana-Královna pomsty\n1.Člen rodiny Blacků\n"Hele Reme, kam to čumíš?"\nNic, žádná reakce. Podíval se tedy po směru Remova pohledu.\n"Vau, to je fakt kočka, líbí se ti Reme?" Zeptal se Tichošlápek.\n"Ne, jen mi někoho připomíná."\n"Takže ti nevadí, když jí klovnu?"\n"Tichošlápku, Tichošlápku!" Ozval se teatrálně James.\n"No co?" Nasadil svatouškovský výraz.\nJežiš, to se na mě musí pořád čumět! Rozčilovala se v duchu Diana. Všechny je znala. Něco ze sestřina vyprávění a něco z toho, co si pozjišťovala sama. Normálně by jí byli simpatyční, ale teď se musela chovat chladně a hlavně k nim. Doufala, že si jí už nebudou všímat, ale mýlila se. Právě si to štrádovali přímo k ní.\n"Smím vám pomoct s kufrem?" Zeptal se Siriusa laškovně na ni zamrkal.\nRozhlédla se. Právě kolem ní procházely smrtijedské děti v čele s Luciusem Malfoyem. Je čas začít.\n"Fuj, dyť bych od tebe mohla něco chytnout, ty zrádče vlastní krve!"\nSirius na ní zůstal spolu s Poberty zírat a Lucius se zastvalil a začal se pochechtávat.\n"Cože? co si to dovoluješ? a kdo jsi ty?" Řekl rozzuřeně.\n"Diana Black! k vaším službám!" Zasmála se pohrdavě nad jeho překvapeným výrazem.\n"Ty jsi z rodiny Blacků? jakto že tě neznám?" Zeptal se zmateně.\nDiana věděla, že rodina Blacků je rozvětvená po celém světě a proto si vybrala právě přijmení Black. Potřebovala, aby si mysleli, že je čistokrevná.\n"Jsem sestřenka z francie ty špíno! nechápu proč se s tebou vůbec bavím!"\nOdsekla a chtěla odejít, ale on ji pevně chytil za ruku.Už, už, se mu chtěla vytrhnout, ale najednou promluvil chladný hlas.\n"Pust ji Blacku, nevidíš, že o tvou přítomnost dáma nestojí!"\nNa to všichni poberti vytáhly hůlky, stejně jako zmijozeláci, jenže zmijozeláků bylo víc.\n"Pojď, serem na ně." Řekl James a táhl Siriuse pryč.\n"Ty seš Diana Black?" Zeptal se poté Lucius.\n"Ano to jsem já. a ty si určitě Lucius Malfoy, syn smrtijeda."\nVšichni na ni vykulily oči.\n"Odkud to víš?" Zeptal se překvapeně.\n"Nezapomeň, jsem Black!" Řekla se smíchem a odešla si hledat volné kupé.\nFuj, malem jsem se z něho poblila.\nUvažovala Diana, když hledala volné kupé. Prošla kolem jednoho kde seděla nějaká rusovláska se zelenýma očima. Poznala ji. Lily Evansová, nejlepší kamarádka její sestry. Ta dívka brečela. Dianě se sevřelo srdce a rychle se vydala pryč. Žádné volné kupé už nenašla. To budu radši na chodbě,než vedla té rusovlásky.\nDiana věděla, že ta holka pravděpodobně pláče pro její sestru. Bála se, že by to nevydržela a vyklopila jí pravdu. Tahle holka pro ni bude obzvlášť nebezpečná!\nZnovu se rozhlédla. Nakonec přeci jen uvidělala volné kupé. Tedy skoro.... Seděl v něm nějaký kluk s umaštěnýma vlasama a uhrančivě černýma očima.\n"Ahoj!" Pokusila se o přátelské chování.\nKluk jen kývnul hlavou. Za víc mu nestála. Pomalu pootevřela okýnko vlaku, vytáhla si z kabelky krabičku cigaret a zapalila si.\n"A hele srabus!a dokonce ve společnosti naší slečny Black!"\nOzvalo se za ní. Otráveně se otočila a uviděla čtyři známe tváře.\nTemný anděl noci-2.kapitola\n22. září 2008 v 17:04 | moje maličkost | kapitolovky HP-Temný anděl noci\n2.Seznamte se:Deborah Kentová-James Potter\n"A tak se Kruval rozrostl............."\nBla,bla!James už nevnímal to žvanění. Už z cesty byl docela zdrblý a bodla by mu pořádně horká koupel.\nVůbec nevěděl, že je to sem z Bradavic takový kus! Lodí cestovaly bezmála celý den. Navíc vedle něho seděla odrážečka a ta měla bohužel mořskou nemoc. Celou tu cestu se snažil manipulovat s mobilem. Chytrou věcičkou, co mu dal Rem. Prý je to rychlejší a můžou se slyšet. Zapoměl se zmínit, že mnohem složitější. Ještě, že byla již zmiňovaná odrážečka z mudlovské rodiny.\n"A ještě pozor!" Zvýšil hlas Sedrick, kluk co je doprovázel do jejich ložnic.\nTo přinutilo Jamese zvednout hlavu a odejít ze svých myšlenek.\n"Pokud tady chcete přežít ve zdraví, zdaleka bych se vyhýbal Deborah Kentové!"\nJames slyšel, že to méno vyslovil s úctou. Rád by se, stejně jako všichni, ještě na něco zeptal, ale to už Sedrick ohlásil, že jsou v místě vytouženého odpočinku.\n"Tak jsme tady! večeře je v půl osmé! budu tady na vás čekat!"\n"Heslo je-jen jeden vítěz." Oznámil a otočil se k odchodu.\nJen co se obrovský erb otevřel, vyšli do síně kulatého tvaru. Bylo tu několik krbů a velký kulatý stůl. Velké, černé závěsy propouštěly jen minimum světla. Z každé strany pak vedlo obrovské schodiště. James po něm vyšel a zastavil se u dveří z nápisem James Potter.\n"Chytač!" Pronesl a dveře se otevřely.\nKapánek ho překvapilo, že stěny jsou bílé, né černé. Ale jakmile na barvu pomyslel stěny zčernaly. Nakonec si stěny zvolil do červena, aby mu to připomínalo Bradavice. Snad nejvíc ho oslnila masivní postel která zabírala půku pokeje. Odolal pokušení na ní hupsnout a šel se věnovat očistě, do poněkud zvláštní, trojúhelníkové vany.\nZ vany vylezl téměř po hodině. Měl umyté vlasy, kterému voda připlácla do pro něho nezvyklého účesu. Vyšel z koupelny. Otevřel skříň. Ve skříni bylo několik hábitů, z kruvalskou značkou. Všechny mu k jeho překvapení výborně padly. Oblékl si tedy jeden do fialova zbarvený. Nasadil brýle a vyšel ven. Bylo teprve ani ne sedm a nikdo z jeho spoluhráčů tu ještě nebyl. Povzdychl si. Nakonec ho napadlo projít si hrad. No, dost šílené, když uznáte že tu je teprv pár hodin, ale na Jamese ani moc né. Odsunul erb a vydal se pryč.\nChodby tu neměly moc obrazů. Narozdíl od bradavic. Za to tu měly všude po stěnách erby. Našel tu erb Malfoyu a dokonce Blacků. Kdyby tady byl tichošlápek, určitě by na něj pliv. největší erb na sobě měl nápis Kentovi. Není ta Deborah náhodou Kentová? Tenhle kruval je pořádně divná škola! Pomyslel si!\n"Je konec!" Uslyšel najednou z postraní chodby.\nTam stál nějaký zaražený chlapec. Před ním stála dívka z fialovýma očima a kaštanovýma vlasama do půlky zad. Na sobě měla bílé tílko, pošité fialovými růžemi, fialovou sukni a bílé boty na podpadku.\n"Jak konec?" Ten kluk vypadal zničeně.\n"Konec,už si mě přestal bavit." Odpověděla znuděně.\nTahle holka vypadala jako Sirius v sukních. Stejný přístup. Jenže Sirius se vždycky snažil být aspoň trochu zdvořilý. Tuhle holku to zřejmě nezajímalo.\n"Ty,ty!" Kluk zdřjmě nemohl najít slov.\n"Ty děvko!" Dořekl.\nDívka ztuhla a vytasila hůlku. Jedním pohybem kluk odletěl na zeď a zpátky. James na to zíral s otevřenou pusou.\n"Ještě jednou řekneš o Deborah Kentová, že je štětka, tak tě zabiju." Ozval se nějaký tmavovlasý kluk, který teď vystoupil z poza rohu.\n"Víš, tady Liam je stokrát lepší!stokrát! ty jsi póvl! vždyť nejsi ani čistokrevný! snad sis nemyslel, že to bude něco víc! nebuď směšný."\nNe, Sirius by tohle nikdy neřekl. Nebyly stejní!\nAspoň ví, co je zač! Podíval se, že by tomu klukovi pomoh, ale ten už tam nebyl.\n"Ehm, všude jsme tě hledal,i de se na večeři!" Ozval se hlas Sedricka.\nRozhlídl se. Nikde,nikdo. Promě nebelvírského družstva, co už šilhá hlady..\nVečeře proběhla v klidu. Jídlo bylo překvapivě stejně dobré, jako v bradavicích.\n"Tak a teď bych mile rád seznámil naše družstvo z družstvem bradavic!" Řekl ředitel.\nNeochotně jsme se přesunuli dopředu.\n"Kapitán za nebelvír-James Potter" Ozval se potlesk.\n"A náše známa kapitánka-Deborah Kentová!"\nJames překvapeně zvedl hlavu a díval se do chladných fialových očí. Dívka mu podala ruku.\n21. září 2008 v 20:39 | moje maličkost | Kapitolovky HP-Diana-Královna pomsty\n"Ať se to povede, prosím!"\nDívka pevně zavřela oči. Když je otevřela, už před ní nestála ta dívka co předtím. Její odraz v zrdcadle byl jiný. Její hnědé oči byly nyní tmavě modré, stejně jako vlasy, které jí teď sahaly po pas. Typické mateřské znaménko pro rodinu Whitů, na její tváři, bylo pryč.Zalíbeně se na sebe podívala.\n"Zbohem, Amando Whitová!" Řekla z dávkou hořkosti v hlase.\n"Přichází Diana Blacková!" Zasmála se skřehotavým smíchem.\nPak její zrak utkvěl na fotce, na nočním stolku. Byla na ní se svou rodinou. Šťastná. A ona zase bude šťastná, až uvidí posledního z rodu Malfoyu chcípnout. Zničeného a poníženého!\nJeště jednou se kolem porozhlédla.\nPak vzala kufr a vyšla z domu. Chytla se přenášedla a zmizela. Za chvíly na to, byl celý dům Whitů v plamenech.\n20. září 2008 v 16:49 | moje maličkost | kapitolovky HP-Alice sestřenka Lily\nTemný anděl noci-1.kapitola\n19. září 2008 v 17:42 | moje maličkost | kapitolovky HP-Temný anděl noci\n1.To dobré a To zlé\n"Tak co? budeš ještě dělat oči na mýho Tobiho?" Zeptala se.\nBavilo jí to. Ponižovat mladší, měla z toho zvláštní uspokojení. Zvlášť ráda si vychutnávala tuhle o dva roky mladší holku, Tobi ji už dávno nezajímal. Znovu se na ni podívala.\n"Tak co, nebo to chceš prožít ještě jednou?" Řekla a dívky kolem se uchechtly.\nSamozřejmě že mluvit nemohla, jen jednou by promluvila, jen jednou by zaprosila a byla by považována za ustrašenou slepici. A to ona není. Ne, ona hrdost má! Ale jek dlouho to vydrží, bolest tupí smysly.\nNajednou kletba, co jí znemožňovala dýchat ustala. Cítila, že se ty mrchy co ji mučily, se zarazily. Proč asi? Otevřela oči a spatřila postavu. Postavu patřící královně celého Kruvalu. Své hluboké fialové oči zabodla prvně do holek a pak do ní. Pak promluvila. Tichým hlasem, ale přesto důrazným.\n"Jen si hrajeme, Deb!" Odpověděla nejodvážnější z nich.\nDívka po chvíly promluvila.\n"Asi si taky pohraju, chcete se dívat?" Zeptala se a její fialové oči temně zazářily.\n"Ne, ani ne!" Mlely jedna přes druhou. Bály se jí. Tak jako všichni. Zdřejmě se bály, že by použila třeba krucio a oni by to nevydžely. O téhle dívce se vyprávěly divné zvěsti. Prý už zabila, nebo umučila tolik lidí. Prý je pravou rukou Voldemorta.\nPo chvíly byly všechny pryč. Dívka zavřela oči a připravila se na nejhorší. Čekala všechno jen to ne.\n"Řvi!" Poručila jí a provedla kouzlo jímž rozvázala její provazy.\n"Coo? Zeptala se, nechápala o co se jedná.\n"Teď chvíly řvi a pak řekni, že jsem použila třeba krucio." Pokrčila rameny.\nNevěděla jestli si dělá srandu, ale když se otočila k odchodu zašeptala.\n"Nehci si teď špinit ruce." Řekla, ale dívka cítila, že tím to není. Že by královna celého Kruvalu měla city? Zvláštní.\nJeště chvíly se dívala za vzdalující se postavou a pak podle rozkazu začala řvát jak o život.\n"Já má takvý hlad, ať už je jídlo!" Zabědoval James.\n"Jesli se budeš takhle cpát, budeš brzo jako červíček!" Zakřenil se Sirius a schytal hned dva zamračené pohledy.\n"Stejně je divné, že nám Brumbál chce teď, když už je po vánočním plese něco říct." Pokrčil rameny Rem.\n"Třeba ho chce zopakovat!" Vyhrkl James, vyděl v tom, ale jen něco, jak mít záminku otravovat Evansovou.\n"To silně pochybuju, potom co jste se zřezaly, až to bolí a ty Jamesi ses probudil u srabuse v posteli!" Řekl posměšným hlasem Rem.\nNačež James zrudnul, Petr se začal pochechtávat a Sirie se zkroutil v nefalšovaném záchvatu smíchu.\n"Hm, já bych se tak nesmál! kdo skončil s odpornou hrbatou zmijozelačkou v posteli, co Sirie?" Zeptal se už normálně zbarvený James.\n"No fuj, to mi ani nepřipomínej! měla bradavice!" zatvářil se zhnuseně Sirius.\nJejich debatu, ale přerušil Brumbál.\n"Vážení žáci, tento proslov zkrátím, protože věřím že každý z vás má jistě velký hlad."\nŘekl a mrkl na Jamese, že by ho slyšel?\n"Takže jistě už mnozí z vás slyšeli o zápasu tří nejlepších škol ve famfrpálu."\n"Ty o tom něco víš?" Zeptal se nechápavě Tichošlápak Jamese. James nebyl žádný šprt, ale o famfrpálu věděl vše.\n"No jasně, koná se jednou za 6 let, zatím vždy vyhrál Kruval, nás nominovali zatím jen pěkrát!" Vyhrkl z dávkou zvěavosti, co bude dál.\n"Tento rok nás nominovali,jedno z našich famfrpálových družstev tam pojede na celý půlrok." Informval Brumbál.\nTeď už všichni nadšeně poslouchali, každý chtěl vědět jaké družstvo to bude.\n"Bude se to konat u loňských vítězů. tedy v kruvalu." Dokončil Brumbál, cítil jak jsou všichni zvědaví a ho bavilo je napínat.\n"Takže jsem se rozhodl že o pohár pojede bojovat famfrpálové družstvo..."\nKdyby teď špendlík spadl, bylo by ho slyšet.\n"Nebelvírské!" Dokončil Brumbál.\n"Jóóó!" Ozvalo se od nebelvírského stolu.\n17. září 2008 v 19:11 | moje maličkost | kapitolovky HP-Alice sestřenka Lily\nAlice sestřenice Lily-5. kapitola\n13. září 2008 v 16:46 | moje maličkost | kapitolovky HP-Alice sestřenka Lily\n4. I love Sverus Snape!\n"Au šlápla si mi na nohu!" Ozval se z pod neviditelného pláště dotčený hlas Lott.\n"Neser a pojď! Výš kolik práce mi dalo z červíčka výtlouct kde ten plášť je!"\nJedna nejmenovaná postava ve stínu z nožem v ruce pod výhružkou smrti.\n"Ale beze mě bys o něm něměla ani páru! Kousku té vděčnosti se člověk nedočká!" Zahřměla dotčeně Lott.\n"A jak ses o něm asi dozvěděla ty, že?" Ušklíbla jsem se sarkasticky.\nDruhá nejmenová osoba minulý školní rok nůž v ruce a jasná otázka- "Jakto že furt mizíte?"\n"No a? Násilí je běžná rutina mého života." Řekne zlomyslně.\n"Ty máš co říkat! Kdo asi tak vymyslel tenhle plán?" Řekne a vý že jsem v úzkých, na tohle odpověď není.\nTeď pro ty méně chápavé- Stojím ve vypůjčeném neviditelném plášti Jamese Pottera a říkám si že je to docela užitečná věcička. I ten naražený loket mi za to stojí! No víte, já jsem na koštěti fakt bourák ale skákat do malého okna ve výšce Bradavické věže, to už je něco aj na mě! Ale co, lepší tvrdší přistání než přistání na hromadě špinavých ponožek a trenclů červíčka na kterých přistála Lott (za děsného řvaní)!\n"Hele co třeba se přestat hádat, nebo nás někdo uslyší a navíc za pět minut je véča tak pohni! Připomene Lott svým autoritativním hlasem což je na nejmíň srandovní když je o hlavu menší. Se nedivte že vyprsknu smíchy.\n"Čemu se zas chlameš?" Zeptá se nechápavě ale než stačím odpovědět šťastně vyjekne- "Jsme tu!"\n"Neřvi!" Napomenu ji a štouchnu do dveří a nic!\n"Jsou zamčený!" Zaskuhrám!\n"Aloho mora!" Pronese Lott a dveře se ihned odemknou. Ještě si poklepe na čelo a pak vejde.\n"Ty hlídej," poručím Lott " a já se zatím podívám potom lektvaru!"\nPomalu dojdu ke dveřím skříně ale když je otevřu vyřine se z toho takový pach no fuj!\n"Tady je ale pach!" Zaskučím.\n"Nestěžuj si a hledej!" Poručí mi.\nPořádně se nadechnu a ponořím se do toho smradu. Škytvavý nápoj, nápoj na odstranění vlasů, á tady to je!\n"Mám to!" Řeknu pyšně.\n"Skvělí a teď petáme!" Zavelí.\n12. září 2008 v 21:36 | moje maličkost | kapitolovky HP-Temný anděl noci\nAlice setřenka Lily 4. kapitola\n11. září 2008 v 15:07 | moje maličkost | kapitolovky HP-Alice sestřenka Lily\nMyslím že tahle kapitola by měla tak trochu zasvětcovat do děje. Zatím moc nevím kolik bych chtěla kapitol, ale bude jich asi tak 10\n4.Jak polapit Siriuse Blacka\nKdyž jsme s Lotty vešly do velké síně moc lidí tu ještě nebylo. K mému ani ne velkému překvápku tu seděla Lil (výjmečně bez Jamese, zdřejmě je ještě v říši snů) obložená s každé strany kamarádkou. Vydali jsme se tedy jejím směrem.\n"Dobrý ránko, můžeme si přisednout?" Lily jen neurčitě trhla rameny.\nŽe by mi pořád ještě neprominula tu scénu z nádraží? Ach,jo. Najednou Lil zvedla hlavu.\n"A jak ses vyspala?" Tak trochu jsem se na ni koukala jako na mimozemšťana.\nPřed chvíli se mi ani neobtěžovala říct dobré ráno a teď se mě ptá jak jsem se vyspala? Potřebovala bych návod k použití.\n"No docela dobře." Odpověděla za mě Lott kterou zřejmě její náhlá změna chování též celkem překvapila.\n"No víš, chtěla jsem se ti omluvit za to na tom nádraží. Samozřejmě se na Pottera můžeš věšet jak chceš!" Neušlo mi jak se při posledním slvě ušklíbla. Ona si snad myslí že s ním chci chodit! Musela jsem se rozesmát. Možná jsem něměla, protože jsem se ocitla pod palbou dvou nechápavých ohledů. První směřoval od Lil která nechápala čemu se směju. A druhý od Lott který mi naznačoval jestli jsem se zbláznila když se Lil směju jestli ji náhodou nehci ještě víc naštvat.\nRozhodla jsem se jim vysvětlit proč se směju.\n" Tak za prvý, James doopravdy není můj typ a za druhý je hrozně zaláskovaný do jiné." Mrkla jsem na ni a neušlo mi jak zrudla.\n"Jdem?" Zeptala jsem se Lotty.\n"Hahle ho." Odpověděla mi Lotty řečí topinky s marmeládou kterou právě měla v puse.\nJá jsem si jen lokla kávy a jednu topinku si stejně jako Lott strčila do pusy.\nTěsně před odchodem jsem si všimla že se ke stolu právě loudavím klokem dorazily poberti. Á napadlo mě že když už jsou tady tak bychom je mohli s Lott přivítat a tak odstartovat můj ďábelský plán-jak polapit Siriuse Blacka!\n"A hele naši kamarádi pojď je pozdravit!"\nLott se bou při těch slovech trhla jako by věděla co se mi honí hlavou.\n"Tvoje kamarády a opovaž se o něco pokusit!" Zahrozila. Tý jo ona mi snad vidí dohlavy!\n"Neboj!" Odvětila jsem jí a tvářila se při tom jako anděl. Mezitím se mi v hlavě motal jasný plán, hlavní terč-Sirius Black.\n"Ahoj kluci! Tak co jak se těšíte na první školní den?" Od země se zvedly čtyři pátravé pohledy.\n"Báječně, hlavně kyž máme první hodinu lektvary a tutíž hodinu ze zmijozelem a toho prda Kratiknota." Zagestikuloval Sirius divoce rukama jako by chtěl někoho obejmout. Teď! Napadlo mě a rychle jsem do Lott strčila a ta si to nasměrovala přímo do jeho náruče. Copak jsem mohla vědět že rychle uhne a ona si to místo na něho zahuči na Lily.\n"Co blázníš, Glasturová? Vyjela na ni Lil. Lott se mezitím za krutého smíchu těch čtyř poblitů a nadávek Lil postavila a tcářila se jako bůch pomsty.\n"Hupsík, to bude nejspíš moje vina." Snažila jsem se nějak urovnat situaci.\n"Tak to se ti povedla,Al! Zasmál se James a Lott se zatvářila pohledem-jsi živoucí mrtvola! Rychle jsem tomu pohledu uhla.\n"A jak to vůbec víte, dyť jsme nedostaly rozvrh."Znažila jsem se zamluvit téma-Lottiin pád.\n"No nás už Mekgonagalka potkala na chodbě tak nám je dala ať je rozdáme." Vysvětlily kluci. Smích je přešel Lil se sklidnila a Lotty směrem ke mě přestala posílat vraždící pohledy. Kluci pak každému daly rozvrh.\n"Takže 2 h. lektvárů,1 h. run,2 h. levitace a po obědě obrana.\nZatímco kluci vzlykaly nad lektvarama já jsem je měla docela ráda. A to ze dvou důvodů. 1) je to jeden z mála předmětu kde půl hodiny něco nežvatleš, případně neposloucháš žvatlání učitele a neupíšeš si ruku. 2) mi docela jde a na minulé škole to nebyl prd ale fakt kus.\n"Aspoň nemáme McGonagallovou, myslím že by mě klepla pepka." Snažila jsem se ja utěšit.\n"No když dodržuješ pravidla tak to jde." Řekla Lil s něčím co by se dalo vyjádřir jako úsměv ale též jako škleb.\n"No právě Lolinko, no právě. Ale já dodržovat pravidla neumím.Bay!\nNa to jsem se otočila a s Lott v patách petala pryč.\n"Sou ty lektvary se zmijozelem fakt tak hrozný?" Vyřkla jsem svoji obavu nahlas.\n"V rámci možností, ale nachápu jak nám můžou kazit hned po ránu den tím že se budem dívat na Bublin hroznej xicht!" Postěžovala si od srdce Lott.\n"To je fakt na to nemám žaludek." Odklonila jsem se a udělala jako že zvracím.\n"A navíc Kratiknot hrozně nadržuje zmijozelským a čistokrevným, jedinou vyjímkou je Lil. Dokončila Dialog.\nAni jsem se nemusela ptat proč. Kdo by taky naší přesnaživé a slušné žákyni nenadržoval, že?\nAlice sestřenka Lily 3.kapitola\n9. září 2008 v 15:43 | moje maličkost | kapitolovky HP-Alice sestřenka Lily\nAhojky, no tak eště dneska dodávám ke své provotině třetí kapču. Docela mě to baví. A nevšímejte si prosím komentářů mí ujetý sestry!Jinak pište pls kmentáře ať vím jestli se vám to líbí a mám pokračovat!\n3.Kloboukům se nedá věřit a zvlášť těm moudrým!\nZařve klobouk do ticha a od nebelvírského stolu se ozve hlasité hulákání které mají na svědomí poberti a kupodivu dokonce i moje sestřenka. Normálně bych okamžitě letěla k nebelvírskému stolu,ale pořád ještě mi v uších z ní poslední kloboukova slova. "Najdeš tam lásku,možná i smrt." Co tím myslel? Proč to říkal? Usiluje mi snad někdo o život. A kdyby jo tak proč? Dyť mě pro mě Lilinky nikdo pořádně nezná! Že by mě ta chtěla zabít? Nesmysl. Rychle o tom přestanu uvažovat a vracím se k původnímu plánu. Rychlostí blesku vylítnu z pódia a jako by i na tom pódiu zůstaly moje pochybné myšlenky a přišla radost z toho že jsem v nebelvíru.\nČapnu si hned vedle sestřenky což znamená ají vedle kluků. To se rozumí kde je Lil tam je James a kde je James tam je jeho banda. Chytrý že? Na mě až moc. "Blahopřeju!" Lilinka mě obejme kolem ramen a kluci mi potřásají rukou. Téda výtají mě jako bych přišla z jámi lvový. I když ne že bych se tak necítila po zajetí toho užvaněného smradlavého klobouku. Najednou mě něco napadne. Rychle se otočím a když vidím že klobouk tam furt ještě je vypláznu na něho vší silou jazyk. Klobouk mě zřejmě viděl stejně jako celý nebelvír který propuká v huronský smích. Zřejmě mě bohužel viděl i ředitel jelikož přestal vykládat svůj děsně zajímavej výklad a místo toho se na mě podíval. Kupodivu v jeho pohledu nebylo znát rozhořčení ale spíš pobavení. Když smích utichl a Brumla se rozhodl začít dál vykládat otočí se na mě Sirius i jemu žhnou v očích jiskřičky pobavení. (To jsem já, děsně vtipná v celé své kráse. Jen mám strach aby těma jiskříčkama nezasáhl tu holku co mu sedí na klíně, bylo by jí škody slepice jedny) "To tě ten klobouk mučil nebo co, žes ses s ním tak pěkně rozloučila?"Šklebí se na mě. " Taky si tam byla docela dlouho, co ti říkal?" Optá se mírně zamračená Lil. Jediná která se mému kousku nesmála.\nAch jo. "Ale pořád mlel nějaký ty svoje rady a tak!" Trhnu neurčitě rameny."Tak to sis asi užila." Vzdychne James zřejmě si tam taky užil. Najednou mi někdo zakryje oči (podruhé za jeden den). Rychle sebou trhnu dozadu a spatřím obličej se kterým jsem bojovala bok po boku (viděly jste někdy tři mušketýry?). Delší hnědé vlasy stáhnuté v culíku opálenější a její modré oči svítí do dálky. "Víš jak jsem se bála že si vykrvácela! Hledala jsem tě potom všude možně ve vlaku. Ale už si v pořádku jak vidím!" Pousměje se a pohlédne na moji ruku kde byste těžko poznaly že ještě před pár hodinami tam byla rána jak to prase. "Nemůžu uvěřit tomu, že jsi se mnou v koleji a dokonce i v ročníku!\nŽe by tahle malá postava se mnou byla v ročníku? Fíha. " Já taky ne a jak se vůbec jmenuješ? Ani jsem ti nestihla poděkovat jak jsi odrazila ty kouzla!" Věřte mi že mě je sympatických jen pár lidí a tahle je mezi nimi. "Můžeš mi říkat Lott a nezapomeň že tys mi pomohla první!" Řekne a přisedne si ke mě. "Ty si bojovala s touhle kruvalankou?" Otáže se Remus. Zřejmě se snažil, ale přesto jsem v jeho hlase poznala něco jako opovržení." Jo vadí ti to?"Optám se z ostra! "Ne,ne," Odpoví a zadívá se do dálky. "Ne tady pánům vadí že jsem byla v kruvalu a že jsou mí rodiče čistokrevní." Zamyslím se. "Ale to jsou Blackovi taky tak v čem je problém?" Lilince zažhne v očích. "Black byl rád že tu je, ona ne. První dny tady všechni urážela." "To je pravda!" Potvrdí všichni kluci jednohlasně. "Ale vždyť jsem se už omlouvala! Já za to nemohla byl to prostě šok!" Zamyslím se. Mě neurážela, se mnou bojovala měla o mě strach tak v čem je problém? Navíc se už omluvila.\nMezitím co já přemýšlím se všichni začnou hádat. Kupodivu i Lily. "Tak dost. Ona mi pomohla a se zmijozelskýma kunštaft nemá, omluvila se vám tak bych uvítala kdyby jste na moji kamarádku mí kamarádi byli milí!" Tímhle jsem ukončila pohovor na téma Lotty. Všichni zmlkli. A já se střídavě u jídla(docela dobrého) bavila otočená na Lotty pak zas otočená na kluky. Uff! Řeknu vám že jsem byla moc ráda když jsem konečně ležela v postýlce a zavírala oči ke spánku.Mimochodem na pokoji jsem ze jednou peroxidkou a její služebnící pardón kamarádkou a s Lotty! Aspoň jedna normální! Těsně než jsem usnala vzpoměla jsem si na jeho poslední slova-Najdeš tam lásku a možná ají smrt.\nRáno mě probudilo doopravdy nemilé zapištění. myslím že t muselo probudit celou nebelvírskou věž. Prudce jsem se vymrštila do sedu a promnula jsem si oči. Na vedlejší posteli už seděla Lotty. "Kdo to tu kur.. tak řve?" Zařvala Lotty. Během chvíle jsem to už věděla. Na posteli stála peroxidka s tou druhou a obě řvaly jak na lesy. "Viděli jsme myš!" Řekla peroxidka alias Ann. "Tak vy mě budíte kvůli myši, jó?" Řekla jsem a myslím že kdyby mě Lott nedržela dostaly by tu samou perdu co včer Pottřík. Nakonec jsem jen rezignavaně zalezla s Lotty v patách do koupelny kde jsme provedli raní hygienu.\n"Myslím že akorát stihnem snídani!" Oznámila mi Lotty. "Jojo" Překypovala jsem po raní sprše energií. Vlastně jsem spíš pospávala Lotty na rameni která se mě snažila dovléct do velké síně. Asi v půlce cesty kdy jsme co chvíli padaly(nechte páťačku vypadající jak třeťačku táhnout páťačku co vypadá jak sedmačka a uvidíte!) se mě Lotty zeptala-"Co ti to ten klobouk říkal že jsi byla potom taková vystrašená?" Musím říct že je Lott fakt dost všímavá když si toho všimla.\nNa chvíli jsem zaváhala, můžu jí věřit? "Jestli mi ještě nevěříš řekneš mi to později, ale já bych mlčela." Pak mě něco napadlo. "Dobře řeknu ti to a ty mi prvně odpovíš na jednu otázku, ju?" na chvíli se zaváhlala. "Tak jo!" "Líbí se ti Sirius Black?" "Coo?" Vykulila na mě oči. "Nejsi tady jediný dobrý pozorovatel!" Upozornila jsem ji! "Hm,jo!" "Já to věděla!" Zarágovala jsem okamžitě! "A neboj já ti s ním pomůžů!" Viděla jsem jak jí nenápadně zrudly líčka. " Tak jo a teď ty! Co ten moudrý klobouk?" Na chvíli se zamyslím už nemám proč váhat ona mi taky řekla svý tajemství. "Řekl mi že tady najdu lásku a možná ají smrt!"\nVidím jak váhá z odpovědí. "Kloboukům se nedá věřit a zvlášť těm moudrým!" Řekne a na to se obě rozesmějeme.\nAlice sestřenka Lily-2 kapitola\n7. září 2008 v 11:42 | moje maličkost | kapitolovky HP-Alice sestřenka Lily\n2.Lily+James spárovat,a ty se těš Bublo, pomsta bude sladká!\nRukou mi projela ostrá bolest jako už po několikáte za minutu. Hůlkou jsem si přehodila do levé ruky, ale bohužel jsem pravačka a levou to moc nezvládám.Nakonec jsem se zmohla jen na to blbé-protego! Takže většina práce zbyla na moji spolibojující (jméno nevím, později se na něho určitě zeptám, tedy jestli nějaké později vůbec bude). A nevím, nevím jestli je má spolubojující fakt třeťačka. Jak venku na chodbě vypadala jak ušlápnutá husička tak teď tu snášela kletby které ani já neznám a to už je co říct!\nAle zpátky k situaci boji. Šlo to s námi z kopce. Ať jsme se prali jako lvice (jedna zraněná lvice), síly pomalu docházeli a ti zmijozelští parchanti jako by to věděli posílali na nás kletby s ještě větší vervu. Navíc už mi hezkou chvilku krev prosakovala přes značkovou mikinu a já se radši ani nedívala jak je rána hluboká (ne že bych na to měla čas). Najednou mi moje spolubojující poslala myšlenku-"na tři utíkej!" Už jsem ji chtěla odpovědět že já z boje nikdy\nneutíkám ale to už se ozval výkřik. "Tři!"\nRychle jsem se otočila a pádila na opačný konec vlaku než se rozběhla má spolubojující. Kolem hlavy mi proletěla asi páta kletba a já nechtěla vědět co by se stalo kdybych vynechala slovo kolem. Zaběhla jsem do prvního kupé co jsem viděla. A mám to ale štígro! Vletěla jsem přímo k těm čtyřem klukům co jsem se s něma setkala přetím. "Schovejte mě!" Zaječela jsem na mě nezvykle hystericky. Asi po dvou minutách a vyřčením že jestli mě okamžitě neshovají utrhnu jim koule (možná k tomu pomohla ají ta zakrvácená ruka kteru jsem jím šermovala před obličejem) na mě konečně jeden poslal zneviditelňovací kouzlo.\nDo kupá vletěla ta černovalsá holka alias prdící pankáč. Rozhlídla se kolem a když mě nikde neviděla práskla za sebou dveřmi a utíkala dál. Oddechla jsem si. Otrhaný kluk(zřejmě Rufus nebo jak to jméno bylo) zrušil kouzlo a podíval se na mě. "Co to jako bylo?" Zeptal se a pohledem sklouzl k mojí ne zrovna lichotně vypdající ruce. "No začalo to prdícím pankáčem a skončilo menší výměnou názorů." Pokrčila jsem rameny. "Tak jestli tomuhle říkáš menší výměna názorů, tak mi řekni jak tomu říkáš když nejde o život?" Zeptal se posměšným tónem ten kluk s černými dlouhými vlasi alias namyšlenec. "Mě nešlo o život ale o ruku a co kdyby\nste přestali kecat a radši mi pomohli?"\n"No jo ale pak nám přesně popíšeš jak se to stalo!" Přisadil si kluk z brýlemi autoritativním tónem. "Jasně tati!" Odpověděla jsem přesládlým hlasem. Mezitím si to ke mě štrádoval asi Rufusek a v ruce nesl lahvičku s odporně vypadající tekutinou. "Vypí to!" Řekl přísným hlasem. To mi tu budou dneska všichni rozkazovat. Ach jo. Poslušně jsem do sebe nalila tu tekutinu. Celý zbytek cesty jsem potom klukům popisovala jak se to vlastně stalo. Nakonec jsem jenom dodala "Bubla si to odskáče!" Načež všichni propuknuli ve smích a já s nimi. Nemyslete si že jsem blbá, moc dobře vm že se jmenuje Belatrix (všichni ji tak v kupé říkali,\nse divím že jí nelízali boty) ale Bubla se na ni prostě hodí líp!\nNa oplátku mi zase kluci řekli pár zajímavostí třeba jak se jmenují. Takže jsem vyzvěděla že brejlounek se jmenuje James, z namyšlence se stal celkem fajn kluk(až na to že jsme museli použít třikrát zneviditelňovací kouzlo jelikož jeho faninky jsou fakt neúnavné) jménem Sirius. Taky jsem se o něm dozvěděla že Bubla je jeho sestřenka kterou upřímě nesnáší (zdá se mi že je zatím něco víc, vlastně za celou jeho familii, ale radši jsem byla taktní já to taky umím! Heč!). Otrhaný kluk není Rufus ale Remus (těsně vedle) a nenažránek je Péťa. Taky jsem se dozvěděla o jeho lásce k Lily (se divím že se taková knihomolka může někomu líbit) a jejich pověstných hádkách. Taky jsem si od každého musela vyslechnout jak moc\njsem Lil podobná. (Brr!)\nKdyž konečně vlak zastavil byla už docela tma. Jen co jsem vyšla s klukama z vlaku chňapla mě Lilinka za ruku a začala se svým typickým monologem To bylo- kde si celou cestu byla? Co to máš na ruce? Ty ses prala? Víš že je to proti pravidlům atd. "Vždyť jsme jí pomohly Evansová tak z toho nedělej vědu vše je v pořádku." Snažil se mě hájit brejlounek alias James. "Ty mlč Pottere!" Hodila po něm Lily pohled po kterém mu okamžitě sklaplo. Ta Lilinka se ale nezdá. "A co tu vůbec děláš,máš být u prváků!" Řekla a nastrčila mě směr\nHromotluk s lucernou. Tiše jsem si povzdechla a rozběhla se za ním.\nSkoušeli jste jet někdy v lodičce nacpané jak sardinky mezi horou prváků? Skvělí zážitek, doporučuji skusit zvlášť když se všechna ta malá havěť pardón tedy děti rozhodnou nechat tu jezerním lidem dárek v podobě jejich oběda. Tedy poněkud v jiné formě. Tekuté. Abych se nemusela na ty dárky dívat radši jsem vymýšlela nejlepší pomstu Buble a jak bych mohla trochu oživit Lilinku. Právě v tu chvíli když jsem zvedla hlavu abych nadala nějakému prváčkovi jestli doopravdy musí u toho "dárku" vydávat tak nechutné zvuky že se u toho nedá přemýšlet jsem uviděla ten hrad. Možná jsem čekala kdeco ale tak krásný hrad né.(Té\npochvaly si ode mě važte jsem jinak hrozný pesimista). Tak tady se mi bude líbit.\nŘekla jsem si a začal jsem pomalu vycházet z loďky jelikož právě dorazila naštěstí ke břehu.(Nevím jak dlouho bych ty zvuky vydržela snášet!)No možná jsem ten hrad přechválila. Maj tu k němu pěkně blbou cestu! Než jsem došlo k hradu (konečně sucho bez bláta) měla jsem nohy olepéné blátem. Zhnuseně jsem si je oklepala a vešla do hradu. Tam už nás čekala baba jaga pardó profesorka Mkgonagalová jak se představila. Stačilo mi těch 5 minut s pofesorkou Mkgonagalovou abych věděla že je to něco jako starší fáze Lilinky takže" Nashledanou naše přátelské vztahy (samozřejmě jen takové jaké můžou mezi učitelkou a žákyní být)!" "A vy slečno Evansová půjdete až na konec." No skvělý se nudou ukoušu. Jen co jsme vešly do velké síně můžu říct že jsem mezi prvňáčky zapadla. Stejně obdivně jsem valila oči na strop a stejně zvědavě si prohlížela nové spolužáky. Lilinka s právě hádala s brejlounkem. Když si mě všimla tak se na mě všichni otočili a ukázali mi palec navrch. Zřejmě si myslí že se chci dostat tam kam oni. Do nebelvíru. Jenže jak jsem tak přemýšlela ani zmijozel by nebyl špatnej. Byla bych pěkně obávaná a mohla bych deně provokovat Bublu. Ta na mě totiž od\nzmijozelského stolu házela pěkně nakvašenej pohled. A nebyla sama.\n"Slečna Alice Kristin Emily Kentová Evansonová." Rozeznělo se moje jméno celým velkým sálem. Na jeden nádech Minervo, máš pod! Došla jsem až k té třínohé stoličce a posadila se na ni. S obavami jsem přihlížela jak se ten vopelychaný klobouk blýží k mé hlavě. A pak nic tma. "Je tu tma jak v prdeli!" "Taky vám přeji hezký den slečno!" "Pro mě bude doopravdy hezký až mi někdo sundá ten vopelichanej užvaněnej klobouk z hlavy!" "Nebuďte drzá slečno!" "Ach jo, tak to urychlíme něco plácni třeba zmijozel mě je to fuk!" "Tak takhle by to nešlo! Nechte mě přemýšlet!" A zatím co ten krám pardón klobouk přemýšlel. Něco mě napadlo! Lily+James spárovat, a ty se těš Bublo, pomsta bude sladká!\nV té chvíli do naprostého ticha pronesl klobouk jen jedno slovo. A je to............\n6. září 2008 v 13:02 | moje maličkost | kapitolovky HP-Alice sestřenka Lily\nAlice sestřenka Lily-prolog\n6. září 2008 v 9:59 | moje maličkost | kapitolovky HP-Alice sestřenka Lily\n"Lily,víš že přijede tvoje sestřnka Alice?" Alice? Začala jsem se dusit kakaem,ale mamka jako by si toho nevšimla pokračovala. "A mám ještě jednu skvělou novinku! Alice dokonce nastoupí do Bradavic,do páteho ročníku jako ty!" Teď už se na mojí modré sukni začali dělat hnědé fleky od toho jak jsem při slově Bradavice neudržela pusu pevně zavřenou. To fakt nevím pro koho to byla skvělá novinka,pro mě tedy doopravdy ne. S mojí sestřenku nemáme ani kapku společného. Knihy,učení,pravidla to jí prostě nic neříkají a při sebemenšímu pokusu jí připomenout že něco takového existuje, mě nazve nudnou knihomolkou. Ona si žije život bez ohledu na ostatní. A je hrozně umíněná. Naposledy co tu byla na vánoce převrhla stromek. Proč? Nelíbil se jí ten anděl navrchu. Ach jo.\n"A neměla by studovat v krásnohůlkách?" Mamka jen zavrtěla hlavou a hodila na mě pohled-tady na ní budeš aspoň dohlížet! No bomba! Už jsem se nadechla abych jí něco řekla když s ozval zvuk auta před domem. "Už jsou tady!"Zašveholila mamka a hnala se ke dveřím.


Památky :: Františkovy Lázně\nKostel se nachází na okraji centrálního parku ve Františkových lázních. Byl vybudovám mezi léty 1812 - 1819. Kostelík je stavěn v empírovém slohu s dvěma páry mohutných sloupů a tympanonech. Podobě stavěných kostelů je v Čechách velice málo, proto patří mezi vyjímečné památky v ČR. Interiér kostela zdobí fresky od V. Kandlera, okolo otáře jsou obrazy sv. Heleny a císaře Konstantina. Roku 1935 kostel prošel rekonstrukcí.\nMezi krásné duchovní památky v Františkových Lázních patří pravoslavný Chrám sv.Petra a Pavla.Chrám byl postaven v letech 1893-1898 převážně z peněz pocházejících ze sbírek uspořádaných mezi bohatou ruskou šlechtou a lázeňskými hosty.Stavbu chrámu vyprojektoval architekt G.Wiedermann z Františkových Lázní.Její součástí je i reliéf ruského cara Petra Velikého.Chrám se nachází v kopci na ulici Krále Jiřího v převážně secesní lázeňské zástavbě.\nPravoslavný kostel sv.Olgy\nTento pravoslavný kostel byl vybudován ve Františkových lázních pro ruskou komunitu a lázeňské hosty v letech 1887 - 1889 a je zasvěcen svaté Olze. Na nízké průčelí navazuje osmiboká věž a hlavní část kostela tvoří loď čtvercového půdorysu pod baňatou věží. Kostel se nachází v klidné části města mezi divadlem Boženy Němcové a nádražím.\nSynagoga ve Františkových Lázních\nSynagoga ve Františkových Lázních byla postavena mezi lety 1873 až 1875 v tehdy velice módním tzv. maurském stylu jako nárožní budova na ulici Kaiserstraße podle plánů architekta Karla Widermanna. Fungovala k bohoslužebným účelům až do mnichovské zrady, kdy bylo sporné území tzv. Sudet postoupeno nacistickému Německu. Ihned po anexi byla budova, stejně jako vedle stojící dům ŽNO a židovské nemocnice, terčem fanatického řádění nacistů; jelikož soubor domů byl na rohu, nebyl problém ji násilně vydrancovat a zapálit, aniž by došlo k většímu poškození sousedních "árijských" objektů. Místní židovský hřbitov byl za okupace zcela zdevastován a nezbylo z něj vůbec nic. Trosky synagogy byly odklizeny až roku 1944. Parcela, kde synagoga stávala, je dodnes nezastavěna a je zde umístěn skromný památník.\nPamátník Františkovým Lázním\nPamátník Cláry Nonnerové\nPamátník Boženy Němcové, známé české spisovatelky, která město v letech 1846 a 1847 navštívila\nPamátník se sochou Josefa II, rakousko-uherského císaře a českého krále\nPamátník se sochou Františka I.\nPamátník Františka I. se sochou sedicí na koni\nPamátník s bystou dr. Bernharda Adlera\nPamátník se sochou Františka Josefa I., rakousko-uherského císaře\nPamátník vojákům americké armády, kteří osvobodili Františkovy Lázně 25. dubna 1945\nPamátník budově, ve které přebývala během svých pobytů ve městě Božena Němcová\nPamátník Johanna Wolfganga von Goetha, slavného německého spisovatele\nPamátník Ludvíka Lazara Zamenhofa, tvůrce esperanta


Osmička českých hráčů startuje na MS ve stolním tenisu - Sport.cz\n28. května 2017 11:02 - Düsseldorf\nOsm českých stolních tenistů se představí na mistrovství světa jednotlivců ve stolním tenisu. První velké měření sil po olympiádě v Riu de Janeiro hostí příští týden Düsseldorf. Do bojů s reprezentanty 108 zemí naskočí Tomáš Konečný, Lubomír Jančařík, Tomáš Polanský a Pavel Širuček. Ženy se představí ve složení Hana Matelová, Dana Čechová, Karin Adámková a Kateřina Tomanovská.\nRenáta Štrbíková se tentokrát na mistrovství světa nepředstaví.\nNa šampionátu chybí Dmitrij Prokopcov. "Po domluvě s trenérem Jindřichem Panským se světového šampionátu nezúčastní," uvedl v tiskové zprávě předseda vrcholového sportu České asociace stolního tenisu Petr Nedoma.\nMezi ženami nejsou dlouholeté opory národního týmu Iveta Vacenovská a Renáta Štrbíková, které se rozhodly mistrovství světa jednotlivců vynechat. "Tím se otevřela možnost nominace pro hráčky širší reprezentace. Adámková si zajistila místo výhrou na kontrolním turnaji. Tomanovská doplnila čtveřici na základě mého vyhodnocení výsledků z pozice reprezentačního trenéra žen," dodal Nedoma.\nSoučasná česká jednička Matelová druhým rokem v Düsseldorfu žije a trénuje. Předloni v Su-čou postoupila mezi 32 nejlepších. Formu před odjezdem do Německa ladila v Havířově. "Po dlouhé době jsem trénovala jinde než v Düsseldorfu. Tamní centrum je sice bezvadné, ale cítila jsem, že by mi před šampionátem prospěla změna. V Havířově jsem si zahrála i proti klukům, což se v Německu povede málokdy. Věřím, že se mi formu povede načasovat ideálně," řekla Matelová.\nTituly z roku 2015 ze Su-čou obhajují ve dvouhrách Ma Lung a Ting Ning, ve čtyřhrách muži Sü Sin, Čang Ťi-kche a ženy Liou Š'-wen, Ču Jü-ling a smíšené čtyřhře Sü Sin, Jang He-un. Korejka Jang He-un byla jedinou nečínskou medailistkou.\nZ Evropanek se do čtvrtfinále dvouhry neprobojoval nikdo, mezi muži skončili Němci Timo Boll a Patrik Franziska mezi nejlepšími osmi.


MotoGP Katar 2019: Ohlasy po závodě - LCR Honda | Silničnímotorky.cz\nCalu Crutchlowi se o takovém návratu do sedla svého motocyklu ani nesnilo. Po loňském pádu, v němž si vážně zranil kotník, nebylo vůbec jisté, zda se do MotoGP bude moci vrátit. Calovi se však povedlo plně zotavit a teď slaví třetí místo.\nŠpatně si nevedl ani Takaaki Nakagami, který se v prvních kolech držel mezi pěti nejlepšími závodníky. Pak se ale propadl a cílem nakonec projel jako devátý v pořadí.\nCal Crutchlow – 3. místo\n„Mám radost z toho, že jsem zpět v MotoGP, to, že skončím na pódiu, jsem vůbec nečekal. LCR Honda CASTROL tým tady odvedl dobrou práci, během víkendu jsme opravdu tvrdě makali. Abych byl upřímný, testy pro mě totiž byly úplnou ztrátou času. Víkend pro mě nebyl zrovna jednoduchý, a kdybyste mi před zahřívacími tréninky řekli, že dojedu třetí, asi bych se hodně nasmál.\nDo závodu jsem šel naplno. Stejně jako Marc Márquez jsem se snažil co nejvíce ušetřit zadní pneumatiku a celkově jsem se v závodě cítil dobře.\nŘekl bych, že pro všechny – tým, jezdce, fanoušky tady v Kataru i ty, co sledovali závod z domu, to byl výborný start sezóny. Je skvělé být na trati součástí nějakého souboje, a nakonec skončit třetí. Upřímně, splnil se mi sem. Vůbec jsem totiž nevěděl, jestli budu schopný se na motorku vrátit.“\n„Měl jsem dnes nějaké potíže, ale na motorce jsem se cítil pohodlně. Zvláště pak na startu závodu jsem cítil svou sílu. Minulý rok jsem tady měl po startu potíže s rychlostí, ale myslím, že tentokrát se nám povedlo se v tomto směru zlepšit. Poté mě během závodu trochu rozhodili Joan Mir s Jackem Millerem. Zkusil jsem je předjet a zachovat si svůj rytmus. Závod byl dobrý a se svým umístěním v top desítce jsem spokojený. Samozřejmě se můžeme ještě stále zlepšit, ale na první závod není deváté místo nejhorší. Tým vypadá šťastně, což znamená, že i já jsem šťastný.“\n« předchozí kapitolaPETRONAS Yamaha SRTnásledující kapitola »Aprilia Racing Team Gresini