•1.majitel • Volkswagen Sharan 2.0 TDI 4x4 -----Prodáno----- - Praha 10\nHlavní stránka > Auto > Volkswagen > Inzerát č. 100924184\n•1.majitel • Volkswagen Sharan 2.0 TDI 4x4 -----Prodáno-----\n•1.majitel• VW Passat Comfortline 2.0 TDi 110 kW - [23.3. 2019]\nVW Passat Variant 2.0 TDi 110kW Commonrail Cena 398 700 Kč s možností odpočtu DPH Po 1. majiteli. Výroba: 12/2015 Najeto: 89 900 km Emise: Plní nejmodernější emisní normu EURO 6. Servisní knížka: online autodraft.cz. Servisováno pouze v autorizovaném servisu Volkswagen. VÝBAVA: 7 air ...\n•1.majitel• VW Passat 2.0 TDI DSG 110 kW / 80000km - [23.3. 2019]\nVW Passat 2.0 TDI DSG 110 kW CommonRail Cena 443 800 Kč s možností odpočtu DPH Po 1. majiteli. Výroba: 02/2015 Najeto: 80 000 km Emise: Plní nejmodernější emisní normu EURO 6. Servisní knížka: online autodraft.cz. Servisováno pouze v autorizovaném servisu Volkswagen. VÝBAVA: Asistent ...\n•1.majitel• VW Passat Highline 2.0 TDI DSG 140 kW/ 2016 - [23.3. 2019]\nVW Passat Highline 2.0 TDI DSG 140 kW Common-Rail Cena 453 000 Kč s možností odpočtu DPH Po 1. majiteli. Výroba: 01/2016 Najeto: 156 000 km Emise: Plní nejmodernější emisní normu EURO 6. Servisní knížka: online autodraft.cz. Servisováno pouze v autorizovaném servisu Volkswagen. VÝBAVA ...\n•1.majitel• VW Passat Highline 2.0 TDi DSG 4x4 176 kW - [23.3. 2019]\nVW Passat Variant 2.0 TDi DSG 176kW 4x4 Commonrail Cena 555 800 Kč s možností odpočtu DPH Po 1. majiteli. Výroba: 01/2015 Najeto: 117 000 km Emise: Plní nejmodernější emisní normu EURO 6. Servisní knížka: online autodraft.cz. Servisováno pouze v autorizovaném servisu Volkswagen. VÝBAV ...\n555 800 Kč Praha 10\n•1.majitel• VW Passat Highline 2.0 TDI 4x4 DSG 4x4 140 kW - [23.3. 2019]\nVW Passat Variant 2.0 TDi DSG 140kW 4x4 Commonrail Cena 498 700 Kč s možností odpočtu DPH Po 1. majiteli. Výroba: 12/2015 Najeto: 159 400 km Emise: Plní nejmodernější emisní normu EURO 6. Servisní knížka: online autodraft.cz. Servisováno pouze v autorizovaném servisu Volkswagen. VÝBAV ...\n•1.majitel• VW Tiguan Sport & Style 2.0 TDI DSG 4x4 110 kW - [23.3. 2019]


##### Zdarma online seznamky houston tx - Nejlepší seznamky v roce 2020 - RECENZE, srovnání a. - 5nej.\nZralé dvouhra z Irska\nRandění je tajemné\nSexistické seznamovací weby\nZdarma horoskop zápas dělat telugu\nSeznamka webová stránka označena\nGay online datování Thajsko\nPoznej převlékající zdarma online seznamky houston tx muže hledající lásku online. Jsme online zahraniční koťata datování agentura evropská která pro Vás zdarma již řadu let úspěšně zprostředkovává online seznámení českých a.\nOnline seznamka United States Zdarma online seznamky houston tx Houston Výška: 58 (1 m 73 cm) Váha: 200lbs (90.7 kg) Hledám ženu, věk. My se pyšníme tím, že poskytujeme speciální službu seznamky obsahující 24-7.\nRegistruj se ZDARMA Dnes! Věk 50 z Houston, Texas Online - 3 dní zpátky. Registruj se ZDARMA Nyní! Věk 55 z Houston, Texas Online - 6 dní zpátky. Založ si svůj profil zdarma a najdi přátele nebo poznej lásku svého života. United States, Texas, Houston, vlasy Černá, oči Hnědý. Registruj se ZDARMA Nyní! On,ine 35 z Houston, Texas Online - 6 dní zpátky.\nMy se pyšníme tím, že nabízíme fenomenální službu seznamky nabízející 24/7. Houstin se pyšníme tím, že poskytujeme speciální službu seznamky nabízející 24-7. Připoj se 100% Zdarma Dnes! Věk 48 z Houston, Texas Online - Před 2 týdny.\nHledající Muž (1352. Věk 31 z Houston, Texas Online - Před 2 týdny. My se pyšníme tím, že nabízíme skvělou službu seznamky nabízející 24-7. Naše seznamka bez registrace je přímo pro vás.\nZdarma Online Datování, Houston, Texas. Místní seznamka pro lidi z okolí, kde se neustále seznamujeme. Houston asijské datování 42 z Houston, Texas - Online Nyní.\nZdarma online datování esznamky Egyptě pro všechny věkové kategorie a. Nemusíš se přihlašovat seznanky můžeš si prohlížet zdarma více než sto tisíc zdarma online seznamky houston tx lidí. Připoj se ZDARMA Nyní! Věk 36 z Houston, Texas Online - 4 dní zpátky.\nRandění muže po rozvodu\nNaposledy spatřen on-line: 21 hour(s). Prohlížejte si profily vhodných protějšků zdarma Dejte si pozor na členy online seznamky, kteří Vám vyznávají lásku pouze po několika minutách, nebo po pár. Nejlepší seznamky pro Které seznamka v Kolumbii. Seznamovat se online je nyní již zcela běžnou záležitostí.\nShemalky jsou velmi speciální a existuje jen pár seznamek, které jsou určeny přímo. Svědčí o tom mimo. Placená seznamka nebo ta zdarma? Zaregistruj se 100 % zdarma ještě dnes. My se pyšníme tím, že nabízíme skvělou službu seznamky nabízející 24/7 živou chatovou.\nRegistruj se ZDARMA Nyní! Věk 38 z Zdarma online seznamky houston tx Houston, Texas Online - Včera. My se pyšníme tím, že poskytujeme fenomenální službu seznamky nabízející. Věk 28 z Graham, Texas Online seznamku Před 2 zdarma online seznamky houston tx.\nDatování reproduktorů cts\nNejlepší Datování Webové Stránky Pro Manželství On-Line Lokalit Top Žena. Lidé.cz je zdarma online seznamky houston tx pro poznávání nových lidí. Více než 280 000 registrovaných uživatelů. Zdarma On-Line Speed Dating Chat Datování Lokalit On-Line Houston Tx.\nPokročilé seznamka Bdsm Texas - Připoj se do naší bezplatné seznamovací sítě nyní! Křesťanské seznamky v houston tx, Dospělý černý seznamka. Věk 34 z Houston, Texas Online - Dnes. Ts Texas - Kontaktuj je 100% zdarma! Připoj se 100% Zdarma Dnes! Věk 48 z Sfznamky, Texas - Online Nyní. My se pyšníme tím, že nabízíme speciální službu seznamky zdarma online seznamky houston tx 24/7.\nZDARMA. Založ si svůj profil zdarma a najdi přátele nebo poznej lásku svého života. Připoj se 100% Zdarma Zsarma Věk 48 z Houston, Texas Online - Dnes.\nKdo chodí na upírských denících\nCrossdresser Texas - Kontaktuj je 100% zdarma! My se pyšníme tím, že poskytujeme speciální službu seznamky obsahující 24/7 živou chatovou. On-line seznamovací komunita, která obsahuje nejkrásnější, nejpohodovější, & super.\nDatování zdarma východní Evropy\nBritský asijský seznamovací web Linx dating menlo park Nejlepší toronto online seznamka Randit s někým s rozvedenými rodiči Online dolování Online seznamky v Kalifornii


2012 - Na Stalingrad!\nPůvodní článek pro ČMN číslo 39, ročník 2012\nStartujeme z Českých Budějovic, od Jihočeského motocyklového musea. To proto, že oba stroje, na kterých jedeme, jsou z jeho expozice. A předpokládaná trasa? Rakousko, Slovensko, Zakarpatská Ukrajina, Ukrajina, Rusko a cíl Stalingrad. Nebo Volgograd, jak se jmenuje dnes, eventuelně Caricyn, jak se jmenoval úplně původně, před velkou říjnovou revolucí…\nNa výletu, který má měřit něco kolem osmi tisíc kilometrů, se s nějakými ztrátami vždycky musí počítat. A pokud se na něj vydáváte s motorkami, kterým je už přes sedmdesát let a mají za sebou dnes nezjistitelný počet kilometrů i předchozích majitelů, tak obzvlášť. První ztrátou je náš zásobní kanystr na benzín, který veze vedle zadního kola Miloňova pískovka. Když po místních okreskách objíždíme Vídeň, říkám mu, aby ho naplnil až po hrdlo, protože na Slovensku bude benzín dražší, než v Rakousku. Ne, že by nás dvacet litrů mohlo spasit, z Bratislavy do Vyšného Nemeckého stejně budeme tankovat několikrát, ale když už ho vezeme, tak proč by měl být prázdný? Jenže Miloň, už s připravenou pistolí v ruce, říká, že má pocit že vidí skrz! Šplíchne dovnitř deci – a opravdu! Teče! Prodřel se vespod o pásovinu držáku…\nO pár kilometrů dál projíždíme malebným rakouským městečkem a najednou nás mezi dvěma vymazlenými vilkami doslova praští do očí zarostlá parcela. Před nedostavěným domem tu v nesekané trávě stojí několik rezavých traktorů a dvoukolový khaki vlek, který Američané tahali za Studebakery a jinými válečnými náklaďáky. Vypadá to, že tu už douho nikdo nebyl. Prolézáme mezi poklady šíleného sběratele, kterého pořádkumilovní sousedé určitě nemají rádi, fotíme, a nakonec na hromadu rezavých pokladů na podestě nedokončené verandy přidáváme pietně náš kanystr. Bude tu v dobré společnosti…\nUž před odjezdem jsme si slíbili, že se ponoříme do každé řeky, kterou budeme přejíždět. Oba jsme s Miloněm vodomilové a když jsem mu vyprávěl, jak nádherné řeky na Ukrajině a v Rusku jsou, byl nadšeně pro.\nPrvní přichází na řadu Hron. Lezeme do něj pod starým, už nepoužívaným, nýtovaným mostem.Vody tu není moc, do řeky si musíme doslova lehnout, abychom se ponořili celí, ale rozkošnicky se v ní válíme. Je čisťounká a osvěžující, fakt požitek…\nNásledující večer dojíždíme do Michalovců s tím, že další koupel si dáme na přehradě v Zemplínské Šíravě. Podle mapy to vypadá, že hned v první následující vesnici stačí odbočit vlevo a měli bychom být u vody. A opravdu! Před kostelem zahýbáme, pak pár set metrů terénní vložky po zarostlé cestě lesem a najednou je před námi plážička, nad kterou září právě zapadající oranžové slunce. Nikde nikdo, jen vprostřed písku plápolá oheň. Kdosi nám tu připravil táborák a sám decentně zmizel. Tenhle večer je tak krásně, že ani nestavíme stan. Jen hážeme spacáky do vyhřátého písku.\nHraniční formality, které absolvujeme druhý den dopoledne, netrvají ani půl hodiny. Pak v Užhorodě vyměňujeme peníze a zastavujeme ve dvoře, kde je autodílna, pneuservis, nevelká restaurace a nad tím vším nápis Zakarpatský BMW Klub Ukrajina. Ptám se prvního kluka, který tu sedí, kde by se dal sehnat starší kanystr místo toho našeho odhozeného – a on říká „no u mě, v garáži!“ Miloň ho bere na tandem a než dopíjím kafe, jsou zpátky. Je to neuvěřitelné, ale kanystr ruský, který jsme dostali za pár hřiven, nejenže v držáku přesně sedí, ale je dokonce v přesně stejné pískové barvě!\nV té chvíli se dá říct, že si opravdu medíme. Jako dárek navíc nám ten kluk totiž dává dvoukilový plastikový kyblík, plný sladkého medu. Prý od strýčka z Hoverly…\nA máme problém!\nMoc jsme toho ještě neujeli, jsme sotva čtyřicet kilometrů za Mukačevem, když Miloň náhle zahýbá na parkoviště a zastavuje: „Motor jde, ale netočí se kardan!“\nPo někom z předchozích majitelů, možná ještě po Wehrmachtu, měla písková er-dvanáctka křivý rám. Přišli jsme na to nedlouho před odjezdem, tak jsme jej srovnali do nuly, ale netušili jsme, že se to podepsalo na tisícihranu kardanového hřídele. Protočil se v unašeči!\nNáhradní kardan s sebou máme, ale unašeč ne. Ten jsem poškozený neviděl nikdy…\nTelefonujeme do Budějovic, kde se u kamaráda renovuje ještě jedna er-dvanáctka, aby sáhnul mezi náhradní díly a poslal nám unašeč po autobusákovi. Klapne to, ale až na podruhé. První autobus z Brna do Mukačeva totiž nejel, protože se nesešlo dost cestujících…\nPo dvou a půl dnech, kdy jsme spali ve spacácích pod přístřeškem kiosku se suvenýry, je oprava vyřízená za dvacet minut. Ještě poslední boršč na rozloučenou a vyrážíme dál. Ten večer se koupeme ve studené Latorici, tekoucí z karpatských kopců a stan stavíme na jejím břehu.\nV Iršavě, kam jsme si jeli pro unašeč, přivezený z Brna ochotným ukrajinským autobusákem, nás zastavili policajti. Strčili nám před obličej alkohol-tester a bylo tu první překvapení: Naměřili mi 0,3 promile!\nMiloň má 0,0 - jenže nepil ani jeden z nás! Vedou mě ke služební Samaře a říkají, že pojedeme do banky, kde zaplatím tři tisíce hřiven pokutu. „Tak to tedy ani náhodou!“ namítám, protože jsem nic nepil. Vyhrožují, že v tom případě se pojede do nemocnice, na odběr krve! Jenže když souhlasím a sám si sedám k nim do vozu, najednou jsou v rozpacích. Ještě jednou se ptají, jestli nepojedeme raději do té banky zaplatit pokutu, ale pak to vzdávají: „Vy, gospodin Gošťjalek, uže staršij čelověk. Zděs vaši dokumenty, iditě!“, vracejí mi zničehonic doklady a odjíždějí.\nPo dvou dnech, o pár set kilometrů dál, se situace opakuje. Tentokrát má pro změnu Miloň 0,2 promile , zatímco mně ukazuje tester 0,0!\nTaké tady se nejdřív mluví o vysoké pokutě a pak o nutnosti odběru krve. Jenže když i Miloň ochotně nasedá do jejich vozu, že tedy na krev, najednou couvají, že u nich se krev odebírá jen v případě bouračky. A pokud doopravdy nepil, tak že má asi nemocná játra…\nNeplatíme ani tentokrát samozřejmě nic a pak se od místních dovídáme, že ne všichni policajti jsou oukej. A takhle to zkoušejí. Když se ptám, jak to dělají, tak jeden prý má něco upito a než vám tester strčí pod nos, sám do něj dýchne. No a koho napadne, podívat se na displej předem, jestli je na něm opravdu nula?\nAž dodatečně mě napadá, že to tak asi doopravdy bude, protože pokaždé nadýchal ten, který dostal tester pod nos první. Druhý z nás už se vždycky na displej nedůvěřivě podíval…\nMokro v kalhotách\nUž v Haňkovici, té zakarpatské vesničce, kde jsme museli čekat na unašeč kardanu, se rozpršelo. A prší dál. Jedeme v hustším či řidším dešti až za Lvov. Oba sice máme „zaručené“ návleky do deště, Miloň kombinézu a já zvlášť kalhoty a zvlášť bundu, ale stejně do nich po pár hodinách teče. Sedíme za řidítky se zadky ve vodě. Říkám, že mokro v rozkroku míval člověk už v kojeneckém věku, takže by na to měl být zvyklý, ale Miloň oponuje: „Pokud si ještě pamatuju, tak tehdy stačilo párkrát zařvat a vždycky mě milující ženská ruka přebalila do suchýho! Jenže tady, i kdybych řval jak tur, tak nic!“\nKousek před Kijevem sjíždíme večer z náspu pod most a tady kousky nalezeného dřeva, namočeného do benzínu, rozděláváme oheň. Všecko se nám sice před spaním daří usušit, ale když zalézáme do spacáků, voníme oba jak uzený, právě vytažený z komína. A když ráno zpod mostu vyrážíme na další kilometry, začíná opět intenzívně lejt! Být motorkářem prostě slibuje nezapomenutelné zážitky…\nSilnice v rusky mluvících zemích jsou plné neuvěřitelně pohostinných lidí\nSnídáme obvykle zdejší báječný chleba s darovaným medem a na oběd se stavujeme v bistrech u silnice. No a večer si dáváme něco z vlastních zásob – a k tomu mě napadlo udělat si v ešusu salát. Tak zastavujeme u skupinky babek, které vedle autobusové zastávky prodávají zeleninu, naporcovanou a naváženou v kyblíkách. Jenže já říkám, že celý kyblík ne! Kam bychom ho dali? Potřebujeme jen dvě rajčata a jednu okurku.\nBabky se ptají, odkud a kam jedeme a pak se začínají předhánět, která z nich nám těch pár rajčátek podaruje. Během chvíle tu stojíme s náručí pytlíků od každé – nedá se odmítnout! A na závěr ta, která říká, že ona je Turkyně, nutí dceru, aby nám ještě vybrala několik baklažánů: „Né, tydle né! Dej jim támdlety, ty pěkný!“ a nic není platné vykládat jí, že baklažány nemáme kde tepelně upravit, dostáváme pytlík další…\nJeště za dva dny máme plnou sajdu zeleniny. Ale do pořádného salátu nám chybí cibule! Říkám Miloňovi, ať v Melitopolu zastaví na rynku, jenže ouha! Jsme sice na tržišti, ale tohle je rynek pro velkoodběratele! Je tu všechno. Zelenina, ovoce, hroznové víno, ale jedině v pytlích nebo ohromných krabicích. Jdu kolem dvou udělaných ženských, jenže ty říkají „Jó, tak kdybys, moloděc, chtěl cibule dva pytle!“\nO dva stánky dál vidím otevřený nákladák, kde mezi nacpanými pytli leží na podlaze zakutálené dvě malé žluťoučké cibulky. Ukazuji na ně a chlápek jen sáhne za sebe a s úsměvem mi je podává.\nMáme, co jsme potřebovali a tak se vracíme. Jenže jedna z těch udělaných ženských mě zastavuje:\n„Ukaž, co ti dal!“ A vzápětí pohrdlivě odfrkne. „Pchá! Takový mrňavý? Todle jsou cibule, abys věděl!“ a vráží mi do ruky dvě cibule, bílé a obrovské, jako její houpající se ňadra…\nObjeli jsme Dněpropetrovsk, minuli Lugaňsk, pak ještě kousek popojeli a Ukrajinu máme za sebou. Je půl šesté večer, když dojíždíme k čáře a před námi čeká jen pět osobáků. Libujeme si, jak je to fajn. Za chvíli budeme v Rusku a než slunce zapadne, máme dost času najít si parádní místečko pro stan.\nNa ruské hranici jsou problémy vždycky\nUkrajinští celníci byli v pohodě. Jenže teď stojíme před ruskými a vypadá to na dlouho. Už jsem to v minulosti zažil několikrát: velká země - velká byrokracie.\nTentokrát koukáme jak blázni: kdyby se valem nestmívalo, bylo by to k smíchu! Rusové mají computery, které neumí zaregistrovat vozidlo, vyrobené před rokem 1950! A my jedeme na bavorácích, vyrobených za druhé světové války…\nTrvá to přes dvě hodiny, telefonují snad až do Moskvy. Jak to nakonec řeší a jestli to musel povolit sám Putin, nevíme, ale za závoru se dostáváme až za tmy.\nPředstavovali jsme si, jak budeme tábořit už na břehu některé ruské řeky a teď s nažloutlým světlem našich historických reflektorů tápeme mezi střepy z rozbitých láhví a rozházenými cáry igelitových pytlíků na kraji Doněcku. Kus vedle se rýsuje obrovská hala, kde tušíme firmu na zpracování odpadu, ale v téhle tmě už opravdu není šance hledat flek lepší. Když si na vařiči ohříváme konzervy, přicházejí s baterkami dva hlídači v černých kombinézách, že tady se tábořit nesmí. No, mají smůlu. S našimi nedostatečně svítícími mašinami už dál určitě nepojedem, ostatně nehodláme se tu zdržovat dlouho - ráno budem pryč. Tak nám aspoň nakukují do stanu, jestli jsme tu opravdu jen dva, abychom na ně nebyli v přesile a pak mizejí ve tmě, odkud přišli.\nJeště nemáme dojedeno a přichází návštěva další. Dva nevelcí psi, každý jiného neurčitého vzezření, ale oba zjevně přátelštěji naladění, než ti dva před nimi. Vylizují odložený ešus i konzervy a pak ejhle: jeden z nich je fena a tak se chutě dávají do sexu. No, to nám teda chybělo! Už jsme z domova víc než týden a tak teď celou noc nebudem myslet na nic jiného…\nPrvní noc v Rusku je za námi! Budí nás střídavé řvaní a pokašlávání buldozeru, který kdesi vlevo, za plechovou halou, přesunuje hromady odpadu.\nKdyž lezeme ze stanu, přichází chlápek v černých teplákách a s telefonem na prověšeném opasku, nejspíš střídá ve službě ty dva, co nás kontrolovali večer. Říkáme, že balíme a už jsme na odjezdu.\nJeště, že jsme sem zajížděli v noci a neviděli, jak je cesta pokrytá tisíci střepů z rozbitých láhví! A taky, že to potmě neviděly ani naše pneumatiky - zejména ta moje zadní, teď už úplně hladká…\nJak je možné, že v půlce osmitisícové trasy jedu s holou zadní gumou? Vím, nemělo by se to, ale vyjížděl jsem s jedním milimetrem vzorku. S tím, že na Ukrajině a v Rusku se 4,00 – 19 dá koupit na každém rynku, protože na nich jezdí Uraly i Dněpry. Předpokládal jsem, že tam budou levnější, takže koupím ne jednu, ale nejmíň čtyři do zásoby. Kdybych nedojel a zadek náhodou bouchnul, se sajdou a při našem tempu se nic neděje. A samozřejmě, na obou sajdách vezeme plnohodnotné, nově obuté, rezervy…\nJenže v Užhorodě, to už jsme měli za sebou první tisícovku kilometrů, pořád skoro milimetr na gumě byl, tak jsem řekl zkusím to ještě do Kijeva. Protože vzorek byl i po další tisícovce pořád ještě rozeznatelný, napadla nás v té chvíli nás ďábelská myšlenka: co takhle zkusit, kam až vlastně ta stařičká barumka vydrží?!!\nPotřebujem směnit prachy!\nMísto abychom vyjeli dál, vracíme se zpátky do hraničního Doněcku, neboť nemáme ani rubl a za hřivny nám v Rusku nikdo nic nedá. Hned na prvním semaforu nás předjíždí auťák, z jehož otevřeného okýnka na nás řidič volá, jestli něco nepotřebujeme?\n„Děngi izměniť – směnit peníze!“ volám a on, ještě napůl v křižovatce, okamžitě zastavuje a ukazuje, ať zajedem ke kraji. Bere mobil, vytáčí svého kámoše a my slyšíme, jak říká, že jede k němu, protože kamarádi Češi potřebují ruble. Miloň přisedá do otevřených dvířek a já zůstávám u motorek. Koukám, jak semafor mění barvy a fotím ruská auta, co jezdí kolem.\nZelená zhasíná, pak blikne žlutá a rozsvěcí se červená. Před semaforem brzdí frajer, který se po mě zvědavě otáčí: „Deutsch? Něéémci?“\n„Né“, odpovídám „Čééchy!“ a on, že máme krásný motocykly! Směju se a vracím mu to. Říkám, že u něvo krasivaja Volga. V té chvíli naskakuje zelená a on, aby se pochlubil, vytáčí motor do obrátek a pak pouští spojku tak, že zadní gumy zaječí a zakouří se z nich. Přetrhnul by kardan, jen aby ukázal, že jeho „krasivaja“ Volga je opravdu ta nej..!\nNáš nový známý je s Miloňem za chvíli zpátky. Jsme přílemně překvapeni, že rubl je ještě míň než koruna, i tím, že kamarád, u kterého byli peníze vyměnit, nám udělal kurs ještě o chlup lepší, než by to bylo v bance.\nSergěj vypravuje, že sloužil v Čechách, respektive na Moravě. Proto si taky okamžitě všimnul našich espézetek a proto se ptal, jestli něco nepotřebujeme. Byl nejdřív v Králíkách a pak v Červené Vodě. Má prý autodílnu, ve které opravuje náklaďáky. Dává nám své číslo, kdybychom cokoliv potřebovali, máme prý v něm v Doněcku přítele, který nám rád opraví na motorkách, cokoliv budeme potřebovat!\nParádně jsme se vykoupali v řece Severski Doněc a vyprali v ní ponožky a slipy, které teď sušíme za jízdy na řidítkách. Jedeme tak placatou krajinou, že Miloň náhle zastavuje a když se ptám, co je, říká že nic - že si jen musí vyfotit tu čáru k obzoru před námi!\nNáhle, za vesnicí Uglegorskij, trčí z té roviny po levé straně kopec. Je příliš strmý a pravidelný, než aby se dalo věřit, že je pravý a ne nasypaný. Zvlášť, když se na jeho vrchu vypíná k nebi nápadně natřený modro-žlutý traktor!\nZas jeden pomník sovětské historie!\nTraktor má ocelová orebná kola, vpředu s vodícím břitem, vzadu s nanýtovanými záběrovými ostruhami. Pod chladičem z něj trčí roztáčecí klika. Nedá mi to a tak funím a lezu po ujíždějícím svahu vzhůru. Nahoře nejdřív hladím rukou chladič a pak se zezadu protahuji mezi širokými blatníky a sedám za volant.\nV té chvíli mi docvakává, že takhle se přece nasedá na koně! Taky se nejdřív pohladí po čumáku, než se přes něj zezadu přehodí noha a dosedne do sedla. Když jsem v Mongolsku projížděl kolem Čingischánova rodiště, říkali tam, že byl takový chlap, že po jeho nájezdech prý nejmíň čtvrtina evropských obyvatel má dodnes stopy jeho DNA v genech.\nTakže ač na koních nejezdím a nemám k nim vztah, podle způsobu, jak jsem právě osedlal traktor, mám je v genech určitě i já - praprabábi promiň, že jsem to vykecal!\nA taky mám samozřejmě nutkání vyzkoušet si , jak se asi řídí takovýhle stroj. To zná přece skoro každý chlap – tak teď držím volant a hrdě přehlížím kolchozní lány před sebou…\nPřišli jsme na to!\nZdejší osmdesátka benzín, na který nám motory tak dobře běží, zalepuje šoupátka v karburátorech!\nOsmdesátioktanový benzín tankujeme od první chvíle, co jsme překročili hranice ze Slovenska na Ukrajinu. Proč? Pomineme-li, že je o něco levnější, tak proto, že motory našich válečných bavoráků byly na nízkooktanový benzín konstruované. Mají to dokonce vyznačené na hlavách válců písmenky OZ 74, což znamená oktanové číslo dokonce jen 74.\nJeště v roce 2006 se na Ukrajině i v Rusku dal koupit benzín s oktanovým číslem 76 a my se těšili, jak ho vyzkoušíme. Jenže i tady se čas hnul kupředu a tak, ačkoliv na některých stojanech zůstalo původní označení, ve skutečnosti už z nich teče výhradně osmdesátka.\nPosledních pár dní, vždycky po ránu, zoufale promazáváme bowdeny a rozhýbáváme otočné rukojeti, protože nemůžeme utáhnout plyn. Od zakarpatské Ukrajiny jsme jeli v dešti, tak jsme mysleli, že do nich zateklo a zarezavěly. Dneska plyn Miloňovi dokonce zůstal najednou viset a nešel ubrat! Tak u benzínové pumpy a obchodu s náhradními díly do náklaďáků rozebíráme karburátory a při podrobné prohlídce zjišťujeme, že v šoupátkové komoře se usazuje špinavě černá lepivá vrstvička, kterou ani čerstvý benzín nerozpouští! Nejspíš nějaké zatracené aditivum!\nČerné lepidlo dlouze a pracně vytíráme kouskem hrubšího hadru a dočišťujeme toaleťákem. A protože můj motor začal na volnoběh zhasínat, protahujeme měděným drátkem i trysky.\nJe to dvacet minut zdržení, ale stojí za to. Konečně zas jde přidávat dvěma prsty, motorky opět začaly chytat na první šlápnutí a volnoběh drží!\nHistorie na prodej\nPrvní Volhu s nápisem „Na prodej“ a telefonním číslem za čelním sklem jsme potkali před Iršavou. Stála v zahrádce, za drátěným plotem, ve světlé nazlátlé metalíze. Jenže při bližším ohledání nic moc. Ve skutečnosti druhá série, už s plechovou prostříhávanou maskou, ale na kapotu fušersky přidaný jelen ze série první.\nV Dněpropetrovsku jsme pokořili Dněpr. Miloň v jeho vlnkách nejen smočil kola motorky i sajdkáru, ale když jsme lezli do vody, navlékl si tričko s nápisem Dněpr v azbuce.\nChvíli poté, na výpadovce za městem, jsme uviděli hráškově zelenou Pobědu. Stála za plotem čerpačky na propan. Sice ta nejstarší, která se k nám nedovážela, ale chudinka. Hodně zkorodovaná, s nabastleným jiným čelním sklem a palubní deskou z Volhy, u té už by kvalitní renovace znamenala dost tvrdý oříšek. Chlápek, který vedle postával jako obsluha, se jen uculoval, když jsme ji fotili. Co s ní majitel zamýšlí, říkal, že neví. Je jen zaměstnanec. Ale přitáhli ji nedávno a pokud se neprodá, není vyloučeno, že půjde do „avtolomu“ – do šrotu.\nPak, o pořádných pár kilometrů dál, v Buglegorsku, jsme si dali oběd v „Kafé Voyáž“, které růžovým srdíčkem nad dveřmi evokovalo spíš bordel, než restaurant. Když jsme dobaštili boršč a nudle s gulášem, zastavil jsem vyfotit si Záporožce, posazeného na střechu nedalekého pneuservisu jako poutač.\n„Líbí se ti? Je na prodej, zavolám kamaráda, sundá ti ho autojeřábem!“, nabízel majitel, který vyběhl hned, jak mě viděl brzdit.\nAle proč to všechno líčím - teď, když jsme vyčistili karburátory od toho svinstva přidávaného do benzínu, koukáme kde umýt ruce, abychom honem mohli vzít do rukou foťáky. Hned vedle je totiž vystavená Volha carevna, ještě ta s jelenem a hvězdou na masce. A opravdu krasavice!\nZa oknem má papír s nápisem „Prodám“ a telefonním číslem, na které by stálo za to zavolat: tmavozelená metalíza odpovídá originálu, vpředu původní bílé blinkry a čalounění jak má být. Jediné co neodpovídá, jsou kouřová skla v oknech, za ta by restaurátor zasloužil přerazit ručičky…\nČumákem proti ní čeká na svého kupce černý Moskvič 401, ale v podstatně horším stavu. Kapota, ani dvířka moc nesedí, chybějí dvě kliky a zadní dveře nejdou pořádně zavřít. A místo ručičkových směrovek má, chudák, vpředu i vzadu namontované obrysové lampičky z bojového gazíka.\nVracíme foťáky do futrálů a protože do Volgogradu už je jen 219 kilometrů a je půl čtvrté odpoledne, říkáme si, že do večera bychom mohli být tak šedesát před.\nPřejíždíme obrovský a pečlivě střežený most přes Don a těsně za ním zastavujeme na parkovišti, kde je nespočet krámků s díly, olejem a občerstvením pro řidiče. Je osm večer, tak akorát čas poohlédnout se, kde postavit stan. Tady se ale dovídáme, že u vody to nepůjde, střežené je i nejbližší okolí mostu. Tak o půl kilometru dál zahýbáme z hlavního tahu do vesnice. Sláva! Ještě je otevřený místní magazín, tak honem koupit chleba a dát si poslední dnešní „stakančik“ – oplatkový pohárek s nejlevnější (ale nejlepší) zdejší smetanovou zmrzlinou. Ptáme se, kudy k vodě a informace je jednoduchá: „Skrz vesnici, molodci! Za mostkem uhnete vpravo a pak už uvidíte!“\nNa vysokém břehu stojí tři Žigulíky a dole pár rybářů koupe udice. Projíždíme kolem nich až dozadu, k betonové zdi jakéhosi opuštěného objektu a tady stavíme stan. K vodě musíme slézat dolů asi pět, šest metrů, než můžeme hupsnout do hlubokých vln – a dopřát si tak nejlepší zážitek dnešního dne!\nJeště mokří sedáme na plátěné skládací židličky (cestování s prostornými sajdami má své klady) a jako každovečerní prevenci proléváme hrdla jedním malinkatým panáčkem slivovice.\nTeprve pak zkoumáme mapu a připravujeme plán na zítřek.\nVolgograd je asi sedmdesát, takže necelé dvě hoďky. Miloň říká, že ráno necháme stan s věcmi tady a k poslednímu útoku vyrazíme nalehko. A zadní guma? Nuda. Tři a půl tisíce kiláků za sebou a drží furt…\nV místě, kde se před námi otevírá pohled do kotliny, ve které slavné město „hrdina“ leží, stojí u silnice obří poutač. Symbolizuje všechna tři jména. Pod současným jménem Volgograd je v betonu vymodelován reliéf továren, paneláků a vln řeky Volhy. Válečný název Stalingrad je ve znamení plamenů války a tváří vojáků s hvězdičkami na přílbách. No a Carycin je znázorněn divokým cvalem jízdních oddílů revoluce.\nNejsme sami, kdo se před poutačem fotí. Do objektivu se tu zubí i rodinka s dětmi.\nPak ale zažíváme nepříjemné překvapení: až mě zamrazí v zádech, když nás na příjezdovce předjíždí Žigul, z jehož okénka se ozve „Hajl!“ a vyletí vytrčená pravice. A za chvíli další!\nNo sakra, tohle bychom v tolik válkou zkoušeném městě nečekali a nemáme nejmenší chuť takovéhle reakce vzbuzovat. I proto jedeme v tom nejmíň nápadném civilním oblečení. Jenže jak je vidět, extrémistické pitomce, co hajlujou a o skutečné válce přitom nemají ani šajna, můžete najít i tady.\nStalingrad je náš!\nAbychom se dostali k cíli naší cesty, památníku Matky Rusi, musíme projet po dlouhé magistrále celé město. A pak ještě asi tři kilometry, než je směrovka doprava. Pak už to je na parkoviště jen čtyři sta metrů do mírného kopce. Vedle budovy Leninova muzea a restaurace pro návštěvníky tu stojí stříbrný Harley V-rod s ruskou espézetkou, tak stavíme bavoráky vedle něj a jdem spláchnout prach silnice dvěma pořádnými poháry kvasu.\nMiloň se ještě fotí s úsměvnou kulisou "Dojdem do Berlína!" a pak jdeme parkem, kam směřují všichni návštěvníci, k Mamáje…\nMůžete si o tom přečíst předem. Dozvíte se, že Máťuška Rus je největší ženská socha na světě. Dozvíte se, jak je vysoká, i kolik betonu se na ni spotřebovalo a že daleko předčí i Sochu svobody, ale stejně vám to nic neřekne. Až když vyjdete ze stínu stromů parku a otevře se vám pohled na návrší, kde stojí, dostaví se ohromení!\nNejen z toho, jak je monumetální, ale i jak je krásná! Její nakročení s mečem ve zdvižené paži vyjadřuje nezměrné odhodlání vyrazit proti nepříteli. A gesto ruky, zvoucí k následování, spolu s výkřikem v její tváři, to je výzva, kterou musí následovat všichni. „Za mnou! Za vlast!! Hurrááá!!!\nJe to tak fascinující, že i já bych šel za ní…\nŠkoda, že tahle socha nestála před Stalingradem už před válkou. Před takovým odhodláním a vzdorem by každý Němčour v hrůze couvnul - a zdrhal a zdrhal…\nO kus níž je památník, kde plane věčná pochodeň. Vnitřní stěny kruhové stavby, zapuštěné dvě patra pod zem, nesou mozaikové stély se jmény padlých obránců města. Je jich tu víc než sedm tisíc, vojáky Rudé armády nepočítaje. Těch při stalingradské operaci položilo život přes sedm set tisíc! Tady se mluví tiše a vojáci čestné stráže stojí jak zkamenělí. Snad ani nemrknou, jen služba chodí kolem, snímá jim čepice a papírovými kapesníčky otírá čela.\nPřišli jsme v pravou chvíli, právě se střídají stráže!\nPětice vojáků předvádí neskutečný drill - pomalu pochodují s neuvěřitelně vysoko zvedanými nohami a puškami, balancovanými jednou rukou, po stoupající rampě od planoucí pochodně až k východu z památníku. Divadlo trvá dobrých patnáct minut a nemá chybu. Podrážky naleštěných holínek dopadají na zem z třeskutou přesností, žádný se nezpozdí, nezakolísá, ani nezmění směr nepřítomně dopředu směřujícího pohledu…\nVšechny cesty areálu mají závory a jsou sledované kamerami, tak kopec objíždíme stopou v poli, abychom se nenápadně dostali do místa, kde se motorky dají vyfotit se sochou v pozadí.\nA pak už nám zbývá jenom přejet ohromný most, protáhnout se hájkem mezi vonícími borovicemi a zastavit v mokrém písku, abychom pokořili Volhu. Nikde nikdo, koupeme se nahatí a protože řeka je rozlitá hodně doširoka, musíme jít vodou nejmíň padesát metrů od břehu daleko, než nám začíná být po prsa. Kdyby nám v téhle chvíli někdo motorky ukradl, zůstali bychom v Rusku doslova s holými zadky! No, mnozí z Němců, kteří tu padli do zajetí, na tom nebyli o moc líp. A mohli být rádi, pokud to vůbec přežili.\nMy přijeli v míru a přátelsky – a tak se nám podařilo Stalingrad dobýt!\nKdyž se nám hned na začátku rozsypal kardan, došlo mi, jaký krajíc jsme si vlastně ukousli. Ani nevím, jestli to Miloň cítil taky, nemluvili jsme o tom.\nTeď jsme o tři tisíce kilometrů dál, cíl jsme úspěšně dosáhli a nervozita už mě opustila, i když si dobře uvědomuji, že pořád ještě není vyhráno. Stejnou dálku máme totiž domů. Ale obě motorky jdou jako hodinky a to jediné, co občas řešíme, je úsadami z benzínu ucpaná tryska nebo váznoucí šoupátko v karburátoru. Maličkosti…\nNa zpáteční cestě ze Stalingradu nás dohání noc, na náš plácek u Donu dojíždíme za tmy a pořádně vymrzlí. Ale stan je na svém místě, jen dvě šňůrky, které jsme natáhli přes cestičku, někomu překážely, tak je odepnul a oba kolíky decentně položil vedle. Nikdo nic nesebral a tak lze říci, že v této náročné zkoušce ruský národ obstál!\nRáno spíme velmi dlouho. A když konečně lezeme ze stanu, padá rozhodnutí, že si cestu prodloužíme o výlet do Oděsy. Žádný z nás neviděl ani Azovské, ani Černé moře a času máme dost.\nNejdřív ale musíme udělat důkladnou údržbu a taky někde svařit prasklou klec kanystru na Miloňově a prasklý držák zadního kufru na mojí mašině!\nOpět je to snadné - první chlápek, kterého se ve vsi ptáme, bere auto a vede nás za sebou k soukromé místní autodílně. Tady nám to mladý šéf svařuje a vyztužuje mnohem pečlivěji, než si taková maličkost zaslouží. A když se ptáme, co zaplatíme, jen se on i jeho dva pomocníci smějí a říkají, že to pro nás udělali rádi…\nZastavení v Kafé Samarkand\nAť domů, nebo do Oděsy, musíme vrátit pořádný kus cesty po vlastních stopách, než za Bílou Kalitvou odbočíme směrem na Rostov. A tak startujeme zpátky k mostu přes Don, kde na parkovišti před restaurantem Kafé Samarkand stojí parádně zrenovovaná Poběda. Když ji obíháme s fotoaparáty, vychází majitel a říká, že takových veteránů má spoustu. Pobědy, carevny Volhy, vládní Zim, i dvě Čajky a kdovíco ještě. Představuje se jako Lev Jurjevič Parfirjev, kyne nám dovnitř a ptá se, čím nás může uhostit?\nMiloňovi není po včerejšku nejlíp. Přejedl se ve Volgogradě čebureků, placek plněných mletým masem, a tak vrtí hlavou, že jíst nebude. To ale náš hostitel netuší a tak si to vykládá úplně jinak. Když vidí Miloňovo váhání, okamžitě říká, že o naše peníze tu nejde. Nic nechce, on nás zve! A poroučí kuchařce, nalít boršč a udělat rybu!\nA tak, ať chceme nebo ne, dostáváme pořádné porce báječného donského sumce. Náš hostitel vysvětluje, že je čerstvě ulovený jen kousek od místa, kde jsme stanovali. A když dojídáme, říká, že dneska už je na cestování pozdě. Jen koukáme, jak startuje omšelou Volhu Gaz 24 kladivem, kterým „pohladí“ trucující spouštěč. Komentuje to tím, že pěkných aut má dost, ale lepší auto, toho je na zdejší silnice škoda!\nPak se souká za volant a jede před námi zpět do vsi, budeme spát u něj.\nVečer začíná v ruské „bani“, koupelně velikosti rodinného domku, kterou má Lev na dvoře velikosti menšího hřiště. Užíváme si horké i vlažné sprchy, šamponů a Miloň dokonce holí svůj cestou získaný mužný fous. Prostě se dáváme do gala. A pak jsme uvedeni do společenského pokoje v prvním patře, kde se dobrotami doslova prohýbá stůl! Povídáme si o veteránech - jen v podzemní garáži tu má Lev čtyři Volhy jednadvacítky. Další tři čekají na dvoře, vedle domu stojí Poběda a uvnitř vjezdu je pod střechou poměrně vzácná Volha Gaz-22 Kombi, už s vyvařenou karoserií a připravená pod lak. Dozvídáme se, jak moc ji chtěl a kolik let sháněl, a také, že zadní dveře musel vyrábět z osobních, protože původní se nedochovaly. Mnoho dalších veteránů má v depozitu ve Volgogradě, tady, na půdě, nám ukazuje své sklady náhradních dílů. Má tu originální lišty karosérie na všechny typy, nově nachromované masky, kličky, původní volanty a, samozřejmě, především jeleny na kapotu!\nPotom jeho žena přináší album po svém otci Syčevovi, který byl celý život šoférem. S úžasem zíráme na unikátní fotky. Jsou tu záběry, jak ve třicátých letech přepravoval parní generátor mongolskou pouští, jak v padesátých jezdil s vládní limuzínou ZIM a v šedesátých dokonce i se sklápěčkou Tatra 111. Za to všechno dostal nevídanou odměnu: poukaz na jeden oblek!\nSyčev (vpravo) v padesátých letech, jako šofér vládní limuzíny ZIM.\nJednalo se o automobil typu Gaz – 12, vyráběný v Gorkovském automobilovém závodě imeni Molotova, jehož konstruktérem byl Andrej Alexandrovič Lipgart. Vzhled vozu samozřejmě prozrazuje inspiraci tehdejšími americkými vozy Buick a Cadillac.\n…a ještě jedna zajímavá fotka ze Syčevova alba, když jezdil v padesátých letech se sklápěčkou Tatra 111, typ S2.\n…a za to všechno byl odměněn poukazem na jeden oblek!\nOdjíždíme skoro násilím\nLvova pohostinnost by nám dokázala doslova rozvrátit časový plán. Sotva se probouzíme, už zase nás zve na snídani do Kafé Samarkand a pak si ještě chvíli popovídat.\nNe! Byl by z toho další oběd a další společný večer a …\n„Už musíme, ahoj, díky za vše,“ utínám to, a rychle bereme za řidítka a neohlížíme se…\nA zase jsou před námi ty nekonečné roviny ruské země. Ne, nuda to není. Jak jsme si umínili ještě než jsme vyjeli, zpestřujeme si program tím, že zahýbáme ke každé řece a říčce. Vedle městečka Morozovsk je to Bystrá. Měli jsme v úmyslu dát si tu oběd, jenže tady mají pouze magazín s potravinami. Kiosek, nebo restorán, kde by se vařilo, veškerý žádný. Tak jedeme k řece, kde obědváme z vlastních zásob a v mezičase si užíváme koupání. Don nás svým pomalým tokem a příjemně teplou vodou zhýčkal. Bystrá je nejen rychlejší, ale i podstatně osvěživější! Mají tu v rozšířené zátočině uměle navezenou pláž ze žluťoučkého písku, pevně zabetonované slunečníky se stříškami z vlnitého plechu a z plechu je tu dokonce i převlékárna. Jen odpadkový koš žádný…\nIdylku narušuje pouze okamžik, kdy nečekaně zakopávám o velkou betonovou kostku, schovanou zákeřně pod hladinou a do vody padám po tlamě! V té chvíli se studená voda jeví jako výhoda - nakopnutý palec u nohy ani necítím…\nRostov na Donu objíždíme, další zastávkou by měl být Taganrog. V muzeu mám ruský motocykl TIZ 600, kopii anglické B.S.A., stavěné pro Rudou armádu. TIZ znamenalo Taganrogskij Instrumentalnyj Závod, jednu z mimořádně kvalitních sovětských továren, kterou bychom docela rádi spatřili. Jenže hned na kraji města nám na policejním postu vysvětlují, že fabrika už neexistuje. Po válce se prý v ní nějaký čas dělaly kombajny a opravovala auta, dnes už nefunguje.\nTaganrog je na břehu Azovského moře a tak nás hned napadá náhradní program. Ale když se ptáme, kde se v moři vykoupat, policajti se smějí: „Tady to, molodci, ke koupání není. Jen samé bláto, musíte o pár set kilometrů dál!“\nNo, nedá nám to a tak to u Novoazovsku zkoušíme. Jenže už první kroky do vody potvrzují, že chlapi v uniformách měli pravdu. Do půl lýtek se těsně pod hladinou boříme do hnusného černého bláta a takhle by se dalo jít sto metrů a pořád by nebylo vody ani po prsa, moře je tu bahnité a mělké.\nJá to zkusil bos, tak pracně zkouším smýt bláto jenom z nohou. Miloň je na tom hůř, ten tam vlezl v sandálech…\nKus za Taganrogem přejíždíme hranice a už jsme zase na Ukrajině. Před sebou máme Mariupol, značně velké a důležité město s obrovským průmyslovým komplexem. Objíždíme ho po obchvatu, táhnoucím se podél zdejších železáren. Za zděným plotem je vidět dlouhatánské vlečky plné uhlí a rudy, a nad vším se táhne čoud a smrad z koksovny. V místě, kde oblaka kouře vozovku doslova zahalují, nás rozesměje napříč natažený transparent, na kterém je velmi přiléhavý nápis „Svatá Bohorodičko, spas nás!“\nNedá nám to. Když jsme za městem, zastavujeme a přes střechy dvou místních cikánských dvorků fotíme teleobjektivem to smogem potemnělé nebe, visící nad železárenskými věžemi…\nMariupol zůstal za námi a pomalu se blíží večer. Začínáme uvažovat, kde rozbalit stan, když na křižovatce nedaleko města Manguš zahlédneme směrovku Jalta 18 km.\n„Jalta? To přece bývalo za socialismu známé a toužené přímořské město!“ – honí se mi hlavou a tak odbočujeme. Po osmnácti kilometrech dojíždíme k ceduli, na které opravdu stojí „Jalta“, ale městečko se mi nějak nezdá! Za prvé je na světoznámé letovisko malé. A za druhé je takové skoro vybydlené. Jsou tu rekreační objekty, ale ne právě udržované, mnohé zcela prázdné a když dojíždíme na pláž, taky nic moc. Moře ano, ale žádné kiosky, žádné zářící hotely a penziony a hlavně: žádní rekreanti! V té chvíli mi dochází, že ta pravá Jalta je přece na Krymu, což znamená moře Černé, a ne tohle, Azovské!\nOd moře fouká a v písku pláže kolíky nedrží, to by nám v noci stan odneslo. Pár metrů vedle se tedy ptám dvou babek za plotem, kde by se dal sehnat levný nocleh?\n„No tady, u nás přece, jen to musíte objet! Vchod je z ulice!“\nKdyž vjíždíme do dvorka, už nám ukazují, kam zaparkovat motocykly a že jsme zváni k prostřenému stolu pod osvětleným zahradním altánem.\n„Dneska tu slavíme den nezávislosti Ukrajiny, tak jste hosté! Jezte a pijte, nedejte se pobízet!“\nRáno platíme za nocleh každý padesát hřiven, což je našich asi sto dvacet korun. Jenže to, co do nás nacpali a nalili naši hostitelé v průběhu večera, je muselo stát nejmíň třikrát tolik…\nKdyž lezeme z chlívku, kde ze stropu trčí kropáč místo sprchy, oslovuje nás kluk s děvčetem, motorkáři, kteří tu prý spali taky: „Dneska je tady, v Jaltě, motorkářský sraz. Jste zváni!“\nOna sedá za mne, on za Miloně a už nás vedou k nedaleké bráně, střežené dvojicí urputně se tvářících bikerů v nezbytných vestičkách s klubovými barvami.\nVzápětí jsme doslova serváni z motorek a vlečeni ke stolu, kde krásný holky podávají slepičí polívku-spravovačku. Hosté prostě musí být uhoštěni i kdyby z toho měli mít smrt – sotva před chvílí jsme přece důkladně snídali tam, co jsme spali...\nPo přecpání je na programu společná koupel ve zdejším moři a ejhle! Ono strašlivé černé bláto tu nikomu nevadí! Všichni tvrdí, že je léčivé a děvčata ho s gustem ze dna nabírají a mrskají nejen po sobě, ale i po nás.\nJen jsem se u polívky zmínil, že bych si dal jedno pivko - a teď koukám jak blázen, protože sto metrů do moře se za mnou brodí šéf klubu, přinášející jednaapůllitrovou láhev s omluvou, že v táboře pivo neměli. Tak ho pro mě čerstvě dovezli!\nVečer bylo u našich hostitelů fajn, ale mezi ruskými a ukrajinskými motorkáři je ještě líp!\nA zas je před námi problém, jak se rozloučit…\nDo Oděsy přijíždíme v dešti. Po ránu leje tak, že Miloň přede mnou rozstřikuje hluboké kaluže až na chodníky. Zajíždíme k přístavu, chtěli bychom si jej vyfotit s pohledem na moře, ale to ani náhodou! Za závoru nás nepouští a jak vidí objektiv, už mávají rukama: „Zapreščeno! Tady se fotit nesmí!“\nMěsto je na vršku nad mořem a když se ptáme, odkud je nejlepší výhled, tak prý z Potěmkinovy ulice.\n„Potěmkin? To byl přece ten oblíbenec carevny Kateřiny, který nechával stavět falešné kulisy oku lahodících vesnic podle cest, kudy měla carevna namířeno!“ vybavuje se mi v hlavě. Lezeme po schodech do města a hele! Tady opravují divadlo a celá budova je zatažená poloprůhledným suknem, na kterém je v barvách vymalováno, jak bude (až bude) vypadat – no fakt, je to Potěmkinova ulice!\nOděsu odbýváme návštěvou muzea, krátkou procházkou terasy nad přístavem a obědem v útulném baru v historické části města. Bar má prosklenou verandu, odkud je ideální výhled. Sice ne na přístav, jek jsme původně chtěli, ale taky to není špatné! Máme výhled do ulice, kde se hrdě nosí velepěkné místní krasavice…\nTak to by stačilo. Platit a jede se dál!\nDvě noci v Moldávii\nUž na bajkerském srazu v Jaltě nás varovali, že z Oděsy na Tiraspol rozhodně nemáme jezdit hlavní trasou. Vede prý přes území, kde si hrají na autonomní republiku, dělají problémy a vyžadují neexistující vízum. Tak to bereme doporučenou vedlejší trasou přes Majaky a do Moldávie vjíždíme, když už se stmívá.\nChtěli jsme se utábořit vedle Dněstru, ale když v první vesnici za hranicí kupujeme v ještě otevřeném magazínu chleba, obklopují nás místní a zvou na pivo. A vzápětí přichází chlápek, který rezolutně prohlašuje, že spát musíme u něj a hned volá domů, ať dcera okamžitě vaří kotel boršče! Předtím ale přímo v magazínu kupuje kilo uzených ryb a několik lahví piva, aby nás pohostil ještě než bude boršč hotov. Když pak sedíme v jeho domě, vypravuje, že pár let u nás dělal. Pak se ale vrátil a pustil do nejistého hospodaření na vlastní půdě.\nAž ráno, v denním světle, vidíme, jak je celá zdejší vesnice chudičká a jak se topí v blátě. Máme problém už jen z jeho dvora vyjet a probojovat se marastem místní cesty, abychom se dostali na hlavní silnici.\nNásledující noc rozděláváme stan u jezera mezi kopci, tak tři až čtyři kilometry od nejbližší vesnice. Je půl desáté v noci, sedíme potmě u notebooku a dopisujeme reportáž, když se vedle nás zjevuje ramenatý stín:\n„Musíte se mnou!“ říká moldavský bača. „Čtyři sta metrů odtud mám salaš, povedu vás.“\nDřevěná, z boku otevřená kůlna, dva malí a jeden větší kluk a vedle v ohradě pár psů, kteří obíhají neurčité množství ovcí a koz. Bača rozsvěcuje petrolejku, vytahuje dvě čerstvé housky a hostí nás smetanou, bryndzou a nakonec i pohárkem vodky. Je jedenáct, když se omlouvá, že nás musí odvést zpátky ke stanu, protože odjíždí nočním autobusem do Mukačeva. Za pár dní začíná škola a on musí koupit klukům sešity a knížky. Na Ukrajině je dostane o půlku levněji než tady, v Moldávii. Říkáme, že není potřeba, ke stanu ten kousek přes louky trefíme, ale on přesto jde s námi…\nTolik pohostinnosti od tak evidentně chudého pastevce by nikdo u nás nečekal. Ony jediné dvě housky nejspíš byly určené na snídani pro kluky. Tak nám to nedá a ačkoliv děkuje, že nechce, nakládáme mu několik zbylých konzerv, pár Tatranek a navrch pěknou zavírací kudlu, než mizí ve tmě a my lezeme do stanu.\nPoslední kilometry domů\nZ Moldávie Miloň vybral cestu tou nejkrásnější partií Zakarpatské Ukrajiny. Jedeme kopcovitou krajinou přes Černivci a Kolomyju a nakonec přejíždíme Jaselský průsmyk.\nJestli já si neodpustil posedět na traktoru u vesnice Uglegorskij, Miloň kousek za Edinetem leze několik metrů vysoko nad koruny stromů, aby osedlal historicky první výrobek Vladimirského traktorového závodu, traktor "Universal" U-2.\nPřesto, že vypadá hodně rezavě, řízení i pedály se pohybují. A dokonce jde pořád ještě slušně řadit.\nPod pomníkem je loužička oleje, který z něj dodnes kape a pod kapotou toho moc nechybí – tady by renovace určitě nebyla složitá, za týden by jezdil...\nKdyž rozděláváme stan už zas na známé plážičce u Zemplínské Šíravy, přichází se na nás podívat mlaďas se dvěma malými dcerkami. Jsou z posledního stavení, kolem kterého jsme k přehradě projížděli a holky si historických bavoráků všimly: „Bodejť by ne, táta má terénní „ereso“ a to má přece na nádrži znaky stejný!“\nUž je tma, když mlaďas přichází znovu. Tentokrát sám, bez dětí, zato ale s hlubokou miskou, stohem krajíců a dvěma plastikovými příbory:\n„Dělal jsem zvěřinový guláš, kluci, tak tady si vemte, je čerstvě ohřátý. A kdybyste cokoliv potřebovali, zvoňte u první vilky!“\nSakra, ta u nás už dávno neznámá pohostinnost funguje i na Slovensku! A potvrzuje to i přijetí v Harley Davidson Pubu Vrútky, kde nás šéf zve na kolosální biftek, jaký jsem jedl naposled, když jsem se tudy vracel na Yuki z Hedvábné stezky v roce 2006.\n„Mám tu všetky tvoje fotky, ty dobrodruh!“ ukazuje na polepenou zeď a když máme dojedeno, přináší nám kafe a dva extrovní doutníčky, vedle kterých pokládá zápalky…\nJeště jednou musíme čistit karburátory a opět se ukazuje, že Miloň vždycky umí vybrat to pravé místo pro zastavení. Nejen, že tu padají ze stromu ideálně zralé hrušky, ale vedle dokonce voní čerstvé pečivo! Je neděle a my parkujeme na dvorku pekárny, kde chystají zboží na ranní rozvážku. Ve chvíli, kdy ochutnáváme ještě horké křupavé rohlíky, vráží do dvora sám šéf!\n„Už vám ženský daly čerstvej chleba?“ strká nos dovnitř a vzápětí se vrací, že máme deset minut počkat, ještě ho nevytáhly z pece…\nNa českých hranicích už čekají kluci, se kterými jsme před jedním a půl rokem absolvovali Nepál na Enfieldech. Jedou s námi do Boskovic, kde je domluvená stejková večeře a pak jdem společně návštívit archivní sklípek.\n„Jo, i doma je dobře“, musím uznat, když nás v cíli v Boršově u Budějovic vítají rodiny i kamarádi chlebem, solí a následně i pivem.\nUjeli jsme skoro osm tisíc kilometrů Rakouskem, Slovenskem, Ukrajinou, Ruskem i Moldávií bez ztráty květinky. Paradoxem je, když pár dní nato vyrážíme ukázat bavoráky, co pokořily Stalingrad, do Brna-Soběšic, padá rána. Při návratu z tréninku do depa se přede mnou bez varování otočí přes silnici protijedoucí osobák. A když vidí, že je všecko špatně, že to nestihne, přímo přede mnou zastavuje!\nTrefuji se do něj skoro v padesátce – naštěstí stíhám prudký smyk vlevo a narážím do něj bokem, sajdou. Jinak bych byl mrtvý...\nVýsledkem je praštěná lodička i blatník, hnutý rám sajdy i motorky a protože jsem po odrazu skončil až na levém chodníku, tak ještě nárazem na obrubník poškozená přední vidlice. Ani nemluvě o rozbitém foťáku, který jsem měl v pohotovostní poloze právě v té sajdě. Ale jsem živý, takže léčení bude muset podstoupit jen motorka.\nCestování je zkrátka vždycky dobrodružství. Jedno, jestli člověk jede až na konec světa, nebo jen z Budějovic do Brna…\n25.5.2013 Libanon doprovod:\nDíky předem a přejeme hodně štěstí! :)\n29.5.2014 Bohouš že St. Louisu:\nSlzička v oku je zamáčknutá. Přečetlo se to zrovna tak jako Syn lovce medvědů, nebo rodokapsy co jsem našel v Maňovicích na půdě. Jen tak dál. Věrný posluchač/čtenář a držeč palců Bohouš.\n30.11.2014 Milan Fox:\nHluboce smékám motoristům na BMW i spisovateli Milan


Šátek fialový Šála nebo náhrdelník? / od Ráj čepiček | Fler.cz\nDomů » Zboží » Od Ráj čepiček » Šátek fialový Šála nebo náhrdelník?\nŠála nebo náhrdelník?\nKatalogové č.: 73333\nEfektní ozdoba na krk složená z jednotlivých stužek různých odstínů fialové barvy, která může sloužit i jako šálka - zahřeje. Zdobeno háčkovanou kytičkou s kovovým středem.\nToto zboží je k okamžitému odběru\nV nabídce také v oranžové barvě a spoustě dalších odstínů\n**skladem***Stužkové šálky*Šály, nákrčníky


Konfigurace integrace aplikace Microsoft Dynamics GP datového tržiště se nezdaří při zadání nevýchozí port serveru SQL Server\nDynamics GP 2013 Další...Méně\nPři pokusu konfigurovat integraci aplikace Microsoft Dynamics GP datového tržiště pomocí aplikace Microsoft Dynamics GP 2013 s aktualizací SP2 a Microsoft Management Reporter 2012 a zadejte jiné číslo portu než 1433 v poli Název instance Microsoft SQL Server, konfigurace se nezdaří. Navíc může zobrazit následující chybová zpráva:\nNelze načíst seznam dostupných databází: Pokus o připojení se nezdařil.\nPohyblivost sdílené součásti SP2 (12.0.270.0) změny provedené přihlašovací funkce produktu Microsoft Dynamics GP, která používá Management Reporter, který odebere číslo portu v podrobnosti o připojení a pokusí se připojit k instanci serveru SQL Server prostřednictvím výchozí port 1433.\nEfektivně obejít tento problém, použijte jednu z následujících metod v závislosti na tom, zda je instance serveru SQL Server, na kterém jsou uloženy databáze produktu Microsoft Dynamics GP pomocí pojmenované instance:\nPoužíváte-li instance serveru SQL Server, na kterém jsou uloženy databáze GP je pojmenovaná instance, postupujte takto:\nV SQL Server Správce konfigurace, spusťte službu Prohlížeč serveru SQL.\nOtevření portu 1434 (UDP) v bráně firewall pro instance serveru SQL Server.\nPokud instance serveru SQL Server produktu Microsoft Dynamics GP společně s nestandardní port používá výchozí instance, vytvoření aliasu serveru SQL Server na serveru, na kterém je nainstalována aplikace Management Reporter 2012. Chcete-li to provést, postupujte takto:\nVyberte položku Spustit, klepněte na příkaz Spustit, zadejte cliconfg.exea stiskněte klávesu Enter. Poznámka: Pokud PAN je nainstalován na server 64-bit, je nutné vytvořit alias 32-bit a 64-bit.\nPro 32-bit přejít na C:\_Windows\_System32\_cliconfg.exe\nPro 64-bit přejít na C:\_Windows\_SysWOW64\_cliconfg.exe\nV nástroj Client Network Utility klepněte na kartu Alias a potom klepněte na tlačítko Přidat.\nNa stránce Přidat konfiguraci síťové knihovny vyberte TCP/IP stupnici rádia a potom zadejte název pro alias SQL Server. Například zadejte MRConnect.\nZadejte název serveru SQL Server.\nKlepnutím zrušte zaškrtnutí políčka dynamicky určovat port zadejte číslo portu instance serveru SQL Server a potom klepněte na tlačítko OK.\nZadejte informace o aplikaci Microsoft Dynamics GP datového tržiště integrace v konzole configuration pro Management Reporter 2012 alias, který jste vytvořili pole serveru SQL aplikace Microsoft Dynamics GP.\nPohyblivost sdílené součásti SP1 (12.0.232.0) nezpůsobí problém, pokud se používá nestandardní port pro připojení k instanci serveru SQL Server.


Břeclavská knihovna bloguje: Prodloužení uzavírací doby\nProdloužení uzavírací doby\nRekonstrukce hlavní budovy knihovny, spojená s výměnou oken a opravou fasády zdárně pokračuje, ale bohužel ne tak rychle, jak bychom rádi. V dětském oddělení bude navíc potřeba vyměnit topidla a položit novou podlahovou krytinu a v celé knihovně provést povinnou revizi knižního fondu. Proto jsme nuceni s politováním ohlásit, že studovna a dětské oddělení budou uzavřeny až do konce prázdnin.\nPro zájemce o internet je nadále k dispozici čítárna s hudebním oddělením, která bude o prázdninách otevřena v obvyklém čase od 9 do 18 hod kromě pátku, kdy bývá o prázdninách už tradičně zavřeno.\nPůjčovna pro dospělé, která byla v červenci otevřena, bude taktéž uzavřena do konce srpna. Už se těšíme, až Vás v září přivítáme v rekonstruovaných prostorách. Pokud bychom to stihnuli dřív, určitě Vám dáme vědět. Zatím budete muset vzít za vděk alespoň několika obrázky z probíhající rekonstrukce.\nPS. Pokud by to nemohl někdo bez knihovny vydržet, může zajít na některou z našich poboček - prázdninovou otevírací dobu najdete v předchozím příspěvku.


✅> nosnost: 60 kg> počet nohou: 4, výška nohou: 23.1 cm..\n✅> počet nohou: 4, výška nohou: 22.1 cm..\n✅Kompaktní a vysoký regál pro menší prostory a pro ty, kteří chtějí více úložného prostoru. Model D od společnosti House Doctor je vyroben z oceli a má hladkou povrchovou úpravu v tmavé barvě. Jeho šest polic pojme spoustu místa na kuchyňské nádobí, oblíbenou jídelní soupravu a kuchařky. Díky minimalistickému designu a nadčasové barvě se model D hodí do jakéhokoli stylu..\n✅Boti od společnosti House Doctor je plovoucí nástěnná police, která vaší koupelně poskytne další úložný prostor pro vaše výrobky a dekorativní předměty. Je vyrobena z nerezové oceli, dostala černou povrchovou úpravu a je vybavena malou římsou, aby vám věci nespadly. Polička unese až 3 kg...\n✅Nástěnná police Boti od společnosti House Doctor je plovoucí police, která vaší koupelně poskytne další úložný prostor pro vaše výrobky a dekorativní předměty. Nerezová ocel byla opatřena hnědou mosaznou povrchovou úpravou a dodává se s malou římsou, takže vaše věci nespadnou. Police unese až 3 kg...\n✅Regál v minimalistickému designu a tmavé barvě s hladkým povrchem. Díky svému uhlazenému designu a výšce lze regál umístit téměř kamkoli. Každá police unese až 35 kg...\n✅Regál je vyroben z oceli s hladkým tmavým povrchem. Díky svému minimalistickému vzhledu je univerzální a hodí se do každého stylu interiéru. Čtyři police vám poskytnou spoustu úložného prostoru. Každá police unese až 25 kg...\n✅Jedná se o kompaktní regálovou jednotku, kterou můžete umístit kamkoli, abyste maximalizovali svůj prostor. Získáte čtyři police, na kterých můžete vystavit své oblíbené domácí dekorace. Produkt je vyroben z oceli a opatřen hladkou povrchovou úpravou v tmavé barvě. Díky čtvercovému tvaru a menším rozměrům ho snadno umístíte do své domácnosti. Každá police unese až 22 kg...\n✅Hledáte unikátní předmět do vašeho domova? Tato vintage vitrína má opravdu originální design. Skříň má 4 prosklené dveře a skla na přední a boční straně. To vše dělá z Herritage speciální kus nábytku. V této vitríně je spousty místa pro ukázání všech vašich oblíbených věcí. Vitrina Herritage je vyrobena ze dřeva (80% borovice, 20% MDF) a pochází z kolekce..\n✅Vitrína, ale trochu jiná, protože má drsný vzhled. Tato skříňka je vyrobena z černého kovu a stojí na kolečkách. Za dvěma skleněnými dveřmi jsou tři postorné police a dole praktický úložný prostor. Tato skříňka má průmyslový vintage vzhled a dodává interiéru chladný nádech. Skříň se dodává v rozloženém stavu s jasným montážním návodem...\n✅Tato rustikální a trendová komoda z masivního sheeshamového dřeva je nejen praktickým nábytkem, ale zkrášlí také vaše bydlení. Skříň je vyrobena z masivního sheeshamového dřeva, jemuž se někdy také říká rosewood nebo palisandr. Jedná se o tropické tvrdé dřevo proslulé..\n✅Vitrína LIMA W-1 ze sektorového nábytku LIMA je vyrobena z laminované dřevotřísky s ABS hranami.Za prosklenými dvířky má 3 police a ve spodní části 2 šuplíky.Vitrínu nabízíme ve třech variantách: dub sonoma, dub sonoma / bílá a bílá.Barva: bílábílá / dub sonomadub..\n✅Závěsná vitrína ADONIS AS 08 s LED osvětlením (bílé podbarvení) z luxusní sektorové sestavy je vhodná na zařízení obývacích pokojů, jídelen a pracoven. Vitrína je vyrobena z laminované dřevotřísky v barevném provedení: bílá. Přední fronty jsou z MDF materiálu v extra..\n✅Prosklená komoda Canett dokáže skutečné divy. Snadno do ní schováte to, co nechcete aby bylo vidět nebo naopak vystavíte to, co by vidět být mělo. Skvěle se hodí do interiérů zařízených ve skandinávském a minimalistickém stylu. Je to zkrátka kus nábytku, který ozdobí váš..\n✅Kolekce Mallorca je vytvořená z masivu a do vašeho domova přinese jen samé radosti. Masivní dřevo je charakteristické svou dlouhověkostí. Vydrží vám až desetkrát déle než nábytek z lamina. Jeho přírodní vzhled je navíc nadčasový a skvěle se bude ladit se zbytkem nábytku...\n✅Kolekce nábytku Tokyo působí je velmi vzdušná a bude slušet obýváku ve stylu scandi i rozevlátému boho. Světlý dekor dubového dřeva působí přírodním a uklidňujícím dojmem. Díky tzv. zavírání soft close se všechny šuplíky dovírají velmi tiše a příjemně. Police..\n✅Každému domovu sluší skandinávská čistota a lehkost! Každému domovu sluší kousky La Forma. Právě tento styl doplňků a dekorací vám pomůže doladit domov k naprosté dokonalosti a vytvořit z nudného interiéru místo, do kterého bude radost se vracet! - Výška: 187 cm - Váha:..\n✅S komodami a vitrínami Yumi od značky Rowico už nebudete mít nouzi o prostor k uložení vašich věcí. Nejen že jsou velmi praktické, ale jejich jednoduché linie pohladí po duši každého milovníka minimalismu. Kolekce Yumi přináší nábytek s jednoduchým designem a ve čtyřech..\nVitríny 5 (100%) 31 x hodnotené


Designová dětská hrací podložka s hrazdičkou BOHO\nDomů / Produkty / Hračky / Hrací podložky / Designová dětská hrací podložka s hrazdičkou BOHO\nIndiánský teepee stan pro děti s podložkou a polštářky VLČÍ ÚSVIT\nDekorační polštářek pro děti i miminka VLK\nDřevěná světýlko do dětského pokoje MRAK\nOdesíláme do 1 týdne\nDeka na hraní ve vzoru BOHO se hodí pro rozvoj smyslů každého miminka\nZajistěte děťátku dostatek smyslových vjemů už od narození, ať podpoříte jeho zdravý vývoj po zbytek života. Velkým pomocníkem pro splnění nelehké výzvy pro vás bude dětská vzdělávací podložka s hrazdičkou ve vzoru BOHO od rodiny Benlemi. Působí účinně na sluch, zrak, hmat a podpoří motorické i manuální dovednosti vašeho miminka. Obsahuje 4 smyslové hračky, které různě šustí, chrastí nebo třeba pískají.\nNa výšku má přibližně 60 cm a je dlouhá cca 90 cm, vleze se tak do každého pokoje. Na prostornou hrazdičku se bez problémů vlezou i další hračky, stačí zvolit oblíbenou od děťátka a jednoduše ji zavěsit k ostatním.\nInteraktivní podložka je vyrobena ze 47 % z prémiové bavlny s digitálním potiskem ve stylu akvarelu, 47 % je tvořeno hladkou minky a 6 % je z netkané antialergenní textilie. Výplň je z dutého vlákna vhodného i pro alergiky. Všechny použité materiály splňují OEKO-TEX Standard 100, vy tak máte 100% jistotu o zdravotní nezávadnosti.\nMěkké hrací podložky s hrazdičkou pro miminka\nDětská podložka s hrazdičkou\nDětská vzdělávací podložka s hrazdičkou\n4 smyslové hračky dle motivu\n47 % prémiová 100% bavlna s digitálním potiskem ve stylu akvarelu + 47 % hladké minky (100% polyester) + 6 % netkaná antialergenní textilie\npodporuje správný vývoj smyslů dítěte, zvyšuje motorické a manuální dovednosti,


Blog.Onlajny.cz » Lukáš Šonský\nČlánky autora: Lukáš Šonský\nWelcome to Ottawa! Velikonoce v letadle, večeře s týmem a finále velmocí\nAutor: Lukáš Šonský • 29.04.2013 • Kategorie: Všechno ostatní\nPraha – Vídeň – Amsterdam – Toronto – Ottawa. Přiznám se, měl jsem obavy. Společně s Láďou Váchou z Havlíčkova Brodu jsme se na velikonoční pondělí vydali za velkou louži, v kanadském hlavním městě totiž startoval ženský hokejový šampionát.\nAutor: Lukáš Šonský • 24.02.2012 • Kategorie: MS žen U18 2012, Zlín a Přerov\nAbych se přiznal, neměl jsem o ženském hokeji valné mínění. S bruslemi na nohou se mají mezi mantinely bít přeci jen spíše ostřílení chlapíci, které ve svižném zápasovém tempu nerozhodí ani kdejaký šrám v obličeji. Když se po ledovém oválu projíždí několik drobnějších postav, kterým zpod helmy vykukuje upletený cop, je to trošku něco jiného.\nKarjala Cup v Helsinkách? Velký zážitek\nAutor: Lukáš Šonský • 18.11.2011 • Kategorie: Euro Hockey Tour\nKdyž mě v polovině srpna David kontaktoval s otázkou, jestli mám zájem jet na listopadový Karjala Cup do Helsinek, ani vteřinu jsem neváhal. V minulosti jsem zápasy Euro Hockey Tour hrané na Severské půdě sledoval pouze v televizi, na daleký výlet jsem se tedy pochopitelně těšil. Můj zájem posléze podpořila také nominace na finský turnaj,


Osmanský syrský polymath (1526-1585)\nPráce ve observatoři Taqi ad-Din\nDamašek , Osmanská říše\nMatematika , astronomie , strojírenství , mechanika , optika , přírodní filozofie\nTaki ad-rámus Mohamed ibn ma'ruf popela Shami al-Asadi ( arabský : تقي الدين محمد بن معروف الشامي , osmanská turečtina : تقي الدين محمد بن معروف الشامي السعدي , turecký : Takiyüddin , 1526-1585) byl Osmanská polymath působí v Káhiře a Istanbulu . Byl autorem více než devadesáti knih o nejrůznějších předmětech, včetně astronomie , hodin , strojírenství , matematiky , mechaniky , optiky a přírodní filozofie .\nV roce 1574 pozval osmanský sultán Murad III Taqi ad-Dina, aby postavil observatoř v osmanském hlavním městě Istanbulu. S využitím svých výjimečných znalostí v oblasti mechanického umění konstruoval Taqi ad-Din nástroje jako obrovské armilární a mechanické hodiny, které používal při svých pozorováních Velké komety z roku 1577 . Využil také evropské nebeské a pozemské globusy, které byly dodány do Istanbulu v rámci výměn dárků.\nHlavní dílo, které vyplynulo z jeho práce v observatoři, má název „Strom konečného poznání [na konci věků nebo světa] v Království otáčejících se sfér: Astronomické tabulky krále králů [Murad III]“ ( Sidrat al-muntah al-afkar fi malkūt al-falak al-dawār - al-zij al-Shāhinshāhi ). Práce byla připravena na základě výsledků pozorování provedených v Egyptě a Istanbulu s cílem opravit a dokončit Zij as-Sultani od Ulugh Bega . Prvních 40 stránek práce se zabývá výpočty, následovanými diskusemi o astronomických hodinách, nebeských kruzích a informacích o třech zatměních, která pozoroval v Káhiře a Istanbulu. Pro potvrzení údajů o dalších pozorováních zatmění v jiných lokalitách, jako je Daud ar-Riyyadi (matematik David), David Ben-Shushan ze Soluně.\nJako polymath napsal Taqi al-Din řadu knih o astronomii, matematice, mechanice a teologii. Jeho metoda hledání souřadnic hvězd byla údajně tak přesná, že získal lepší měření než jeho současníci, Tycho Brahe a Nicolas Copernicus . Brahe je také myšlenka k byli si vědomi práce Taqi al-Din.\nTaqi ad-Din také popsal parní turbínu s praktickou aplikací rotace rožně v roce 1551. Pracoval a vytvořil astronomické hodiny pro svou observatoř. Taqi ad-Din také napsal knihu o optice, ve které určil světlo vyzařované z objektů, pozorovatelně prokázal zákon odrazu a pracoval na lomu světla .\n2 Constantinople Observatory\n2.2 Nástroje používané v observatoři\n3.1 Mechanika hodin\n3.1.1 Nárůst používání hodin v Osmanské říši\n3.1.2 Práce Taqī al-Dīna\n3.1.3 Druhy zkoumaných hodin\n4 Důležitá díla\n4.2 Hodiny a mechanika\n4.3 Fyzika a optika\nPozorování komety z Istanbulu (1577)\nTaqī al-Dīn se podle většiny zdrojů narodil v Damašku v roce 1526. Jeho etnický původ byl popsán jako osmanský arab , osmanský turecký a osmanský syrský . Ve svém pojednání s názvem „Rayḥānat al-Ruh“ Taki al-Din sám prohlásil původ z Ayyubids sledování jeho počet řádků k Ayyubid princ Nasir al-Din Mankarus ibn Nasih al-Din Khumartekin který vládl Abu Qubays v Sýrii během 12. století. Encyclopaedia of Islam nezmiňuje jeho etnický původ, prostě ho volá, „ ..the nejdůležitější astronom z osmanského Turecka “.\nVzdělání Taqi ad-Dina začalo v teologii a jak pokračoval, získal zájem o racionální vědy. Po svém zájmu začal studovat racionální vědy v Damašku a Káhiře. Během této doby studoval po boku svého otce Maʿrufa Efendiho. Al-Din pokračoval ve výuce na různých madarisech a sloužil jako kádí neboli soudce v Palestině, Damašku a Káhiře. Nějakou dobu pobýval v Egyptě a Damašku a když tam byl, vytvořil práci v astronomii a matematice. Jeho práce v těchto kategoriích by se nakonec stala důležitou. Stal se hlavním astronomem sultána v roce 1571, rok poté, co přišel do Istanbulu, a nahradil Mustafu ibn Ali al-Muwaqqita .\nTaqī al-Dīn udržoval silné pouto s lidmi z Ulama a státníky. Předával informace sultánovi Muradovi III., Který se zajímal o astronomii, ale také o astrologii. Tyto informace uváděly, že Ulugh Beg Zij měl zejména pozorovací chyby. Al-Din navrhl, aby tyto chyby bylo možné opravit, pokud by došlo k novým pozorováním. Navrhl také, aby v Istanbulu byla vytvořena observatoř, která by tuto situaci usnadnila. Murad III by se stal patronem první hvězdárny v Istanbulu. Dal přednost tomu, aby stavba nové observatoře začala okamžitě. Vzhledem k tomu, že patronem byl Murad III, pomáhal s financováním projektu.\nTaqī al-Dīn pokračoval ve studiu na věži Galata, zatímco se to dělo. Jeho studia pokračovala až do roku 1577 na téměř úplné hvězdárně, která se jmenovala Dar al-Rasad al-Jadid. Tato nová observatoř obsahovala knihovnu, která obsahovala knihy o astronomii a matematice. Hvězdárna postavená ve vyšší části istanbulského Tophane byla postavena ze dvou samostatných budov. Jedna budova byla velká a druhá malá. Al-Dín vlastnil některé nástroje používané ve starých islámských observatořích. Nechal tyto nástroje reprodukovat a také vytvořil nové nástroje, které by se používaly pro pozorovací účely. Zaměstnanci nové hvězdárny se skládali ze šestnácti lidí. Osm z nich byli pozorovatelé nebo raidi, čtyři z nich byli úředníci a poslední čtyři byli pomocníci.\nTaqī al-Dīn přistoupil ke svým pozorováním kreativním způsobem a vytvořil nové odpovědi na astronomické problémy díky novým strategiím, které vytvořil spolu s novým vybavením, které také vytvořil. Pokračoval by ve vytváření trigonometrických tabulek založených na desetinných zlomcích. Tyto tabulky umístily ekliptiku na 23 ° 28 '40 ". Aktuální hodnota byla 23 ° 27', což ukazuje, že nástroje a metody al-Din byly přesnější. Al-Din použil novou metodu pro výpočet solárních parametrů a pro stanovení velikosti roční pohyb slunečního apogea 63 sekund. Dnes je známá hodnota 61 sekund. Koperník přišel s 24 sekundami a Tycho Brahe měl 45 sekund, ale al-Dín byl přesnější než oba.\nOsmanská observatoř astronomové a astrologové v čele s müneccimbaşı (hlavní astrolog) pomocí sextantu .\nHlavním účelem observatoře bylo uspokojit potřeby astronomů a poskytnout knihovnu a dílnu, aby mohli navrhovat a vyrábět přístroje. Tato observatoř by se stala jednou z největších v islámském světě. Byla dokončena v roce 1579. Pokračovala až do 22. ledna 1580, kdy byla zničena. Někteří říkají, že náboženské argumenty byly důvodem, proč byla zničena, ale skutečně to přišlo na politické problémy. Zpráva velkovezíra Sinan Pasha sultánovi Muradovi III pojednává o tom, jak se sultán a vezír pokoušeli držet Taqī Ad-Dīna daleko od ulama, protože se zdálo, že ho chtěli postavit před soud za kacířství. Vezír informuje sultána, že Taqī Ad-Dīn chtěl jít do Sýrie bez ohledu na sultánův rozkaz. Vezír také varoval sultána, že pokud tam Taqī Ad-Dīn půjde, existuje možnost, že si ho všimne ulama, který ho vezme k soudu.\nPřes originalitu Taqī al-Dīna se jeho vliv zdál být omezený. Existuje jen malý počet dochovaných kopií jeho děl, takže nebyly schopny oslovit širokou škálu lidí. Jeho známých komentářů je velmi málo. Jedno z jeho děl a kousek knihovny, kterou vlastnil, se však dost rychle dostalo do západní Evropy. To bylo způsobeno snahou rukopisů sbírat Jacoba Goliuse , nizozemského profesora arabštiny a matematiky na univerzitě v Leidenu. Golius odcestoval do Istanbulu na počátku sedmnáctého století. V roce 1629 napsal dopis Constantinovi Huygensovi, který hovoří o tom, že vidí dílo Taqī Ad-Din na optice v Istanbulu. Tvrdil, že ani po všech svých snahách to nebyl schopen získat od svých přátel. Muselo se mu to podařilo získat později, protože práce Taqī al-Dīna na optice se nakonec dostala do Bodleianovy knihovny jako Marsh 119. Původně byla ve sbírce Golius, takže je jasné, že Golius se nakonec podařilo ji získat.\nPodle Salomona Schweiggera, kapla habsburského velvyslance Johanna Joachima von Sinzendorf, byl Taqi al-Din šarlatán, který podváděl sultána Murada III. A nechal ho utratit obrovské prostředky.\nTaqī al-Dīn byl zakladatelem a ředitelem Konstantinopolské observatoře , která je také známá jako istanbulská observatoř. Tato observatoř je často považována za jeden z nejdůležitějších příspěvků Taqī al-Dīna k islámské a osmanské astronomii v šestnáctém století. Ve skutečnosti je známá jako jedna z největších observatoří v islámské historii. Často se přirovnává k observatoři Uraniborg Tycha Brahe , o které se říkalo, že byla domovem nejlepších nástrojů své doby v Evropě. Ve skutečnosti byly Brahe a Taqī al-Dīn často srovnávány pro svou práci v astronomii šestnáctého století. Založení Konstantinopolské observatoře začalo, když se Taqī al-Dīn v roce 1570 vrátil do Istanbulu poté, co strávil 20 let v Egyptě rozvíjením svých astronomických a matematických znalostí. Krátce po svém návratu jmenoval sultán Selim II Taqī al-Dīn jako hlavního astronoma (Müneccimbast ), po smrti předchozího hlavního astronoma Muṣṭafā ibn ҁ Alī al-Muwaqqita v roce 1571. Během prvních let své pozice hlavního astronoma Taqī al-Dīn pracoval jak v Galatské věži, tak v budově s výhledem na Tophane . Při práci v těchto budovách si začal získávat podporu a důvěru mnoha důležitých tureckých úředníků. Tyto nově nalezené vztahy vedly v roce 1569 k imperiálnímu ediktu od sultána Murada III. , Který požadoval vybudování Konstantinopolské observatoře. Tato hvězdárna se stala domovem mnoha důležitých knih a nástrojů, stejně jako mnoha renomovaných vědců té doby. I když není mnoho známo o architektonických vlastnostech budovy, existuje mnoho vyobrazení vědců a astronomických nástrojů přítomných v observatoři. V důsledku politického konfliktu však tato observatoř netrvala dlouho. To bylo uzavřeno 1579 a, byl zničen úplně státem dne 22. ledna 1580, pouhých 11 krátkých let po císařském ediktu pro jeho stavbu.\nVzestup a pád Taqī al-Dīna a jeho observatoře závisel na politických otázkách, které ho obklopovaly. Díky zaměstnání svého otce jako profesora na damascénské vysoké škole práva strávil Taqī al-Dīn většinu svého života v Sýrii a Egyptě . Během svých cest do Istanbulu se mu podařilo navázat kontakty s mnoha učenci a právníky. Byl také schopen používat soukromé knihovnu Velkovezír času, Semiz Aliho Paši . Poté začal pracovat pod novým velkovezírem , soukromým rádcem Sa'deddinem sultána Murada III . Pokračoval ve svém výzkumu pozorování nebes, zatímco v Egyptě používal Taqī al-Dīn věž Galata a Sa'deddinovo soukromé sídlo. Ačkoli Murad III byl tím, kdo velel vybudování observatoře, ve skutečnosti to byl Sa'deddin, kdo mu tuto myšlenku přinesl, protože věděl o svém zájmu o vědu. Sultán nakonec poskytl Taqī al-Dīnovi vše, co potřeboval, od finanční pomoci pro fyzické budovy, až po intelektuální pomoc zajišťující snadný přístup k mnoha typům knih, které bude potřebovat. Když se sultán rozhodl vytvořit observatoř, viděl to jako způsob, jak předvést sílu, kterou jeho monarchie měla, kromě toho, že ji finančně podporoval. Murad III ukázal svou sílu tím, že spojil Taqī al-Dīn a některé z nejuznávanějších mužů v oblasti astronomie, aby se dopracovali k jednomu cíli a nejenže jim dobře spolupracují, ale také v této oblasti dosahují pokroku. Murad III se ujistil, že existují důkazy o jeho úspěších, tím, že nechal svého dvorního historiografa Seyyida Lokmana vést velmi podrobné záznamy o práci probíhající na observatoři. Seyyid Lokman napsal, že jeho sultánova monarchie byla mnohem silnější než ostatní v Iráku , Persii a Anatolii . Tvrdil také, že Murad III byl nad jinými panovníky, protože výsledky observatoře byly pro svět nové a nahradily mnoho dalších.\nNástroje používané na observatoři\nTaqī al-Dīn použil při práci na observatoři různé nástroje. Některé z nich byly již používány evropskými astronomy, zatímco jiné sám vynalezl. Při práci v této observatoři Taqī al-Dīn nejen provozoval mnoho dříve vytvořených nástrojů a technik, ale také vyvinul řadu nových. Z těchto nových vynálezů jsou automaticko-mechanické hodiny považovány za jeden z nejdůležitějších vyvinutých v Konstantinopolské observatoři.\nKaždý z těchto nástrojů poprvé popsal Ptolemaios.\nArmillary Sphere - model nebeských těles s kroužky, které reprezentují zeměpisnou délku a šířku.\nParalaktické pravítko - známé také jako Triquetrum, bylo použito k výpočtu nadmořských výšek nebeských těles.\nAstrolabe - Měří šikmá poloha nebeských těles.\nTyto přístroje byly vytvořeny muslimskými astronomy .\nMural quadrant, a druh nástěnné nástroje pro měření úhlů od 0 do 90 stupňů.\nKaždý z nástrojů vytvořil Taqi al-Din, aby jej použil pro svou vlastní práci.\nKvadrant pravítka nebo dřevěný kvadrant nástroj se dvěma otvory pro měření zdánlivých průměrů a zatmění.\nMechanické hodiny s řadou ozubených kol, které pomáhaly měřit skutečný vzestup hvězd.\nMuşabbaha bi'l-menatık, nástroj s akordy k určení rovnodenností, vynalezl, aby nahradil rovnodenní armiláru.\nVládce Sunaydi, který byl zjevně zvláštním typem nástroje pomocné povahy, jehož funkci vysvětlil Alaeddin el-Mansur\nNárůst používání hodin v Osmanské říši\nPřed šestnáctým stoletím nebyly evropské mechanické hodiny velmi žádané. Tento nedostatek poptávky byl způsoben extrémně vysokými cenami a nedostatkem přesnosti, kterou vyžadovalo obyvatelstvo, které muselo vypočítat, kdy se bude muset modlit. Používání přesýpacích hodin, vodních hodin a slunečních hodin bylo pro uspokojení jejich potřeb víc než dost.\nTeprve kolem roku 1547 začali Osmané po nich vytvářet vysokou poptávku. Zpočátku to bylo zahájeno dary, které přinesli Rakušané, ale to by nakonec spustilo trh pro hodiny. Evropští hodináři začali vyrábět hodiny navržené podle vkusu a potřeb osmanského lidu. Udělali to ukázáním obou fází měsíce a využitím osmanských čísel.\nTaqī al-Dīn práce\nKvůli této vysoké poptávce po mechanických hodinách byl velkovezír Taqī al-Dīn požádán, aby vytvořil hodiny, které by ukazovaly přesně, kdy byla výzva k modlitbě. To by ho vedlo k napsání jeho první knihy o konstrukci mechanických hodin s názvem „al-Kawakib al-Durriya fi Bengamat al-Dawriyya“ v roce 1563 nl, kterou používal při svém výzkumu na krátkotrvající observatoři. Věřil, že by bylo výhodné přinést „skutečné hermetické a destilované vnímání pohybu nebeských těles“. Aby lépe porozuměl tomu, jak hodiny běží, Taqī al-Dīn si našel čas na získání znalostí od mnoha evropských výrobců hodin, stejně jako na vstup do pokladnice Semiz Ali Pasha a naučení všeho, co mohl, z mnoha hodin, které vlastnil.\nDruhy zkoumaných hodin\nZ hodin v pokladně velkovezíra zkoumala Taqī al-Dīn tři různé typy. Ti tři byli poháněni váhou, poháněni pružinou a hodiny s únikem páky. Ve svém psaní hovořil o těchto třech typech hodinek, komentoval však také kapesní hodinky a astronomické hodinky . Jako hlavní astronom Taqī al-Dīn vytvořil mechanický orloj . Tyto hodiny byly vyrobeny proto, aby mohl provádět přesnější měření ze svých pozorování provedených na observatoři v Konstantinopoli . Jak bylo uvedeno výše, vytvoření těchto hodin bylo považováno za jeden z nejdůležitějších astronomických objevů šestnáctého století. Podle toho, jak psal ve svém booIn the nabk tree of the end of the mind of Taqī al-Dīn skonstruoval mechanické hodiny se třemi ciferníky, které ukazují hodiny, minuty a sekundy, přičemž každá minuta se skládá z pěti sekund. Po těchto hodinách není známo, zda práce Taqī al-Din v mechanických hodinách někdy pokračovala, protože většinu hodin, které se po této době v Osmanské říši vyráběly, převzali Evropané.\nV roce 1551 Taqī al-Din popsal samočinnou rožni, která je důležitá v historii parní turbíny . V al-Turuq al-samiyya fi al-alat al-ruhaniyya (The Sublime Methods of Spiritual Machines) al-Dīn popisuje tento stroj a také několik praktických aplikací pro něj. Plivatina se otáčí směrováním páry do lopatek, které pak otáčí kolem na konci nápravy. Al-Din také popsal čtyři stroje na zvedání vody. První dvě jsou vodní čerpadla poháněná zvířaty. Třetí a čtvrtý jsou poháněny lopatkovým kolem. Třetí je čerpadlo se štěrbinovou tyčí, zatímco čtvrté je šestiválcové čerpadlo. Svislé písty finálního stroje jsou ovládány vačkami a vypínacími kladivy, která jsou poháněna lopatkovým kolem. Popisy těchto strojů předcházejí mnoho modernějších motorů. Například šnekové čerpadlo, které al-Dīn popisuje, předchází Agricolu, jejíž popis hadrového a řetězového čerpadla byl publikován v roce 1556. Motor se dvěma čerpadly, který poprvé popsal al-Jazarī , byl také základem parního stroje .\nSidrat muntahā al - afkār fī malakūt al - falak al - dawwār ( al - Zīj al - Shāhinshāhī ): toto je považováno za jedno z nejdůležitějších děl Taqī al- Dīna v astronomii. Tuto knihu dokončil na základě svých pozorování jak v Egyptě, tak v Istanbulu. Účelem této práce bylo zdokonalit, opravit a nakonec dokončit projekt Zīj - i Ulugh Beg , který byl projektem vytvořeným v Samarkandu a podporovaným v Konstantinopolské observatoři. Prvních 40 stránek jeho psaní se zaměřuje na trigonometrické výpočty s důrazem na trigonometrické funkce, jako je sinus, kosinus, tangens a kotangens.\nJarīdat al - durar wa kharīdat al - fikar je zīj , o kterém se říká, že je druhým nejdůležitějším dílem Taqī al- Dīna v astronomii. Tento zīj obsahuje první zaznamenané použití desetinných zlomků a trigonometrických funkcí v astronomických tabulkách. Přesným výpočtem také uvádí části stupně křivek a úhlů v desetinných zlomcích.\nDustūr al - tarjīḥ li - qawā ҁ id al - tasṭīḥ je další důležité dílo Taqī al-Dīna, které se mimo jiné geometrických témat zaměřuje na projekci koule do roviny.\nTaqī al-Din je také akreditován jako autor knihy Rayḥānat al - rūḥ fī rasm al - sā ҁ āt ҁ alā mustawī al - suṭūḥ, která pojednává o slunečních hodinách a jejich charakteristikách nakreslených na mramorovém povrchu.\nHodiny a mechanika\nal - Kawākib al - durriyya fī waḍ ҁ al - bankāmāt al - dawriyya napsal Taqī al-Dīn v roce 1559 a oslovil mechanicko-automatické hodiny. Tato práce je považována za první písemnou práci o mechanicko-automatických hodinách v islámském a osmanském světě. V této knize akredituje Alī Pasha jako přispěvatele za to, že mu umožnil používat a studovat svou soukromou knihovnu a sbírku evropských mechanických hodin.\nal - Ṭuruq al - saniyya fī al - ālāt al - rūḥāniyya je druhá kniha o mechanice od Taqī al-Dīna, která zdůrazňuje geometricko-mechanickou strukturu hodin, což bylo téma, které dříve sledovali a studovali Banū Mūsā a Ismail al-Jazari (Abū al- ҁ Izz al-Jazarī).\nNawrhadiqat al - abšar wa - nūr haḥqqat al - Anẓar byl dílem Taqī al-Din, který pojednával o fyzice a optice. Tato kniha pojednává o struktuře světla, vztahu mezi světlem a barvou, jakož i o difúzi a globální lomu.\nVynálezy v muslimském světě\nBen-Zaken, Avner. „Revolvingové planety a otáčivé hodiny: cirkulující mechanické objekty ve Středomoří“, History of Science , xlix (2010), str. 125-148.\nBen-Zaken, Avner. Mezikulturní vědecké výměny ve východním Středomoří 1560-1660 (Johns Hopkins University Press, 2010), s. 8-47.\nKing, David A. (1986). Přehled vědeckých rukopisů v Egyptské národní knihovně . 5 . Winona Lake, IN, USA: Americké výzkumné centrum v Egyptě. str. 171–2.\nHassan, Ahmad Y (1976). Taqi al-Din a arabské strojírenství . Ústav pro dějiny arabských věd, Aleppo University.\nGautier, Antoine (prosinec 2005). „L'âge d'or de l'astronomie ottomane“. L'Astronomie . 119 .\nTekeli, Sevim. (2002). 16'ıncı yüzyılda Osmanlılarda saat ve Takiyüddin'in “mekanik saat konstrüksüyonuna dair en parlak yıldızlar = Hodiny v Osmanské říši v 16. století a Taqi al Din jsou nejjasnější hvězdy pro stavbu mechanických hodin. Druhé vydání, Ankara: TC Kültür Bakanlıgi.\nUnat, Yavuz, „Time in The Sky of Istanbul, Taqî al Dîn al-Râsid's Observatory“, Časopis pro umění a kulturu, Time in Art, zima 2004 / číslo 11, str. 86–103.\nFazlıoğlu, İhsan (2007). „Taqī al-Dīn Abū Bakr Muḥammad ibn Zayn al-Dīn Maʿrūf al-Dimashqī al-Ḥanafī“ . V Thomas Hockey; et al. (eds.). Biografická encyklopedie astronomů . New York: Springer. str. 1122–3. ISBN 978-0-387-31022-0 . ( Verze PDF )\nTato stránka byla naposledy upravena 8. března 2021 v 00:58 (UTC) .


Jiří Peterka: Transportní vrstva\nVytištěno z adresy: http://www.earchiv.cz/a92/a224c110.php3\nHlavním úkolem transportní vrstvy referenčního modelu ISO/OSI je poskytovat efektivní přenosové služby své bezprostředně vyšší (tj. relační) vrstvě. Tyto služby přitom mohou mít spojovaný (connection-oriented) i nespojovaný (connectionless) charakter. Stejný charakter a stejnou podstatu však mají i služby síťové vrstvy, které transportní vrstva sama využívá. Do značné míry analogické jsou v obou vrstvách i mechanismy adresování a řízení toku dat. Zákonitě se pak nabízí otázka, proč je vlastně nutná samostatná transportní vrstva, když alespoň na první pohled nenabízí nic principiálně jiného, než vrstva síťová?\nObr. 35.1.: Představa průchodu dat vrstvami\nOdpověď na tuto otázku je skryta v obrázku, který jsme si ukázali již ve 32. dílu, a který nyní použijeme znovu jako obrázek 35.1. Ukazuje totiž, že komunikace dvou koncových účastníků se transportní vrstva zúčastňuje jen na obou koncových počítačích, zatímco v jednotlivých meziuzlech se na přenosu podílí jen tři nejnižší vrstvy - fyzická, linková a síťová. V případě rozlehlých sítí jsou tyto mezilehlé uzly (též: uzly IMP, viz 32. díl) často jen přepojovacími uzly v rámci komunikační podsítě, a vyšší vrstvy u nich nemusí být vůbec realizovány. Tak je tomu například u většiny veřejných datových sítí, které jsou provozovány nejrůznějšími spojovými organizacemi. A zde je právě kámen úrazu - je-li komunikační podsíť majetkem spojové organizace, musí uživatelé a jejich koncové (hostitelské) počítače vystačit s tím, co jim komunikační podsíť prostřednictvím své síťové vrstvy nabízí. Chtějí-li něco jiného - například spolehlivou přenosovou službu místo nespolehlivé, spolehlivější místo méně spolehlivé, spojovanou místo nespojované apod. - musí si vše potřebné zajistit sami. A to právě v transportní vrstvě.\nK čemu slouží transportní vrstva?\nTransportní vrstva je tedy v referenčním modelu ISO/OSI především proto, aby vyšším vrstvám poskytovala kvalitnější přenosové služby, než jaké ve skutečnosti dokáže poskytovat vrstva síťová. Současně s tím pak může uživatele resp. vyšší vrstvy odstiňovat od konkrétních specifik používané komunikační podsítě, od její přenosové technologie, a především pak od všech nedokonalostí podsítě. Transportní vrstva je tedy vlastně rozhraním mezi poskytovateli přenosových služeb (komunikační podsítí) a jejich uživateli (nejvyššími třemi vrstvami). Je také "poslední instancí", která může změnit nespojovaný charakter poskytované přenosové služby na spojovaný a naopak. To je možné udělat také na úrovni síťové vrstvy (jak jsme si naznačili ve 33. dílu našeho seriálu), nikoli však již na úrovni vyšších vrstev, které jsou uživateli těchto služeb (viz též obrázek 35.2.)\nSíťové vs. transportní spojení\nObr. 35.2.: Spojované a nespojované služby v ISO/OSI modelu\nK lepšímu pochopení úlohy transportní vrstvy nám pomůže bližší přiblížení rozdílu mezi transportním a síťovým spojením. Transportní spojení (transport connection) je spojení, které vzniká mezi dvěma entitami transportní vrstvy (v případě spojovaných služeb). Ve skutečnosti je však realizováno prostřednictvím nižších vrstev, tedy prostřednictvím síťových spojení (network connections) jako spojení mezi dvěma entitami na úrovni síťové vrstvy. Standardně se každé jednotlivé transportní spojení realizuje prostřednictvím jednoho síťového spojení. Pokud ale transportní spojení požaduje vyšší přenosovou kapacitu, než jakou dokáže zajistit jedno síťové spojení, může být jedno transportní spojení zajišťováno pomocí více spojení síťových. Transportní vrstva se pak stará o rozdělení přenášených dat mezi jednotlivá síťová spojení tak, aby to pro vyšší vrstvy bylo transparentní (tj. neviditelné).\nMůže však nastat i opačný případ. Pokud je zapotřebí vytvořit více transportních spojení s relativně malými nároky na přenosovou kapacitu, může být vždy několik z nich realizováno prostřednictvím jediného síťového spojení. Takováto potřeba nastává např. při použití více terminálů, z nichž každý vyžaduje samostatné transportní spojení se vzdálených počítačem. Jsou-li ale tyto terminály používány spíše příležitostně a jsou-li fyzicky blízko sebe, může být dosti neekonomické zřizovat pro každý z nich samostatné síťové spojení. Potřebné přepínání (multiplexování) jednoho sdíleného síťového spojení mezi více transportních spojení pak zajišťuje opět transportní vrstva.\nKvalita služeb síťové vrstvy\nPro transportní vrstvu je velmi podstatné, jakou kvalitu může předpokládat u služeb, které jí poskytuje síťová vrstva. Této kvalitě pak musí být přizpůsobeny přenosové protokoly transportní vrstvy, mají-li vyšší vrstvy odstiňovat od všech specifik a nedokonalostí komunikační podsítě resp. síťové vrstvy.\nSlužby síťové vrstvy se v této souvislosti rozdělují na tři kategorie - viz tabulka 35.3. Do kategorie A patří síťové služby, které ztrácí či přenáší s chybou jen zcela zanedbatelné procento paketů, a u kterých prakticky nedochází k výpadkům již jednou navázaných spojení. Takovéto síťové služby lze považovat za (téměř) dokonalé, a transportní vrstva pak má při jejich použití nejméně práce. Kvality kategorie A dosahují síťové služby některých lokálních sítí, zatímco v případě rozlehlých sítí je kategorie A vzácnější než šafrán.\nA bez chyb při přenosu paketů a bez výpadků spojení\nB bez chyb při přenosu paketů, s výpadky spojení\nC s chybami při přenosu paketů, s výpadky spojení\nTabulka 35.3. Kategorie přenosových služeb na úrovni síťové vrstvy\nDo kategorie B spadají síťové služby, které jsou z hlediska přenosu jednotlivých paketů stejně spolehlivé jako kategorie A, ale u kterých dochází častěji k výpadkům spojení. Tedy k situacím, kdy z různých důvodů (přetížení, poruchy hardwaru, chyby v softwaru apod.) dochází k předčasnému ukončení (výpadku) dříve navázaného spojení. Transportní vrstva se s tím dokáže účinně vyrovnat (opětovným navázáním nového síťového spojení) a existenci výpadků před vyššími vrstvami skrýt. Má s tím však samozřejmě "více práce", než v případě síťových služeb kategorie A. Do kategorie B spadá obvykle většina veřejných datových sítí na bázi doporučení X.25.\nDo kategorie C pak patří všechny ostatní síťové služby. Transportní vrstva je musí považovat za nespolehlivé, a potřebnou spolehlivost zajistit sama. Protokoly transportní vrstvy, které musí využívat služby této kategorie, jsou pak samozřejmě nesložitější a nejkomplikovanější.\nTřídy transportních protokolů\nReferenční model ISO/OSI se vyrovnává s odlišnou kvalitou služeb na úrovni síťové vrstvy zavedení pěti různých tříd přenosových protokolů na úrovni transportní vrstvy (transportních protokolů) - viz tabulka 35.4.\nDo třídy 0 (TP0, Transport Protocol class 0) patří transportní protokoly, které využívají síťové služby kategorie A. Jsou jednoduchou "obálkou" nad příslušnými síťovými protokoly, a navíc zajišťují prakticky jen nezbytné navazování a rušení transportních spojení.\nTřída 1 (TP1) předpokládá použití síťových služeb kategorie B, a musí se tedy umět vyrovnat s případnými výpadky spojení na úrovni síťové vrstvy.\nTřída 2 (TP2) předpokládá opět použití síťových služeb kategorie A, tedy takových, které může považovat za dostatečně spolehlivé - stejně jako v případě třídy 0. Transportní protokoly třídy 2 jsou však navíc schopné zajistit potřebné multiplexování jednoho síťového spojení mezi více spojení transportních (viz výše).\nTřída 3 (TP3) je kombinací tříd 1 a 2. Předpokládá síťové služby kategorie B, a dokáže je multiplexovat mezi více spojení transportních.\nTřída 4 (TP4) je určena pro použití nad síťovými službami kategorie C. Transportní protokoly této třídy musí "počítat s nejhorším", a jsou tedy ze všech transportních protokolů nejsložitější a nejkomplikovanější.\nTřída transportních protokolů Kategorie síťových služeb Funkce\nTP0 A jednoduchá obálka síťových protokolů\nTP1 B zotavení z výpadků síťových spojení\nTP2 A multiplexování jednoho síťového spojení mezi více transportních spojení\nTP3 B multiplexování a zotavení z výpadků\nTP4 C detekce a oprava chyb, zotavení z výpadků\nTabulka 35.4.: Třídy transportních protokolů