předchozí 1 …10 11 1213 další\nvikomtka - vikomtesa\nMyslíte, že je možné rozlišit „vikomtku“ jako manželku vikomta nebo vyšší šlechtičnu a „vikomtesu“ jako neprovdanou dceru vikomta?\nV dostupných českých slovnících a encyklopediích se sice s kodifikovanou přechýlenou podobou odvozenou od titulu vikomt nesetkáme, ale domníváme se, že u tvarů vikomtka a vikomtesa nejde o významový rozdíl, ale pouze o odlišný překlad jednoho slova. Tento šlechtický titul je původem francouzský (vicomte) a přechýlená podoba ve francouzštině je vicomtesse. Do češtiny se obvykle překládá jako vikomtesa (v úzu tyto podoby výrazně převažují). Tvar vikomtka patrně vznikl pouhým automatickým přidáním přípony -ka k základu slova vikomt. Z hlediska slovotvorného můžeme použít analogii k výrazu comtesse – komtesa, ale zde je třeba dát pozor na významovou odlišnost. Francouzský výraz pro hraběte je comte, přechýlená podoba je comtesse, tedy hraběnka. Teprve v češtině získala počeštěná podoba komtesa význam neprovdané hraběcí dcery (proto comtesse nelze překládat do češtiny jako komtesa). Nejde tedy o dvojici stejného typu (hraběnka – komtesa a vikomtka – vikomtesa). V případě vikomtky a vikomtesy zůstává význam stejný.\nneb, neboť, nebo\nMáme nejasnost v užívání slova „neb“, které se vyskytuje ve dvou variantách. Jedna varianta je použití slova neb jako zkráceného tvaru neboť. Druhá varianta je použití (dá se nalézt ve staročeštině) tohoto slova ve smyslu spojky nebo. Nevíme, co je správně a co ne.\nVýraz neb se používá jako zkrácená podoba obou spojek – nebo i neboť. Původně se totiž jednalo o jediné slovo. Základní tvar byl nebo v platnosti příčinné spojky a z něho vzniklo jednak kratší neb (jako z tamo vzniklo tam) a tvar rozšířený příklonným -ť a –ti, tzn. neboť a neboti. Všechny čtyři tvary – neb, nebo, neboti, neboť – měly ve staré češtině platnost příčinné spojky. Postupně se tvary nebo a neboť významově odlišily, ale zkrácenou, knižní podobu neb můžeme použít pro obě slova. Viz např. Slovník spisovného jazyka českého.\nweblog, blog, blogovat\nZajímal by mě váš postoj ke slovům „weblog“, „blog“, k použití sloves „blogovat“, „blognout“ a k označení „bloger“, „blogerka“. Je správné je počešťovat, nebo by bylo lepší neměnit anglický přepis „webblog“, „blogger“ a raději neskloňovat, nečasovat?\nSlova weblog a blog a slova od nich odvozená jsou sice poměrně nová a jazykové příručky je dosud neobsahují, ale užívají se dnes velmi často a v oblasti žurnalistiky se staly celkem běžnou součástí slovní zásoby. Mimo jiné i proto, že čeština pro ně nemá jednoslovný název a je nucena je opisovat více slovy (internetový deník, psát/vést internetový deník, pisatel/autor internetového deníku apod.). Domníváme se, že většinu z nich lze bez obav užít. V případě slovesné podoby doporučujeme tvar blogovat (koncovka -ovat je u přejatých sloves nejčastější), ale rozhodně bychom se vyhnuli dokonavému tvaru blognout. Pravopisná podoba vzhledem k novosti těchto slov není zcela ustálena a můžeme pouze spekulovat, která podoba nakonec zvítězí jako jediná možná. V případě slov blog, weblog, blogový, weblogový se v českých textech užívá podoba počeštěná a výrazně převažuje zkrácený tvar (internetový vyhledávač Morfeo uvádí pouze 3 429 výskytů webblogu oproti 63 771 výskytům weblogu a 191 470 výskytům blogu; dále vyhledávač nalezl 132x blogový a 86x weblogový). V případě blog(g)era (příp. blog(g)erky) už není situace tak jasná, podoba je rozkolísaná, ale převažuje původní, zkrácená podoba blogger: 930x bloger, 8 861x blogger; 99x weblogger, 35x webloger.\nAť už se rozhodneme pro kteroukoli z uvedených podob, v českém textu je třeba tato slova uvádět v náležitých tvarech – tedy skloňovat a časovat.\nZajímalo by mě, jestli je správný nyní hojně užívaný obrat „jsem za to rád“.\nDůvodem, proč se konstrukce jsem za to rád hojně objevuje v dnešním úzu, je silná knižnost obratu jsem tomu rád. Jazykoví uživatelé hledají novou konstrukci, která by byla méně knižní a hodila by se do běžného denního vyjadřování, i hovorového. Nacházejí ji v analogickém obratu, jehož součástí je vazba za to, totiž v obratu jsem za to vděčen/vděčný, a obě konstrukce jakoby spojují do jedné. Rozšiřování konstrukce jsem za to rád v dnešní češtině lze sotva bránit; nelze ji považovat za chybnou. Změna předložkové vazby je v historii jazyka častým jevem.\nMohu používat v množném čísle slovo „časomíra“ – synonymum pro hodinky nebo časoměřič?\nSlova časomíra ve významu „zařízení k měření času“ je možno užít v množném čísle, stejně jako můžeme užít v množném čísle slova zařízení. Lze prodávat různá zařízení, tedy i různé časomíry. Jde o poměrně nový, frekventovaný význam tohoto slova, starší slovníky uvádějí jen synonyma časoměřič nebo časoměr. Z kontextu by ovšem mělo být vždy jasné, kdy jde o zařízení/přístroj a kdy jde o druhý význam slova časomíra, totiž o dějový význam „měření času“ (např. ve spojení člověk pověřený časomírou).\nRád bych se zeptal jak správně používat oslovení „slečna“. Tedy kdy se použije oslovení slečna a kdy paní. Je rozdíl pouze ve stavu (svobodná x vdaná), nebo jsou dána i další rozdílová kriteria (věk, dítě apod.)?\nUžívání titulů slečna a paní se v češtině neřídí žádnými přísnými jazykovými pravidly, spíše společenskými zvyklostmi. Ty se s vývojem společnosti – od generace ke generaci – poněkud\nproměňují, a to tak, že titul slečna stále více ustupuje všeobecnému oslovení paní.\nTitul slečna užíváme u svobodné dívky, u dosud neprovdané ženy, nikoli u rozvedené nebo ovdovělé ženy. Je vázán na svobodný stav ženy a v současné době je stále více omezován na velmi mladý věk nositelky. Ve všech ostatních případech dáváme přednost oslovení paní, a to jak ve spojení s příjmením, křestním jménem, povoláním, tak bez něj. Dnes už děti ve škole neříkají slečno učitelko, ale jen paní učitelko, lístky do kina si kupujeme u paní pokladní; zatímco spisovatel Herben kdysi napsal, že dům byl majetkem dvou starších slečen, dnes bychom velmi pravděpodobně řekli, že byl majetkem dvou starších paní. Pro roli ženy v dnešní společnosti není podstatné, je-li (byla-li) vdaná, nebo ne, a spolu s tím přestává být důležité rozlišování jejího stavu při oslovování (ostatně u mužů takové rozlišování taky nemáme). Rozhodně tedy neuděláme chybu, oslovíme-li ženu vážená paní v případě, kdy si stavem nejsme jisti. Toto oslovení je dnes chápáno jako neutrální. Pro zajímavost uvádíme, že v angličtině, která zkracuje výraz slečna pomocí Miss a paní pomocí Mrs., se vyvinul a v současné době je stále více preferován neutrální titul ženy, totiž Ms.\nmužská jména na -e\nV poslední době je ve velké frekvenci jméno Kubice. Překvapuje mě, že se ve veškerém tisku objevuje skloňování tohoto jména ve tvaru Kubice - Kubiceho. Domnívám se, že by mělo být skloňováno podle vzoru soudce, čili bez soudce, bez Kubice. Možná je to tvar nezvyklý a možná, že čeština povoluje i ten zmíněný tvar.\nVe skloňování domácích mužských příjmení zakončených na -e nastává určitý posun. Mluvnice češtiny 2 (Academia 1986) řadí domácí jména zakončená na -e (Kaše, Nevole, Purkyně, Osolsobě) ke vzoru „soudce“; 2. pád je tedy Kaše, Nevole, Purkyně, Osolsobě. M. Knappová v příručce Naše a cizí příjmení v současné češtině (Tax AZ KORT, 2002) rozlišuje dvě skupiny českých jmen. Česká příjmení zakončená na -e/-ě (Kaše, Nevole, Purkyně, Kubice) se skloňují podle vzoru „soudce“; složená česká příjmení se skloňují jak podle vzoru „soudce“, tak pomocí zájmenných koncovek: Skočdopole - Skočdopole i\nSkočdopoleho, Osolsobě - Osolsobě i Osolsoběho.\nCizí jména, u nichž před koncovým -e předchází souhláska tvrdá nebo obojetná, se tradičně skloňují podle vzoru „pán“, nověji i pomocí zájmenných koncovek: Goethe – Goetha i Goetheho, Falke – Falka i Falkeho. Zájmenné skloňování je v současnosti běžné i u cizích jmen s měkkou souhláskou před -e, která patří ke vzoru „soudce“: Croce – Croceho, Wünsche – Wünscheho. Předností zájmenných koncovek je to, že ze všech pádových tvarů je zřetelná základní podoba jména (např. Falke na rozdíl od Falk, Hesse na rozdíl od Hess).\nZájmenné skloňování je možné užít jak u jmen cizích, tak i u českých složených jmen. V posledních letech postupně proniká i do první uvedené skupiny; proto se vedle podob druhého pádu Purkyně, Poledne, Klápště, Kubice setkáváme i s tvary Purkyněho, Poledneho, Klápštěho, Kubiceho. Tyto podoby zatím příručky nezachycují, ale zcela vyloučit je nelze.\nJe slovo tartas výraz krajový, nebo patří do hovorové češtiny? A jaký je jeho přesný význam?\nSlovo tartas hodnotí Slovník spisovného jazyka českého jako poněkud zastaralý oblastní a expresivní výraz s významem: hluk, rámus, vřava; např. vypuknout v tartas (z díla I. Herrmanna).\nAbú Mus‘ab az-Zarqáwí\nV tisku se setkáváme s různými způsoby přepisu jména muslimského vůdce Zarkávího. Která z nich je správná?\nS odpovědí pomohli našemu tazateli pracovníci Orientálního ústavu AV ČR. Citujeme: Správný přepis je Abú Mus‘ab az-Zarqáwí. Abú Músá je chyba, byť se opakuje ve všech mediích.\nčárka před a přitom\nPo prostudování mnoha příruček o pravopisu stále nejsem schopná určit, zda se píší čárky před „a přitom“ v následujících souvětích. Prosím Vás o zdůvodnění, proč ji tam napsat, nebo nenapsat.\n1. Ale není to problém jen tohoto programu, i jiné programy jsou stále propagovány a přitom jsou takřka nebo úplně vyčerpané.\n2. Vím o projektech některých škol, které již v září mají otevřít nové univerzitní výukové programy a přitom nemají ani vyjasněný obor.\nRoli nehraje to, že za spojkou a následuje příslovce přitom, ale to, jaký významový vztah je mezi větami, které výraz a spojuje. Podle našeho názoru jde o vztah spíše odporovací než slučovací (spojku a by šlo nahradit např. spojkou ale), proto bychom doporučovali čárku napsat.\nRád bych si u Vás ověřil, zda se jméno „Zinedine Zidane“ skloňuje podle vzoru „pán“.\nPříjmení končící v prvním pádě na nevyslovované -e, avšak ve výslovnosti na souhlásku (v daném případě je výslovnost [zinedyn zidan]) skloňujeme podle vzoru „pán“ a nevyslovované -e v nepřímých pádech vypouštíme: 1. p. Zinedine Zidane; 2. p. Zinedina Zidana; 3. p. Zinedinu Zidanovi atd.\nNevím si rady s formulací věty, a proto prosím o radu, která varianta je vhodnější:\n- Vyhláška byla vydána jako restriktivní opatření, aniž bylo zřejmé, jaké bude mít následky.\n- Vyhláška byla vydána jako restriktivní opatření, aniž by bylo zřejmé, jaké bude mít následky.\nJde mi o podmiňovací způsob v takto koncipovaném souvětí. Je slůvko „by“ v takovém kontextu správné, nebo chybné?\nO větách s aniž se v lingvistických časopisech vedou diskuse již více než sto let. Prastará gramatická doporučení praví, že kondicionál je namístě tam, kde celá konstrukce má význam podmíněného děje, např. nebyl bych přišel, aniž bych nepozdravil, jinak je nutno užívat slovesa v tom čase a způsobu, v jakém je sloveso hlavní věty, např. přišel, aniž pozdravil. Toto doporučení vychází z respektu k historickému původu spojky, jde totiž o slučovací spojku ani+ zdůrazňovací -ž (srov. např. totiž). Odešel, aniž pozdravil tedy podle daného pravidla interpretujeme jako správné na pozadí slučovacího spojení odešel a ani nepozdravil. Silné pronikání kondicionálu, jehož jsme svědky v současné češtině, souvisí se slábnoucím povědomím o jejím původu a v důsledku toho změnou chápání spojky a jejím přechodem od souřadicí (např . kmotr ho nezdržoval, aniž pozval /= ale ani/) k podřadicí (např. odešel, aniž pozdravil /= bez toho, aby/).\nPřístup současných základních příruček k větám s aniž je poněkud obojaký. Zatímco Slovník spisovného jazyka českého ze 60. let připouští konstrukce aniž+kondicionál i ve větách bez významu podmíněného děje (tedy např. připomínám, aniž bych chtěl radit), novější Slovník spisovné češtiny pro školu a veřejnost (1994) uvádí důsledně pouze příklady, v nichž způsob a čas slovesa v hlavní větě odpovídá způsobu a času slovesa věty s aniž: šel tam, aniž byl pozván a o možnosti užít kondicionál se vůbec nezmiňuje.\nPodle údajů v Českém národním korpusu je zřejmé, že v úzu kondicionál po spojce aniž vítězí bez ohledu na tvar slovesa v sousedních větách. Dále se podle zběžného pohledu na korpusové výskyty dá konstatovat, že doklady, v nichž se tvar slovesa hlavní věty koresponduje s tvarem slovesa ve větě s aniž, pocházejí v převážné většině z beletristických textů, z odborné a populárně naučné literatury, jsou tedy jakýmsi znakem vyššího stylu.\nLze tedy říci, že v současné češtině jsou podle autoritativních příruček přípustné obě varianty, v úzu ve větě s aniž vítězí tvar s kondicionálem, ve vyšším stylu se zachovává naopak způsob vycházející z povědomí o původu spojky.\nčínsko-americký a čínskoamerický\nVýrazy vietnamsko-americký, kubánsko-americký… jsou, předpokládám, správně (na rozdíl od latinskoamerický, afroamerický ap.). Je ale možné psát bez spojovníku „čínskoamerický“?\nMáme-li na mysli reciproční vztah mezi uvedenými zeměmi, pak je namístě spojovník: vietnamsko-americká válka, kubánsko-americká krize apod., proto bude v tomto významu spojovník i v případě výrazu čínsko-americký (např. čínsko-americké vztahy). Druhá varianta (čínskoamerický) se běžně neužívá, ale z hlediska slovotvorného je možná. Pokud bychom měli na mysli např. člověka, jev apod., který je americký, ale s čínskými kořeny (nešlo by o vzájemný vztah mezi Amerikou a Čínou), pak bychom mohli zvolit pravopis bez spojovníku (např. čínskoamerická komunita – tedy Američané původem z Číny), analogicky k typu afroamerický, latinskoamerický apod.\nprotože – proto, že; takže – tak, že\nMám poměrně velký problém rozlišit používání „protože“ a „proto, že“, (podobně „takže“ a „tak, že“). Domnívám se, že jedno uvozuje věty příčinné, druhé účelové, ale nějak se mi nedaří odlišit jedno od druhého. Můžete mi to prosím objasnit, případně doložit názornými příklady?\nJedná se o vcelku složitou problematiku tzv. „korelativ“ (korelativních výrazů), která doposud není zcela uspokojivě popsána. Poměrně rozsáhlou kapitolu věnoval korelativům ve své Česko-německé srovnávací gramatice František Štícha.\nSpojky proto, že a protože jsou zde rozlišeny významově: „souvětí s korelativem proto, že je vždy toliko odpovědí na potenciální otázku po důvodu realizace děje (stavu), tedy na otázku proč k něčemu došlo. Souvětí se spojkou protože se užívá také tehdy, jestliže celé souvětí poskytuje novou informaci.“ Tento rozdíl Štícha vysvětluje na příkladu věty Pomohl jí, protože ji měl rád, která může mít dva významy:\n1. Poskytuje informaci o tom, že někdo někomu pomohl, a zároveň i o tom, proč tak učinil.\n2. Poskytuje informaci pouze o tom, proč někdo někomu pomohl.\nVěta s korelativem Pomohl jí proto, že ji měl rád může vyjádřit pouze význam druhý.S výrazy takže a tak, že je to trochu jinak. Korelativum tak, že vyjadřuje vedlejší větu způsobovou v širokém slova smyslu – např. Voda stoupla tak, že nám natekla do sklepa. Spojka takže naopak uvozuje větu, která vyjadřuje následek vyplývající z obsahu věty řídící – přičítáme jí tak charakter účinkový: Voda stoupla, takže nám natekla do sklepa.\nDobrý den, dostáváme se neustále do sporů o pravopis slova „syčák“ – „sičák“. Prosíme tedy o pomoc a případné zdůvodnění pravopisu.\nPodstatné jméno syčák souvisí se slovesem syčet, které patří mezi tzv. vyjmenovaná slova; v původním významu pojmenovávalo žebravého tuláka, pobudu – odtud souvislost: při polohlasném žebrání jsou slyšet jen sykavky.\nvýznam spojky nebo\nSetkal jsem se s názorem Evropského soudního dvora, že pokud je možno uložit dvě sankce a je mezi nimi gramatická spojka „nebo“, že lze uložit současně obě sankce. Příklad: „Shledá-li soudní dvůr, že dotyčný členský stát nevyhověl jeho rozsudku, může mu uložit zaplacení paušální částky nebo penále.“ Pokud si ze školy pamatuji, byla spojka „nebo“ charakterizována jako spojka vylučovací. Je pravda, že někdy může působit významově tak, že mohou být splněny obě podmínky a jedna druhou nevylučuje, ale to není legislativní případ. Např. stanoví-li se, že pokud prší nebo sněží, musí mít řidiči zapnutá světla a řidiči motocyklu nemusejí mít na očích brýle. Samozřejmě že se zde počítá i s případem, že prší a sněží najednou. Na druhé straně, pokud např. trestní zákon stanoví, že za určitý trestný čin lze uložit odnětí svobody až na dva roky nebo peněžitý trest nebo zákaz činnosti, má soud na výběr jednu z těchto sankcí, ale nemůže uložit třeba rok vězení a k tomu pět tisíc pokuty.\nSpojka nebo uvozuje nějakou alternativu, jde tedy o vylučování (disjunkci) jedné z možností. V jazykové praxi je však situace poněkud složitější než tato obecná definice. Rozlišuje se tzv. slabá disjunkce (alespoň jedna z alternativ je pravdivá, mohou však být pravdivé obě; bez čárky před nebo) a silná disjunkce (vylučování v pravém smyslu: jen jedna z alternativ je pravdivá; s čárkou před nebo). V určení jednotlivých typů a jejich interpretaci je třeba uvážit všechny komunikačně-pragmatické faktory, jako jsou např. situace, kontext, záměr mluvčího ad. Bez těchto znalostí často nelze správně rozhodnout. Příklady vět se slabou disjunkcí, kde se kladou alternativy vedle sebe (nikoli ostře proti sobě) a mohou platit obě zároveň, jsou např. tyto: S poruchami sekrece nebo distribuce endorfinů souvisí snad i schizofrenie. Význam každé nové metody v medicíně je třeba posuzovat z hlediska přímého nebo nepřímého užitku pro nemocného (slabá, nevylučovací disjunkce). Chce-li autor výslovně říci, že nevylučuje možnost působení obou faktorů zároveň, může použít podvojný spojovací výraz a/nebo (nebo/a), chce-li výslovně říci, že může platit pouze jedna alternativa, použije čárku před spojkou nebo, případně dvojitý spojovací výraz buď–nebo; eventuálně tuto informaci výslovně uvede přímo v textu – takové řešení je výhodné v textech, kde je žádoucí přesné, jednoznačné vyjádření (např. právě v textech právní povahy). V některých kontextech je vylučovací vztah natolik oslabený, že přechází ve vztah slučovací a spojku nebo lze zaměnit za spojku a, např. ve výčtech (Vojáci nebo studenti platí polovic). Záleží na tom, jak autor sám tento vztah pojme, zda chce prezentovat obě varianty jako stojící vedle sebe, nebo naopak proti sobě (tato volba samozřejmě není libovolná, ale závisí na kontextu).\nVzhledem k předchozímu výkladu je zřejmé, že někdy mohou vzniknout dvojznačné struktury. Např. Jmenujte hru, ve které se užívá míče naplněného korkem nebo srnčími chlupy. Výklad může být dvojí: a) jmenujte hru, v níž se užívá míčů obojích druhů; b) jmenujte hru, v níž se užívá míče naplněného korkem, anebo jinou hru, v níž se užívá míče naplněného srnčími chlupy. Jak už bylo řečeno, této dvojznačnosti se lze vyhnout pouze co nejpřesnější formulací.\nZdá se nám, že podle typu textu a situace je pravděpodobnější výklad uvedené věty z textu o legislativních závazcích (Shledá-li soudní dvůr, že dotyčný členský stát nevyhověl jeho rozsudku, může mu uložit zaplacení paušální částky nebo penále) ten, že soud může uložit jednu ze sankcí. Pokud by totiž mohl uložit obě, bylo by přirozenější a jednoznačnější užít rovnou spojku a, která žádný disjunktivní rys neobsahuje. Nicméně vzhledem k předchozímu výkladu nelze teoreticky vyloučit ani druhé pojetí (jakkoli se nám zdá v tomto případě méně pravděpodobné). K přesnější interpretaci bychom potřebovali, aby věta byla formulována jednoznačněji (např.; …může mu uložit zaplacení paušální částky nebo penále, případně obojí x …může mu uložit buď zaplacení paušální částky, nebo penále). K tomuto jazykovému výkladu je třeba dodat, že jazyková poradna nemá statut soudního znalce, a pokud se liší hledisko právní a jazykové, v případném sporu má u soudu vždy přednost výklad právní před jazykovým.\nvnukovská, nebo vnuččiná společnost?\nObracím se na Vás s dotazem ohledně používání spojení vnukovská společnost. Jsme totiž firma holdingového typu, která sdružuje své dceřiné společnosti a některé z nich již založily vlastní dceřiné společnosti, tudíž vůči mateřské společnosti je to již „vnučka“. Nejsme si však jisti tím, zda je možné oficiálně slovní spojení vnukovská společnost používat.\nPřídavná jména označující příbuzenské vztahy si vypůjčujeme k označení těsných svazků, kterými jsou organizace propojeny, nebo k citově zabarvenému hodnocení takových vztahů. Obyčejně dáváme přednost tomu, že s podstatným jménem rodu mužského spojujeme přídavné jméno bratrský (bratrský závod) a s podstatným jménem rodu ženského přídavné jméno mateřský, sesterský či dceřiný (mateřská centrála, sesterská organizace, dceřiná společnost). Přídavné jméno vnukovský je utvořeno od podstatného jména vnuk, nikoli vnučka. Protože v názvech společností převažují názvy obsahující přídavná jména utvořená od podstatných jmen rodu ženského (mateřská společnost, dceřiná společnost, dokonce i sesterský podnik), doporučili bychom použít spíše přídavné jméno vnuččiný (vnuččiná společnost), avšak ani spojení vnukovská společnost nelze hodnotit jakojazykově nesprávné, a jak lze zjistit například pomocí internetových vyhledávačů, v praxi se objevuje.\nPo několika dnech brigády v hypermarketu v oddělení lahůdek jsme dospěli k problému se slovem „párek“. Někteří lidé tímto slovem myslí dva kusy uzeniny (v kuse) – dvě nožičky. Jiní chtějí párek pouze jeden. Prosím o vysvětlení tohoto problému.\nZe slovotvorného hlediska je slovo párek utvořeno příponou -ek od slova pár (jako domek od dům, stolek od stůl, dárek od dar apod.). Pár i zdrobnělina párek označují dva jedince, věci, jevy (manželský pár, mladý párek, pár(ek) holoubat, křepelek …). Toto slovo bylo vybráno pro označení druhu uzenářského výrobku proto, že se vždy prodávaly dva spojené kusy. Motivovanost pojmenování se však postupně vytrácí, ne všichni uživatelé si ji uvědomují. Může to být způsobeno i tím, že v posledních letech se už nevyrábějí jen klasické párky, tzn. dvě spojené nožičky, ale jakýsi „had“. Jestliže jsou všechny nožičky spojené a prodavač/ka odřezává příslušný počet, o párku bychom (chceme-li se úporně držet etymologie) vlastně ani mluvit neměli. Pokud chceme předejít nedorozumění, je nejlepší požádat o konkrétní počet nožiček.\nlétě – létu\nProsím o Vaše vyjádření, které tvary slova „léto“ jsou přípustné ve větě: Vítáme Vás v pozdním babím létu – létě? Který tvar je spisovný a za jakých podmínek je možné použít tvar druhý?\nU jmen středního rodu zakončených na -o jsou z gramatického hlediska možné v 6. p. jednotného čísla koncovky -u i -e/ě. V případě, který uvádíte, se koncovka -ě objevuje častěji, protože jde o ustálený tvar pro vyjádření příslovečného určení času (v létě, nikoli v létu; stejně jako ve městě, nikoli ve městu). Nicméně u jiných významů než časových (či místních) lze užít obě koncovky bez stylového rozlišení, např. mluvili jsme o létu i létě (o městě i městu). Vzhledem k tomu, že ve Vašem případě je mezi předložku a substantivum vloženo ještě přídavné jméno babí, koncovka -u zde nepůsobí tak neobvykle jako u ustáleného spojení v létě x v létu. Lze tedy říci, že v uvedené větě by byla obvyklejší, tradičnější podoba s -ě, ale ani koncovku -u zde nelze hodnotit jako chybnou. Také mluvnice uvádějí, že u těchto substantiv nelze jednoznačně stanovit tu nebo onu podobu. Obě jsou možné – rozdíl je pouze ve frekvenci.\nNáš kolega, Jihočech, užívá slovního spojení krahová voda; říká, že je to voda „studenější než studená“. Zajímal by nás původ slova krahová.\nPřídavné jméno krahová slovotvorně i významově souvisí s podstatným jménem kra, doloženo je však výlučně ve tvaru ženského rodu a právě jen ve spojení krahová voda. Jde o málo známé, ojediněle užívané slovní spojení, synonymní s běžným ledová voda, popř. ledovcová voda.


6.Jane_S - Černá dáma | Soutěžní povídky\nBlog.cz\t> Soutěžní povídky\t> Archiv\t> Březen 2011\t> 6.Jane_S - Černá dáma\n6.Jane_S - Černá dáma\n8. března 2011 v 22:30\t| Katrine\t| Prvních 100 povídek\nŠestá... prosím, posílejte další :D\nPovídka o depresi, o tom, že všechno zlé je pro něco dobré, o přátelství a o znameních, i o tom, že všechno má důvod, jen ho nemusíme znát…\nProsím vás, pusťte mě! Musím s ní mluvit! Prodírala se Berta davem tmavých postav, a ty jí neochotně uhýbaly v cestě. Celá schvácená se vřítila do vrat, která se už, už zavírala. Ramenem do nich vrazila, až to zabolelo a podařilo se jí vklouznout dovnitř. Černá dáma se otočila. Co chcete?\n"A takhle to vždycky končí. Zeptá se mě, co jí chci a probudím se." Psycholožka s povzdechem sepjala ruce. "Jak to vyložit? Snad byste sama mohla mít představu…" "To bych tu nebyla!" Pokrčila rameny Berta a chytla mezi prsty pramínek vlasů, který ji šimral na tváři, aby ho uklidila za ucho. "A je u vás všechno v pořádku? Myslím, jestli se něčím netrápíte, něco neřešíte…" Vyptávala se lékařka, ale Berta jen zamyšleně kroutila hlavou: "Nic speciálního neprožívám…" "Podívejte, slečno, já vám můžu dát léky na uklidnění, nechat vás vymluvit…" Vedla psycholožka sezení k závěru, "doporučila bych vám zvolnit, víc odpočívat, choďte třeba plavat, věnujte se tomu, co vás baví. Máte přítele?"\nBerta odcházela z ordinace skleslá, doufala, že společně najdou příčinu zlých snů… Když je nazývala zlými, cítila, že jim tak trochu křivdí. Nedělo se v nich zlého nic, černá dáma byla krásná a vznešená, ale co jí Berta chtěla, že ji s vypětím všech sil honila ulicí, to jí vrtalo hlavou už dobré dva týdny. Tak dlouho se jí o tajemné černé dámě už zdá. A to ji značně znervózňovalo. Asi tak jako to, že několikrát za den viděla na svých digitálkách stejná čísla. Dvacet - dvacet. Nebo šestnáct - šestnáct. A kdykoliv se podívala na mobil, jestli nepřišla zpráva, viděla na jeho displeji tatáž stejná čísla. Co tohle do háje znamená?!\nDoma sedla k televizi a přepínala z jednoho kanálu na druhý, než ji zaujal proslov věštkyně na obrazovce. "Sedíte doma se svým trápením a užíráte se… nemáte se komu svěřit nebo není, kdo by vám rozuměl, kdo by poradil, kdo by pomohl? Tak pro vás mám jedno řešení! Váš problém můžeme vyřešit teď hned. Ano, slyšíte dobře, my, spolu a hned. Takže neváhejte, stačí pouze jeden váš telefonát a můžete svůj problém pustit tak říkajíc k vodě! Stačí mi zavolat, říct datum svého narození a co vás trápí. O všechno další se postarám. Společně všechno vyřešíme…." Lákala diváky zmalovaná a zlatem ověšená čarodějka, držíc přitom v ruce telefonní sluchátko. Bertu kdoví proč napadlo, že by to možná stálo za zkoušku.\nOpsala číslo na noviny, které ležely na stole, a ještě chvíli váhala. "Volejte, drahouškové! Nebojte se! Horší je nezavolat, než zavolat! Vytočte naše číslo a vězte, že vám přinese štěstí a úlevu. Ostatně pro důkaz nemusíte nikam daleko, vlastně vůbec nikam, tak zavolejte…" Pokračovala věštkyně. "Nikdo mi nevolá? To nemáte problémy? To nás sledují samí šťastní? Kéž by to tak bylo! Haló, haló! Telefon je stále hluchý! Kdy už se někdo rozhodne dát svým problémům sbohem? Haló! Ááá, kdo je na druhém konci, prosím?\nTady Berta. "Zdravím vás Berto, zlatíčko, tak povídejte!" "Mám pořád dokola stejnej sen…" "A ten vám nedá spát! Je mi to jasný, holčičko. Tak mi ještě povězte, kdy jste se ráčila narodit…" "Prvního srpna osmdesát." Dóbře miláčku, tak můžete zavěsit, ať šetříte korunky a hned se na to podíváme, tááák… Čarodějka zavřela oči a hluboce se nadechla, zatímco její ruce jako by se napojovaly na ty nejtajemnější z tajemných sil. "Koukám, že tam to není jednoduchý, tam trpí dušička. Dejte si do okna kamínek, který najdete cestou někam, kam se budete těšit a mělo by to pomoct. Tak přeju hodně štěstí, pusinko a pevný nervy!" Berta vypnula televizi a dala čelo do dlaní. To snad ne, jak mohla uvěřit, že by nějaká taková mohla rozluštit tu záhadu… Ta by sama potřebovala pomoct, napadlo ji. "I když já jí vlastně pomohla, poslala jsem jí prachy…" Řekla si pro sebe Berta, když odcházela z obýváku.\n"To se občas stává, mně se taky někdy zdá to samý." Uklidňovali ji další den kolegové v kanceláři. "Kolikrát se ti to zdá, dvakrát? Nebo denně, jako mně?!" Odrážela Berta pokusy o svou útěchu. "Vždyť já už i blbě spim, jakmile tu ženskou dohonim, už jsem vzhůru. Nedá se to snášet. A do toho ty hodiny…" "Co s hodinama?" Zeptala se jedna z kolegyň. "Stejný čísla, kouknu na mobil a tam je dvanáct - dvanáct, pět - pět. A tak." "Tak to je hodně divný…" Usoudila kolegyně, ale jiná řekla: "To už jsem někde slyšela. Nebo četla…" "A vzpomeneš si?" Naléhala Berta a Radka se dala do přemýšlení. "Znamenalo to něco jako… že se něco stane… teď si nevzpomenu, já o tom budu přemýšlet, jo?" Slíbila pobledlé Bertě a ta trpce kývla na souhlas. Co jí také zbývalo.\nOdpoledne ve firemní jídelně, když Berta v pauze hltala salát, otočila se podívat, kolik je hodin, aby se stihla včas vrátit k práci. Na stěně za kasami visí velké kované hodiny. A jedna ručička na nich zrovna překrývá druhou… Chvíli po čtvrt na čtyři. Berta nemohla uvěřit, že ji tyhle náhody pronásledují až takhle důsledně. Rychle dojedla a spěchala chodbou zpátky do své kanceláře. Ve výtahu ji najednou přepadl zvláštní pocit.\nCo je to se mnou? Zeptala se sama sebe, a přitom se prohlížela v zrcadle kabiny. Měla dojem, jako by mizela. Jako by její vnitřní svět, její já, odcházelo někam do neznáma. Jako by s ní nenastoupilo do výtahu. Posedla ji panika a začala se plácat přes tváře, aby se probrala. Opravdu to zase odeznělo a ona, vykulená z divného zážitku, se pomalu vlekla ke svému stolu.\nZa hodinu jí zvonil mobil, volala Radka z vedlejší kanceláře, že už ví, co znamenají ta čísla. "Stejný čísla na hodinách nebo jiných přístrojích, kde se čísla mění, jsou prej předzvěstí nějaký změny, ale nevim, jaký. Mělo by to být tak velký, jak často to vídáš." "Vídám to pořád!" Opáčila Berta a Radka se soucitně usmála: "No tak to bude asi hodně veliký…"\nBerta se už nedokázala soustředit na nic pořádně, práci odbývala a už se viděla doma. Potřebuju vypnout, kéž by se mi aspoň nic nezdálo, běželo jí hlavou. Vyspat se potřebuju. To bude určitě tim, ten dnešní divnej stav.\nKoupila si ve zdravotních potřebách noční klapky na oči a špunty do uší, jako by ji snad někdo v noci budil. Přitom dobře věděla, že problém nepřichází zvenčí…\nHned, jak za sebou zavřela dveře, otočila klíčem v zámku s tím, že si dneska půjde brzy lehnout. Nakrmila kocoura, který ji vítal se zdviženým ocasem už u dveří, a potom se rychle osprchovala. I večerní zprávy si pro dnešek odpustila, aby se na noc nerozrušovala ničím negativním. Podívala se jen na internet, jestli se neozval někdo na focení. Poslala své fotky do pár agentur, ráda by si přivydělávala jako modelka. Ani neví, jestli na to má, dala na radu kamarádky. Ale teď, když si znova prohlíží své odvážné fotky, zjišťuje, že ji vzpomínka na dobu jejich vzniku, uklidňuje. Bylo to v létě, po žních, stála polonahá v poli, o kus dál ležela láhev vína - to pro uvolnění, a Jakub držel prst na spoušti a radil jí, jak se nastavit. Jakub se jí vždycky líbil. Tehdy doufala, že by to mezi nimi mohlo vyjít, jenže on je holt profesionál…\nTaké pomyslela na jeho tetu, u níž potom byli na kávě, cestou zpátky do Prahy. Taková jednoduchá venkovská ženská. Kéž bych měla její mysl. Čistou a veselou. Plnou babských mouder a drbů. Běželo Bertě hlavou... Ta si v zimě zaleze ke kamnům a luští křížovky, peče cukroví, sleduje filmy pro pamětníky a těší se na jaro, až přijde čas sázet kytky. A pak už jenom sází, zalejvá, kropí, přesazuje, krmí drůbež a králíky, a vysedává se sousedkami před krámem, když se tam sejdou. Večer si umyje nohy v lavóru a do postele si bere kuchařku, kde hledá, co zajímavýho uvaří další den. Tomu řikám šťastná. Ale co já? Berta se doslova vžívala do své představy o chodu života tam v té zapadlé vesnici, a bylo jí až do breku, že jí se ten lehký osud netýká. Přitom, co je jinak? Praha? I tady se dá žít jednoduše. Je to v hlavě...\nV noci se vzbudila a koukla na mobil. Tři - tři. Zakroutila nešťastně hlavou a vstala z postele, že si dojde na záchod. Měla zvláštní pocit, jako by nebyla sama sebou. To bude únavou, asi spala moc tvrdě a teď se nedokáže na rychlo vzpamatovat. Zadívala se na sebe v zrcadle. Rudé oči a rozespalá tvář jako by nepatřila jí. Ale nezdálo se mi o ní, proběhlo Bertě tou cizí hlavou.\nRáno se probudila zase s tím samým pocitem, jako ve výtahu. Není tady. Ne dáma, Berta tady není. Chodila bytem, jako by se hledala. Jako by poslední zbytky její osobnosti byly nitkou, která ji drží při životě. Životadárná nitka, nitka vědomí, které je už hodně otrhané, nemá nalíčenou tvář, ani barevné šaty, je omezeno na pouhé JSEM.\nBertě se zdálo, že se vytrácí její duše, že před ní utíká, možná jako ta dáma ve snech, které možná už ustaly - aspoň soudě podle dnešní noci. Snažila se své JÁ udržet zuby nehty, problém byl v tom, že je nemělo! Nebylo jej za co chytit, utíkalo… Do neznáma. A jakmile zmizí, Berta nebude. Nebude o sobě vědět, tak to cítila. A to bylo hrozné, děsil ji tenhle stav. Co se to děje?\nPořád se ujišťovala, že ještě vnímá, že je se svým nitrem ještě pořád v kontaktu. Snažila se vzpomínat na příjemné věci, na slunce, rozkvetlou louku, kluka, co se jí líbil… Vybavil se jí, ale v dálce. Přitom jako by v dálce stála Berta. Daleko od sebe sama. Ve svém bytě, a přece jinde. Vyděšená neznámou situací volala té psycholožce, kterou před pár dny navštívila.\nMohla k ní přijít hned. Jenže Berta měla pocit, že by přece jenom měla jít do práce. Byla zodpovědná a nerada zanedbávala své povinnosti. I v očích kolegů platila za spolehlivou a pracovitou, někdy možná až přepracovanou.\nCestou do kanceláře měla těžkou hlavu, jako by jí na ní něco sedělo. A čepice to nebyla. Ani těžký účes. Sáhla si na temeno a sjela si rukou po vlasech za krk. To se jen ujišťovala, že vážně na hlavě nic nemá. Ale uvnitř, v hlavě, cítila podivné prázdno. Ruch kolem ní v tramvaji jako by se odehrával za sklem. Přitom Berta se vezla. Revizor, který chtěl zkontrolovat jízdenku, jako by se Bertě jenom zdál. A když konečně promluvila, slyšela se opět zdálky. Tlumeně. A mluvila vůbec?\nZažívala dokonalé zmatení. Během dne se jí chvílemi "rozjasnilo" a cítila se líp. Večer ji čekalo grilování s přáteli na zahradě jednoho z nich. Necítila se, ale doufala, že pivo nebo dvě by ji mohly uvolnit, možná je přetažená. Vlastně dnes po dlouhé době spala bez nočních můr. Ani zatím neviděla stejná čísla na hodinkách - z toho se radovala, ačkoliv k pravé radosti měla daleko. Trápila se svým změněným stavem, jak si ho pro sebe nazvala.\nPosezení s přáteli neprobíhalo tak, jak si představovala. Bylo veselo, všichni se bavili, hrála muzika, teklo pivo ze soudku a maso se peklo a vonělo. Jenže Berta jako by tam nebyla. Jako by seděla doma v obýváku a sledovala to všechno v televizi. A když se napila, bylo jí ještě hůř. Přesto se snažila, aby nikdo z přátel nic nepoznal. Nebyli to ani tak přátelé, jako převážně kolegové. Přátelé jen dva z nich. Radka a Kamil. Oba zná Berta hodně dlouho, a přece by nerada, aby na ní něco poznali. Nevěděla ani, jak popsat svůj stav a hlavně, jestli by to chápali, jestli by ji neměli za blázna. "Co je s tebou, krásko? Ňáká mimo, ne?" Ozvalo se za sklem z úst kluka, kterého Berta znala jen od vidění. A to ji rozhodilo definitivně, ono je to i vidět? Nemůže tady zůstat. On, i ostatní jsou evidentně naladěni na úplně jinou notu. Jak ráda by jim stačila, ale teď spíš cítí, že odpadává. Je čas jít domů.\nVlastně nevěděla, kam jít, ovládal ji pocit, že ať půjde kamkoliv, nikde jí teď nebude zase dobře. Není místo, kam před sebou utéct, není, kam se schovat. Je to průser.\nNedopité pivo postavila pod stůl a nenápadně se vytratila. Utíkala domů, jako by chtěla utéct zpoza toho skla, které jí překáželo ve výhledu, byť bylo průhledné. Neutekla. Celá uřícená doběhla až před dům, kde se zrovna zavírala vrata. Nebyl to známý dům, přesto ho znala. Ta vrata… nejsou to ta z jejích snů o černé dámě? Zastavila se zrovna tady, protože se potřebovala vydýchat nebo se potřebovala vydýchat proto, aby zastavila zrovna tady?\nChvíli o ně zůstala opřená a potom šla dál. Už neběžela, jen šla a bylo jí do pláče. Já nejsem já, běželo jí hlavou a tekly první slzy po dlouhé době. Pláč jí pomohl z nejhoršího, posunul ji o krok zpátky. Ale nevrátil zcela do života. Ještě jednou ten večer cítila úlevu, a to když kocour v kuchyni zavadil o plech opřený vedle trouby, a ten se velmi hlučně sesunul na dlaždice. Po leknutí přišla úleva. Ale ne proto, že to byl jen plech. Proto, že ji ta rána přiměla ke krátkému návratu do svého bytu. A Berta se začala považovat za zblázněnou.\nHned ráno po probuzení se ocitla ve stejném oparu, který jí předchozí den pokazil večírek. Vydala se k psycholožce. Ta už ji čekala, jen netušila, s čím tentokrát Berta přichází. "Posaďte se, slečno. Tady jsou kapesníčky, vidím, že jste rozladěná… povídejte." Berta se nadechla a jako by to bylo to poslední, co možná stihne tady na Zemi říct, než se její duše rozplyne a zmizí, začala hystericky drmolit věty o tom, že je za tlustým sklem… "nemám žádný myšlenky, vůbec žádný, jenom prázdno! A přitom, jako když mi něco sedí na hlavě, cítím tíhu seshora, ale nic tam nemám." Přejela si teatrálně rukou po vlasech, aniž zamýšlela cokoliv hrát. "Dokonce každej pokus o přemýšlení nebo představu mě tam trochu zabolí. Cítim úzkost, dívám se dlouho na stejný místo - jako by se na tom místě oči samy zasekly a nešlo s nima hnout. Jsem jako sobě ztracená, všechno je pryč, daleko… prostě za sklem. Mám sevřenej žaludek, nemůžu jíst." Brečela Berta, zatím co tahala z připravené krabičky jeden kapesník za druhým.\n"Tomu se říká depresivní stav, slečno." Přerušila krátké ticho doktorka. Příznaky, které popisujete, jsou pro depresi typické. Jsou na to léky. Teď ale potřebuju ještě zjistit pár informací, abych vám napsala ty správné. "Nemáte myšlenky na sebevraždu?" "Spíš naopak, myslim na život. Teda snažim se." Zavzlykala Berta. "Když je mi nejhůř, ráda si vybavuju obyčejný věci, vzpomínám na jednu pani, která je tak jednoduchá, až je šťastná…" Líčila doktorce tetu Jakuba, protože myšlenky na ni ji uklidňovaly.\n"Potřebujete neschopenku?" Zeptala se na závěr psycholožka. "Tu bych uvítala, ale pokud možno, ať tam není vaše razítko…" Žádala Berta doktorku, která hned chápala, že se její pacientka za návštěvy u ní stydí. "Tak já se spojím s vaší praktickou lékařkou. Může tam napsat záda… třeba krční páteř, to se nedá napadnout. Záda jsou jediný, co vám nikdo nedokáže, že nebolí." Uzavřela zkušeně doktorka.\nUplakaná Berta pak zamířila rovnou do blízké lékárny. Ve frontě si četla lékařskou zprávu, stojí tam v diagnóze: mírná fáze depresivní. Jenom mírná?! Překvapilo ji. To teda chudáci s tou těžkou. Tak hlavně aby léky zabraly, ať je svět jako dřív.\nDoma si hned vzala pilulku a ulehla. Prý se efekt dostaví nejdřív po několika dnech - Berta se je rozhodla prospat. A třetí noc se jí zdál sen…\nCo chcete? "Jste krásná…" Nechala se Berta unést půvabem černé dámy. To vím, ale co chcete? "Zeptat se, proč se mi o vás pořád zdá." Odpověděla kurážně Berta a černá dáma se rozesmála. "Nezdá, já jsem tady!" "Ale proč jste tady? Vy tady bydlíte?" A dáma v černém na to řekla jen: "Budu se stěhovat."\nV tom se Berta celá upocená probudila. Za krkem jí spal kocour, který rychle seskočil z postele, jak se jejího prudkého vzbuzení lekl. Berta zjistila, že je pořád mimo svou kůži, jediné, co má, je prázdnota. Takže vlastně nemá nic. Žádný majetek, žádné šaty, šperky, všechno zůstalo tam, za tím tlustým sklem. Ona je nahá, a kdyby teď vyšla mezi lidi, ocitla by se s duší odhalenou ve výloze, kde by si ji kolemjdoucí směli prohlížet, co by jejich hrdla ráčila. Cizí, známí, kdokoliv by její duši mohl očumovat. Jen ona sama ji nevidí. Nemůže nic, nemá nic. Ani ten kocour jí teď nepatří. A ten přesto Bertu neopustil, dál jí pečlivě zahřívá a drápky tvoří dredy na jejích dlouhých vlasech.\nJeště než Berta usnula, přivedla se pod peřinou k orgasmu. To jediné teď může procítit, fyzické vzrušení. Je dokonce silnější, než za normálního stavu. Jako hmat slepce, jako uši nočních dravců.\nNezatížena minulostí, nestresována budoucností. Jediné, co teď Berta vnímá, je TEĎ. Jenže TEĎ za sklem. Dalšího dne se svěřila telefonem Radce. Ne, že by jí Berta volala, ta je teď ráda, že je schovaná před světem, to Radka volala. Nebyla přece v práci a to u ní nebývá zvykem. "Ráďo, já jsem nemocná…" Začala Berta pozvolna. "No to mi došlo, že s tebou něco je, když jsi nedorazila!" Řekla rázným tónem Radka a čekala, co z kamarádky vypadne. "Nemocná na duši." Řekla Berta možná poněkud nešťastně. "Co že? Jako že psycho?" Na to Radka ještě nešťastněji. Nakonec se ale dověděla, že je Berta v depresi a že to není žádná prdel - jak Berta zdůraznila. Rozhodně to nejsou ty "depky", jak je znaly.\nOdpoledne si Radka přišla k Bertě pro neschopenku a oznámila jí: Milá zlatá, ty si myslíš, že takhle se z toho dostaneš? Já si o tom něco četla, jak jsi mi řekla, co ti je, a měla bys něco dělat, ne se jenom válet a čekat, až to přejde." "Beru léky, tak čekám, až zaberou…" Bránila se Berta, ale už za hodinu byla s Radkou v bazénu. Bertě se vůbec plavat nechtělo, vůbec nic se jí nechtělo, ale Radka pořád opakovala, že jí to prospěje, ať nepřemýšlí a plave. Jenže Berta stejně přemýšlet nemohla, pozbývala všech myšlenek, včetně vzpomínek - a to se říká, že ty nám nikdy nikdo nevezme.\n"A příště jdeme zas!" Hlásila Radka, když se loučily před sportovní halou. Berta neměla šanci protestovat, což bylo dobře. Aniž tušila, plavání jí skutečně prospívalo. Radka to asi věděla, proto tahala Bertu do bazénu denně. Vždycky se pro ni stavila z práce a šly. Nebavily se, jen byly. Jen plavaly. Ani neměly strach, že je někdo uvidí, protože firma, kde obě pracují, sídlí v jiné části Prahy. A potom, Berta přece musí ta svá bolavá záda rehabilitovat! Tuhle verzi vysvětlení měla přichystanou Radka, Berta verzi neměla…\n"Nemám vůbec žádný myšlenky, je mi úzko, cítím se ohrožená a vzdálená…" postupně se Berta osmělovala v líčení svých pocitů Radce. "To k tomu všechno patří, neřeš to, prášky zaberou a budeš zase TADY." Povzbuzovala ji Radka, když spolu zase jednoho dne plavaly. "Nenuť se do žádných myšlenek, když nejsou, tak to nech tak, jak to je. Hlavně žádný násilí v hlavě!" Mrkla na Bertu a ta, aniž se cítila líp, tušila, že má dobrou kamarádku. Ale právě teď to vůbec nedovedla ocenit.\nJak šly dny, Bertě se postupně dělalo líp. Až jí jednoho dne bylo líp, než předtím, kdy jí začalo být zle. Najednou byla ráda na světě a to tak, že měla pocit, jako by z ní životní energie přímo tryskala. Potřebuje ji vybít, plavání už nestačí, ačkoliv se ho už nikdy nevzdá - tak si to aspoň říkala. Život je tak nádherný a plný lákavých dobrodružství! V tu ránu měla Berta množství nových koníčků - od historie po sbírku starých kovových předmětů, které našla v zemi, když si zapůjčila detektor kovů, začal ji zajímat zdravý životní styl a zařadila do svého jídelníčku spoustu ovoce a zeleniny, celozrnné pečivo a džusy bez "éček". Pohyb, četba knih a snění, byly jen jedny z mnoha radovánek, kterým se teď Berta věnovala. A ráda!\nTo slovo mělo náhle úplně jinou váhu, než kdysi. Před onemocněním málo co dělala opravdu ráda, většinou ji nic nebavilo, nezajímalo tak, jak by mělo, doopravdy netěšilo, život byl prošedivělý a fádní. Zato dnes! Je plný barev a tónů, sklo je pryč a co viděla dřív ostře, vidí teď ještě líp… jako ostříž, jako noční dravci za tmy.\n"Myslím, že už je jasný, co znamenaly ty čísla, jak jsi dřív pořád viděla." Řekla Radka, když s Bertou zašly po práci na pizzu. "To mě nenapadlo… asi máš pravdu. Změna byla ta deprese." Reagovala rozpačitě Berta a Radka podotkla: "A ta změnila tebe! Jsi teď jiná, taková víc do života! Lepší!"\n"Ano, ano, jsem lepší člověk!" Smála se Berta a přitom sfoukla padáčky z právě utržené pampelišky. Když se s Radkou rozloučila, míjela po dlouhé době zase ta vrata, o kterých se jí tolikrát zdálo. Hlavou jí proběhly události ze snů, jak běžela k nim a v cestě jí překážel pomalu se valící dav tmavých postav, jak se jím musela prodírat a prosit každého zvlášť, aby jí uvolnil cestu, aby mohla mluvit s tou dámou...\nNedělalo jí dobře vzpomínat na cokoliv, co prožívala před onemocněním své duše. Přesto myšlenky na černou dámu byly neodbytné. Že by ona představovala tu depresi? Zabily ji ty léky? Přemýšlela Berta ve svém pomalu se uzdravujícím duchu a měla neodolatelnou chuť vejít do těch vrat.\nUdělala to. Vzala za velkou kovanou kliku a celým tělem otevřela těžká vrata. Ocitla se na dvoře plném odkvetlých pampelišek. Neudržovaná zahrada staré pražské vily. Jít dál se zdráhala, tak se aspoň posadila na lavičku, která tam stála, a že jen chvíli posedí. Bylo jí tam nečekaně dobře.\nPo chvíli vytáhla z kabely knížku a začetla se. A zanedlouho se sem vrátila, aby MISI dokončila, i když nakonec zůstalo zase jen u četby na lavičce. Až potřetí, když zase četla a už se počalo stmívat, přikradla se celá vzrušená napětím k velkému secesnímu oknu. Nahlédla dovnitř, zdálo se, že stejně nikdo není doma. Přitiskla obě dlaně na sklo, aby si zajistila lepší vhled, a po chvíli se dovtípila, že v domě bydlí zřejmě sběratel kamenů. V tomhle pokoji má uloženou svou sbírku. Všude stojí vitríny s kameny, některé jsou v průhledných láhvích, ale všechny zelené nebo tmavé.\n"Zelený jsou třeba Vltavíny." Řekl Kamil Bertě, když se ho jen tak mimochodem u oběda zeptala. "Vltavíny? To jsem snad nikdy neslyšela." Přiznala Berta a Kamil jí pověděl, co se o nich říká - že jsou téměř patnáct milionů let staré, původem snad z vesmíru, možná meteority. A že dřív jim neznalí lidé říkali vodníkovy slzy. A že býval v Jižních Čechách takový hezký zvyk, kdy ženich daroval své nevěstě Vltavín na důkaz své lásky. Ale také, že dnes už jich je po málu…" Není divu, napadlo Bertu při pomyšlení na pokoj tajemného sběratele za těmi vraty.\nBerta prozatím pustila Vltavíny i starou vilu z hlavy a užívala si plnými doušky svého znovuzrození. A kdykoliv si někdo v práci posteskl, že se nudí, nechápala ho. Sama měla tolik zájmů - respektive, všechno ji zajímalo, nejradši by nafoukla den. Dlouho do noci četla své nové historické knihy, především období středověku ji zcela pohltilo. Kdykoliv se začetla, ocitla se přímo v ději, jako přihlížející kolemjdoucí, a všechno tak prožívala intenzivněji, než běžný čtenář. Aspoň měla ten dojem.\nCelý rok, od chvíle, kdy vzala první antidepresivum, musela léky brát. Podle psycholožky bylo nutné je dobrat, aby se depresivní stav nevrátil. Toho se Berta bála jako čert kříže, a tak ji ani nenapadlo nevzít třeba jen jediný. Ta deprese, to bylo to nejhorší, co ji zatím kdy v životě potkalo.\nA kdokoliv řekne, že má depku, ten neví, o čem mluví. Deprese není jen momentální špatná nálada, jak si dřív myslela, je to mnohem složitější. Přemýšlela Berta zase jednou při plavání. Cítila z deprese respekt. Je to život bez energie, je to prázdnota, je to… černá dáma!\nUběhl rok a Berta se opět ocitla u známých vrat. Sny o nich byly už dostatečně vzdálené, jako by ani nebyly. Už ji vzpomínka na ně neděsila. Mnohem víc ji teď lákalo doluštit starou záhadu. Vešla dovnitř. Pampelišky zase už pomalu odkvétaly, a tak se Bertě lehce vybavilo, jak tady loni seděla na lavičce s knihou. Vila se zdála stejně pustá, jako tehdy. Šla rovnou k oknu a nahlédla dovnitř. Sbírka je pryč! Žádné Vltavíny.\nJak to říkala černá dáma - budu se stěhovat? Vzpomněla si Berta a rty se jí roztáhly v úsměvu. Těšila se na večerní posezení s přáteli. Pít sice ještě nemůže, ale cítí se skvěle i bez toho. Stejně do jejího zdravého životního stylu nezapadá nějaké flámování. K cigaretám už se také nevrátí, ty patřily do šedého života před tím. Berta byla plná ušlechtilých předsevzetí.\nBěhem posledního roku dost zhubla, jak upravila jídelníček, měla ze své postavy radost. Ale myšlenky na modeling už vzaly za své, přece jen jí bude třicet. Radka, Kamil a kolegové z práce, s nimiž Berta večer seděla nad colou, měli úplně novou kamarádku. A nemohli si ji vynachválit, Berta byla zkrátka plná života a nakažlivé pozitivní energie. Přišla řeč i na hledače Vltavínů. Kamil navrhnul, že by to mohli zkusit. Jen ve třech, jen oni, přátelé.\nJeště, než týden pustil ke slovu víkend, měla Berta sezení se svou psycholožkou. Těšila se, že ji posoudí jako uzdravenou. "Tak slečno, jak se cítíte?" Zeptala se lékařka hned, jak se proti Bertě posadila. "Skvěle! Ty stavy úzkosti a beznaděje jsou pryč, nevracejí se… Cítím se daleko líp, než kdy před tím!" Jásala Berta a doktorka se přívětivě usmívala. "Děkuju vám strašně moc, nebýt vás, tak vůbec nevim, co by se mnou bylo." Řekla Berta vděčně a psycholožka se jen skromně usmívala: "To léky vás uzdravily…" "Ale vy jste našla ty správný, poznala jste, co mi je… já ani netušila, že jsem v depresi. Prostě vážně děkuju."\nPotom se Berta teprve odvážila zeptat na to zásadní: "Nevrátí se to, když přestanu brát ty prášky?" Lékařka duší svraštila čelo a opatrně své pacientce vysvětlila, že deprese skutečně má takové tendence… "Spousta lidí bere prášky už napořád a spousta lidí se také zcela uzdravila, takže je to opravdu individuální. A kromě nesporných dědičných dispozicí, záleží také hodně na člověku, jak žije, jaký zvolí životní styl, jestli řeší své problémy a konečně - jestli ho život baví. Jsou lidé, kteří nemají žádnou radost, nedokážou si ji najít, všechno je štve, pro nic se nedokážou nadchnout. Pokud to tak měli vždycky, jsou takoví od povahy nebo jim zkrátka jen chybí serotonin. Látka, která… zkrátka hormon štěstí." Vysvětlovala Bertě. "Ten, když chybí, přichází deprese. Vy jste si ho zřejmě vyčerpala nějakým trápeníčkem, které jste dlouho neřešila…" Pokračovala psycholožka a Berta tušila, že to vážně tak bylo. "A bez léků už by mi ta deprese zůstala?" Zeptala se. "Odezněla by, ale hodně pozvolna. Byla byste ochromena a vyřazena ze společnosti daleko déle, než jste byla. Vždyť vám ty léky docela rychle zabraly, proležela jste - v uvozovkách JEN - tři týdny. Serotonin se vám během nich doplnil, a teď máte zase plnou nádrž, abych tak řekla. A je na vás, jestli ji budete doplňovat nebo necháte vyschnout." Vyložila doktorka Bertě karty. "Doplňovat?!" Zeptala se zaskočená Berta, "já doufala, že už ty léky budu moct vysadit." Pokračovala. "To ano, myslím přírodní cestou doplňovat, aktivitami, které vás baví, minimální stresovou zátěží, včasným řešením problémů, čistou hlavou, jestli mi rozumíte…"\n"Takže od teď už jenom to, co tě baví, jo?" Rozesmála se Radka ve vlaku. "To budem furt lítat za chlapama, co?" Berta na ni mrkla. Stály spolu v uličce u otevřeného okna a koukaly, jak se Praha pomalu vzdaluje. Jedou se hledat Vltavíny.\nKamil mezitím v kupé vyndal z baťohu tři lahváče a poklepal jejich hrdly na sklo dveří, aby holky viděly, co pro ně má. Pro Bertu to bylo první pivo po více než roce. Tehdy na zahradě ho nedopila, proto považovala tenhle moment za důležitý. Epizoda o depresi skončila, život pokračuje tam, kde přestal. Přesto ale věděla, že tohle je úplně nový život. Život, který ji teprve baví. Jen škoda těch let do třiceti, kdy se pro všechno neúměrně trápila, všechno v sobě moc řešila, včetně toho, co si o ní kdo myslí, jestli ji nikdo nepomlouvá, jestli bude dobrá v práci. A problémy ve vztahu naopak neřešila. Ten měla dosud jen jeden - mnohaletý a mizerný.\nPopíjela pivo z láhve, dívala se z okna na pole a lesy, které vlak míjel, a bylo jí dobře. Opravdu dobře. Navíc se těšila na dobrodružství. A těšila se ze společnosti svých kamarádů. Viděla dopředu i dozadu, myšlenky měla srovnané a vzpomínky roztříděné. Jen jedno ji zamrzelo. Nově nabytý poznatek, že naše vědomí tvoří chemie.\nTenhle fakt odmítala přijmout. To přece není možné. To by znamenalo, že sny, vzpomínky, pocity, myšlenky, všechno se dá ovlivnit léky a o všechno můžeme přijít jako mávnutím kouzelného proutku. Pomalu cítila, jak jí alkohol vniká do hlavy a uvolňuje ji. A ovlivňuje. Bylo to hned, po roce abstinence. A Berta musela připustit, že na té chemii něco je. Každopádně za ideální považovala přírodně udržovanou hladinu "štěstí", radost z prožitků, než z alkoholového opojení, energii tvořící novou energii z energie…\nKdyž s baťohy na zádech došli k řece, Radka hned vytáhla deku. Kamil zavelel k vypnutí telefonů a svalil se do trávy. Radka z deky pozorovala pramenící Vltavu a Berta v ní už smáčela uchozené nohy. Měli s sebou malé rýčky a kbelíček na hledání pokladu.\nNeměli štěstí, ale vůbec jim to nevadilo. Berta stejně nasbírala plný kyblík krásných vltavských kamínků, a ten nejhezčí darovala Radce, která se spíš opalovala, než hledala Vltavíny. "Já vim, že si na přírodniny zrovna nepotrpíš, ale je krásnej, to musíš uznat. A máš ho ode mě z vejletu, aby ti připomínal tenhle krásnej den." Řekla Berta na vysvětlenou, když si Radka bílým křemínkem pohazovala v dlani.\nVečer doma umístila Berta své krásné kamínky do skleněné láhve na okno. Aniž věděla, byl mezi nimi i jeden Vltavín.\n1 o.krista | Web | 8. března 2011 v 23:58 | Reagovat\nČtu to teď a málem mám strach, aby se mi také o nějaké černé dámě nezdálo no vážně...\nTahle povídka na mě tak silně zapůsobila, že se až sama divím. Ty depresivní pocity byly vylíčeny pro mě tak emotivně a až !hrůzostrašně! že se zcela dokážu vžít do postavy a cítit s ní... a to doslova každou větou...\nMyslím si, že pokud redakce říkala, že má 50 favoritů, tak tohle by tam určitě mělo patřit. Možná bych měla i tip, jakou nejmenovanou povídku s, k dnešnímu dni úctyhodným počtem hlasů, by mohla nahradit, ale nic naplat... Tohle je však škoda, protože já nemůžu nic kritizovat, ani odsuzovat.\nAbych pravdu řekla, když jsem se dostala tak do třetiny, tak jsem se MUSELA podívat na konec, jestli to fakt dopadne dobře, protože moje hypochondrie se nezapře\nJediná věc, která mě trošku zmátla byl ten náhlý přechod z deprese do stavu plného energie a radosti. To jsem nějak nepochytila... ale zřejmě jen proto, abych věděla, jak to KONEČNĚ skončí a jestli dneska vůbec ještě usnu...\nAle usnu závěr byl podle mého vkusu\n2 Jane_s | E-mail | 9. března 2011 v 13:04 | Reagovat\nTak moc děkuju, povzbudila jsi mě Ještě k tomu přechodu, léky zabraly a postupně jí bylo líp a líp, až jí jednoho dne bylo líp, než před depresí... takhle nějak to tam píšu. Je to o mně...\n3 o.krista | Web | 9. března 2011 v 13:29 | Reagovat\nJeště pak, jak jsem to dočetla, tak jsem nad tím přemýšlela... takovou povídku člověk jen tak z hlavy nevymyslí.. takhle to popsat by se možná podařilo jen nějakému zdatnému psychologovi s dlouholetou praxí...\n4 Jana (2) | 9. března 2011 v 15:30 | Reagovat\nV rychlosti jsem proletěla první třetinu a byla dobrá. Později si v klidu přečtu celou povídku.\n5 Jane_s | E-mail | 9. března 2011 v 16:04 | Reagovat\nBudu ráda za komentář, děkuju. Jinak, když říkám, že to je o mně, tak ne všechnno, tenhle příběh včetně těch snů a výletu atd. jsem neprožila, jen tu depresi. Je to prostě na motivy mého života, jako všechno, co píšu.\n6 DoctoreX | E-mail | Web | 9. března 2011 v 18:39 | Reagovat\nHmmm...tohle ani vyhrát nemohlo. Má to svou hodnotu jako výpověď (kdysi jsem taky napsal něco podobného). Hloubku tomu dodává fakt, že většina pocitů je skutečná, doopravdy prožitá autorem. Je vidět, že sis s tím dala velikou spoustu práce.\nAle není to něco, co bych označil za skvělé literární dílo. Jak říkám, je to spíš osobní zpověď ale dle mého se to tak musí brát - jako individuální povídkový počin, který je hlubokomyslný, ale zase tak strašně nevybočuje z řady individuálních literárních počinů.\nMožná to porota mohla vybrat kvůli fktu, že v knize jsem ještě něco podobného nečetl, asi by to tam bylo vážně originální.\nStačí jako komentář? Nebo si mám nějaký názor ještě obhájit?\n7 Jane_s | E-mail | 9. března 2011 v 19:37 | Reagovat\nDěkuju Ti, chápu :) Já si o téhle povídce (jedné z těch sedmi, co jsem poslala) myslím, že spadá do té kategorie "téma nemá potenciál bestselleru". To byl zřejmě můj problém, ačkoliv je každá z jinýho těsta. Sledovat tenhle cíl (aby to byl bestseller), mi nějak při psaní vypadl z hlavy.


Nejprve porušte pravidla | Blog #Agilefluencer | Seberozvoj a knihy | Hana Jadavan\n📖 First, Break All The Rules\n🖋 Marcus Buckingham, Curt Coffman\n🗓 6. červen 2021\n🔗 Leadership & Práce s lidmi\n👍 Proč si ji přečíst: Název knížky zní bombastičtěji, než je samotný obsah knížky. Nejdůležitější myšlenka z knihy je informace, jak byste jako vedoucí měli pracovat na rozvoji svých lidí v týmu: že byste se měli zaměřit na to, jaký má kdo talent a silné stránky. Ty mu pak máte pomoci dál rozvíjet a podle nich mu i nalézt odpovídající pracovní náplň. Ne ho nutit pracovat na svých slabinách, jak se to obvykle v praxi děje. No a pak zde rozhodně stojí za zmínku i teze, že zaměstnance v práci povyšujeme až na úroveň, na kterou nestačí (Peterův princip), takže ve výsledku máme na manažerských pozicích spoustu nekompetentních lidí. A špatní nadřízení jsou poté zmiňovaní jako nejčastější důvod pro odchod zaměstnanců z firem.\n❤ Co mi dala: V první řadě zajímavé informace z průzkumů dělaných Gallupovým institutem. Získala jsem také vodítko, na co se v rámci rozvoje svého i lidí v týmu soustředit a na co se vykašlat. No a jako side effect jsem zjistila, že když chci, tak se fakt dokážu přemoct a dočíst do konce i tu nejvíc nudnou knížku 😀\n⭐ 3 z 5: Nejvíc zdlouhavé čtení ze všech nejvíc zdlouhavých čtení na světě. Kniha má dobré myšlenky podložené výzkumem, ale vlezly by se na třetinový rozsah knihy. Nicméně informace zde obsažené jsou samy o sobě zajímavé, velmi podnětné a stojí za to je znát (proto i ty 3 hvězdy). Jen myslím, že by stačilo najít si pouze nějaký výtah na internetu - ta omáčka kolem, která tvořila prakticky 2/3 knihy, pro mě už neměla žádnou další přidanou hodnotu.\n⭐ 5/5 🖋 Jan Mühlfeit\n👍 Proč si ji přečíst: Dostali jste se na manažerskou pozici a vedení lidí je pro vás nová záležitost? Nebo jste možná manažerem už nějakou dobu, ale cítíte, že... číst dále\n⭐ 5/5 🖋 Kim Scott\n👍 Proč si ji přečíst: Kniha popisuje, jak dosáhnout toho, že budete dobře vést lidi a budovat silný tým. Potřebujete pro to vytvořit kulturu podporující otevře... číst dále\n⭐ 4/5 🖋 Daniel Pink\n👍 Proč si ji přečíst: Naučí vás dívat se na fungování lidské motivace z úplně jiné perspektivy. Popisuje koncept vnější a vnitřní motivace a jejich dopadů na n... číst dále


Modern Chinoiserie Orientální nábytek a doplňky | Westwing\nOrientální nábytek a doplňky\nTajemný styl chinoiserie už po několik staletí přitahuje Evropany svou lehkostí, exotičností a originální ornamentikou. V moderních interiérech přišla na řadu jeho trochu jiná podoba, a právě takovou tvář palácového stylu najdete v této kampani. Skrývá se v ní netradiční nábytek, nádobí jako ze zámku a doplňky a dekorace v orientálním stylu. Podlehněte kouzlu Dálného východu!\nVáza/dóza „Kandra”, Ø 23, výš. 51 cm Zkontrolovat dostupnost\nVáza/dóza „Ambrose”, Ø 17, výš. 36 cm Zkontrolovat dostupnost\nVáza „Ambrosia”, Ø 23, výš. 22 cm Zkontrolovat dostupnost\nVáza/dóza „Xiang”, Ø 20,5, výš. 42 cm Zkontrolovat dostupnost\nVáza/dóza „Fiori”, Ø 21, výš. 35 cm Zkontrolovat dostupnost\nVáza „Yawen”, Ø 17, výš. 31 cm Zkontrolovat dostupnost\nVáza/dóza „Laquan”, Ø 19, výš. 37 cm Zkontrolovat dostupnost\nDóza „Zhao”, Ø 19, výš. 30 cm Zkontrolovat dostupnost\nVáza „Mei”, Ø 16,5, výš. 27 cm Zkontrolovat dostupnost\nDóza „Macon”, Ø 17, výš. 21 cm Zkontrolovat dostupnost\nVáza „Xiu”, Ø 24, výš. 23 cm Zkontrolovat dostupnost\nKomoda/konzolový stolek „Angela Gold”, 60 x 120 x 80 cm Zkontrolovat dostupnost\nPojízdný barový stolek „Neomi”, 49 x 78 x 82 cm Zkontrolovat dostupnost\nKomoda/konzolový stolek „Angela Silver”, 60 x 120 x 80 cm Zkontrolovat dostupnost\nZrcadlo „Fay”, 4 x 105 x 125 cm Zkontrolovat dostupnost\nZrcadlo „Fay Gold”, 4 x 105 x 125 cm Zkontrolovat dostupnost\nKomoda/konzolový stolek „Laurence”, 48 x 120 x 84 cm Zkontrolovat dostupnost\nKomoda/konzolový stolek „Laurence II”, 45 x 80 x 70 cm Zkontrolovat dostupnost\nKomoda „Metallic”, 35 x 115 x 80 cm Zkontrolovat dostupnost\nPsací stůl „Metallic”, 48 x 120 x 76 cm Zkontrolovat dostupnost\nKomoda „Metallic II”, 30 x 70 x 85 cm Zkontrolovat dostupnost\nKomoda „Metallic”, 35 x 45 x 120 cm Zkontrolovat dostupnost\nNoční stolek „Metallic”, 33 x 50 x 57 cm Zkontrolovat dostupnost\nStolek „Metallic II”, 34 x 60 x 80 cm Zkontrolovat dostupnost\nNoční stolek „Metallic III”, 33 x 45 x 60 cm Zkontrolovat dostupnost\nStolek „Metallic II”, 30 x 30 x 70 cm Zkontrolovat dostupnost\nStolek „Metallic III”, 30 x 30 x 50 cm Zkontrolovat dostupnost\nSkříň „Liu Chi”, 40 x 100 x 180 cm Zkontrolovat dostupnost\nSkříňka „Liu Bai”, 42 x 110 x 85 cm Zkontrolovat dostupnost\nSkříňka „Liu Hei”, 42 x 110 x 85 cm Zkontrolovat dostupnost\nKomoda „Liu Bai”, 45 x 65 x 120 cm Zkontrolovat dostupnost\nTelevizní stolek „Liu Bai”, 48 x 140 x 55 cm Zkontrolovat dostupnost\nKonzolový stolek „Liu Bai II”, 40 x 120 x 82 cm Zkontrolovat dostupnost\nSkříňka „Liu Bai”, 37 x 45 x 65 cm Zkontrolovat dostupnost\nSkříňka „Liu Bai II”, 42 x 70 x 80 cm Zkontrolovat dostupnost\nSkříň „Liu Bai III”, 50 x 105 x 175 cm Zkontrolovat dostupnost\nSkříň „Liu Hei”, 50 x 105 x 175 cm Zkontrolovat dostupnost\nSkříň „Liu Chi III”, 50 x 105 x 175 cm Zkontrolovat dostupnost\nSkříňka „Liu Bai III”, 38 x 77 x 105 cm Zkontrolovat dostupnost\nSkříňka „Liu Hei III”, 38 x 77 x 105 cm Zkontrolovat dostupnost\nKonzolový stolek „Liu Bai”, 40 x 80 x 82 cm Zkontrolovat dostupnost\nTruhla „Liu Bai”, 48 x 48 x 48 cm Zkontrolovat dostupnost\nTruhla „Liu Hei”, 48 x 48 x 48 cm Zkontrolovat dostupnost\nTruhla „Liu Bai II”, 48 x 85 x 48 cm Zkontrolovat dostupnost\nKomoda „Ivory”, 35 x 115 x 80 cm Zkontrolovat dostupnost


Srdečně Vás zveme na představení Japonské kultury. Čekají na vás ukázky tanců, ochutnávka japonského čaje a dokonce ukázka umění japonského meče! Těšíme se na vás!\nDačického dům Kutná Hora\nSrdečně vás zveme na den otevřených dveří spojeným s ochutnávkou svatebních dortů a cukrovinek! Přijďte si užít příjemné odpoledne a prohlédnout si nejnovější svatební šaty, oznámení, obleky pro ženichy, botičky pro nevěsty a třeba si i vyzkoušet svatební nebo denní líčení. Těšíme se na Vás!\nPřijďte si s námi vypít šálek čaje a načerpat sílu v Novém roce. Workshop se skládá ze tří bloků: Zdraví těla i duše - Příběh v pohybu - Čas pro meditaci! Rezervace buď telefonicky 605502388 nebo v rezervačním systému nebo mailem evns@seznam.cz. Cena workshopu je 300 Kč.\nYOGA YARD - CENTRUM JÓGY V LYSÉ NAD LABEM\nLajka - komentovaná prohlídka a křest knihy\nZveme Vás na komentovanou prohlídku k výstavě Lajka - Od filmu k divadlu a zpět s autorem Aurelem Klimtem. Pokřtíme také knihu, která výstavu mapuje. Vstupné: zdarma k platné vstupence do výstavy.\nMaturitní ples SPŠS a JŠ Kolín\nHASIČSKÝ PLES POLABSKÉ LIGY\nZveme vás na ples PHL. Předprodej lístků u p. Beníška na telefonním čísle 606 429 568. Vstupné je 120 Kč. Čeká na vás bohatá tombola. Těšíme se na vás.


Lukáš Budínský: Budeme muset zlepšit obranu - Karvinský a havířovský deník\nKarviná – Fotbalisté Karviné jsou v polovině baráže. Úvodní duel s Jihlavou zvládli 2:1, nedělní odveta však ještě slibuje drama.\nVenkovní zápas by mohl podle Lukáše Budínského karvinským hráčům vyhovovat lépe. | Foto: Michal Chadim\nI špílmachr karvinského celku Lukáš Budínský uznal, že první zápas nebyl z domácí strany moc vydařený. „Asi šlo vidět, že to nebyl bůhvíjaký fotbal. Ani ta výhra. V Jihlavě ale bude nový zápas, pojedeme se tam porvat o záchranu,“ slibuje Budínský.\nOn sám čekal, že výsledek z prvního utkání bude pro Karvinou lepší. „Chtěli jsme to vzadu uhrát s nulou, což se nám nepovedlo. Na konci jsme chtěli přidat nějaký gól, což se také nepovedlo,“ uznal.\nJihlava se v Karviné předvedla v dobrém světle, skórovat mohla už v první půli. „Asi měli lepší pohyb uprostřed hřiště, dobře tam vymýšleli své akce,“ přemýšlel Budínský. I když Karviná v poločase vedla 2:0, musely přijít od trenéra Františka Straky další pokyny. „Musíme lépe zabezpečit obranu, prostředek hřiště, protože se nám tam snadno dostávali. To bude platit i v Jihlavě,“ upozornil „Bůďa“.\nPřed zápasem správně poukazoval na to, že rozhodne, jak se kdo s nastálou situací popere psychicky. Na spoustě domácích hráčů ale bylo vidět, že to moc nezvládali. „Bylo to nervózní z obou stran. Jde o hodně, protože je rozdíl hrát první nebo druhou ligu. Určitě to na výkonu bylo vidět,“ přemítal Budínský.\nV odvetě by se situace mohla obrátit. „Třeba z nás nějaká ta nervozita opadne, protože v prvním utkání jsme potřebovali vyhrát a bylo to znát. Možná pro nás bude lepší hrát venku,“ míní karvinský záložník, který si nemyslí, že jihlavské protiakce mohly být způsobeny ofenzivnější sestavou Karviné.\n„V této sestavě hrajeme už nějaký šestý sedmý zápas. Je možná trochu ofenzivnější, ale každý si musíme plnit i svoje defenzivní úkoly. Bohužel jsme nebyli tak důslední a Jihlava se nám tam dostávala. V neděli budeme muset rozhodně zlepšit obranu a nepouštět je do tolika akcí. Hlavně Zoubele byl nebezpečný a ty jejich kraje taky. Ale těm jsme umožňovali akce po našich chybách v rozehrávce. Těch se musíme v Jihlavě vyvarovat,“ nabízí Budínský recept, jak uspět.\nOn sám pamatuje loňskou výhru z Jihlavy 2:0, díky které se Karviná na úkor soupeře zachránila v lize. Mohlo by to týmu psychicky pomoct? „To byl úplně jiný zápas, s jinými sestavami. Vlastně si ani nevybavím, kdo z nás to pamatuje. Snad jen já a Wagy (ještě Berkovec, Čolič a Letič). To bude asi všechno,“ vzpomínal Budínský.


Na festivalu na Jindřichohradecku našli mrtvého mladíka - Novinky.cz\nNovinky.czKrimiNa festivalu na Jindřichohradecku našli mrtvého mladíka\nNa festivalu na Jindřichohradecku našli mrtvého mladíka\n3. 9. 2017, 11:35\nNa festivalu Muffin v obci Mláka na Jindřichohradecku byl v sobotu pozdě večer nalezen mrtvý mladík. Informoval o tom v neděli policejní mluvčí Miroslav Doubek. Příčina úmrtí není jasná, policisté hledají případné svědky.\nPolicisté přijali oznámení o nálezu bezvládného těla krátce po jedenácté hodině večer. Mladý muž ležel ve vodě při levém břehu Nové řeky v katastru obce Mláka — asi 200 metrů od místního vodáckého kempu, kde se právě konal festival pod širým nebem.\n„I přes veškerou snahu muže, který mladíka našel, rovněž tak zdravotnického dozoru festivalu a na místo přivolaných záchranářů, se nepodařilo nalezeného mladíka přivést k životu. Přesná příčina smrti nebyla stanovena,“ podotkl Doubek.


U Stalingradu byla 1943 poražena Paulusova armáda, v Česku se však píše, že „i přes neúspěchy na východní frontě je německá armáda stále natolik silná a 5. června 1944 museli Spojenci v Normandii zachránit Evropu okupovanou Hitlerem. | Rukojmi.cz - Internetové noviny\nSobota, 30. květen 2020\nSvátek má Rukojmí Ferdinand\nPočet návštěv: 9237\nU Stalingradu byla roku 1943 drtivě poražena Paulusova armáda, v Česku se však píše, že „i přes neúspěchy na východní frontě je německá armáda stále natolik silná" a 5. června 1944 "museli" Spojenci v Normandii zachránit Evropu okupovanou Hitlerem.\nDruhá světová válka už probíhala skoro pět let. I přes údajné neúspěchy na východní frontě byla německá armáda prý stále natolik silná, že museli angloameričtí spojenci soustředit na dva miliony vojáků a zorganizovat největší obojživelnou vojenskou operaci v dějinách, aby se jim podařilo osvobodit Francii a vyrazit k závěrečnému útoku proti Hitlerovým jednotkám. Tak o tom psal knihovník Padevěd a v ČT říkala učitelka z Brna Štěpánová\nHlavní ceremoniál proběhl 6. června na americkém hřbitově v Colleville-sur-Mer, kam přijel i prezident Donald Trump a britská královna Alžběta II. Bezpečnostní opatření byla proto mimořádná, zvláště, když se proti návštěvě 45. šéfa Bílého domu chystalo několik demonstrací. Resumé? Dvě stovky veteránů, kteří se vylodili v Normandii, desítky hlav států a mezi nimi Donald Trump. Trump se zdržel v Normandii pouhý den. Přiletěl helikoptérou, počkal na francouzského prezidenta Emmanuela Macrona a společně přišli na místo ceremoniálu.\nJaký byl Tump vojenský hrdina? Jako mladý studoval na Kew-Forest School ve Forest Hills, v newyorské městské části Queens. Kvůli problémům při studiu jej rodiče ve třinácti letech poslali na vojenskou akademii (New York Military Academy) Tam získal akademické vzdělání a také hrál v týmech amerického fotbalu a basketbalu.\nIdeální branec. Trump (uprostřed) se armádě vyhnul. Vždy tvrdil, že mu přála odvodní loterie, teď se ukázalo, že to bylo jinak.\nVálka ve Vietnamu se rozjížděla, Trump byl sportovec, tedy pro Vietnam jako dělaný. Jenže od maturity dostal pět odkladů k nástupu vojenské služby. První čtyři byly zcela v pořádku. Trump byl vysokoškolák. Pátý byl zdravotní. Mladý sportovec, který hrál fotbal, tenis a squash, měl výrůstky na patách. Trump vždy se sarkasmem sobě vlastním říkal, že se Vietnamu vyhnul proto, jelikož v odvodní loterii – o odvodu tehdy rozhodoval los - měl příliš vysoké číslo. Nedávno však New Yorku Times našel v armádních záznamech, že nebyl odveden ze zdravotních důvodů.\nA problém je i v tom, že ostruhy na patách, jak je popisuje, nevypadaly nijak dramaticky. Sám říká, že výrůstky byly jen drobné a nijak ho neomezovaly. Jak přišly, tak také zmizely. „Nebyl to velký problém, ale byl to přece jen problém,“ řekl. Trump si nevzpomíná na jméno lékaře, který mu lékařskou zprávu pro odvodní komisi napsal. Jeho „osobní Vietnam“ tehdy spočíval v tom, jak řekl v jednom rozhovoru, aby „si neuhnal pohlavní nemoc“. Prostě, je to ten správný človek, co se má klanět padlým vojákům v Normandii...\nA další vojenský hrdina; francouzský prezident a nevoják Emmanuel Macron trvá na tom, že by všichni mladí lidé měli absolvovat vojenskou službu. Prohlásil to pár dní nato, kdy ministerstvo obrany navrhovalo zavést dobrovolnou brannou povinnost.\nPovinná vojenská služba byla ve Francii postupně zrušena mezi lety 1996 až 2001 a Macron je tak prvním prezidentem, který nesloužil v armádě. Když poprvé oznámil, že chce brannou povinnost zavést zpátky, jako důvod uvedl, že chce připravit Francii „na éru světového neklidu“. Během kampaně se ale mnozí na tento bod dívali spíš jako na „závan patriotické nostalgie“.\nRovněž premiér Andrej Babiš (ANO) se 5. června zúčastnil v Británii oslav 75. výročí spojeneckého vylodění v Normandii na základě pozvánky, kterou obdržel od (britské premiérky) Theresy Mayové,“ informovala česká média mluvčí vlády Jana Adamcová. Ani český premiér neměl nikdy ve své tornistře maršálkou hůl. Po maturitě byl přijat na Obchodní fakultu Vysoké školy ekonomické (VŠE) v Bratislavě; na rozdíl od většiny mužských absolventů nestrávil po vysoké škole ze zdravotních důvodů povinný rok na vojně…\nRuský prezident Vladimír Putin však ani s vojenskou minulost nedostal poprvé za 15 let pozvání na oslavy výročí vylodění spojeneckých vojsk v Normandii, informuje RFI. Akce u příležitosti otevření druhé fronty se zúčastní hlavy států, jež zvítězily nad hitlerovským Německem, nepřítomnost Putina jasně svědčí o tom, že Francouzi začali zapomínat na úlohu Sovětského svazu v rozdrcení nacistů...\nZato výprava 130 lidí a 37 historických terénních vojenských vozidel americké armády vyrázila z Plzně do Normandie. Míří, kam jinam, než na oslavy, které připomenou 75. výročí vylodění spojenců na pobřeží Francie ve druhé světové válce. Akci pořádá Military Car Club Plzeň, který jezdí do Normandie v pětiletých intervalech. Pro jeho členy to je mimořádná událost spojená s velkými oslavami porážky nacismu v Evropě; "ti chlapi prý za pouhých jedenáct měsíců tam odtud dokázali dojít až do Plzně"…\nNa moment zůstaňme v Plzni 1945, kde se děly věci; po zrůdném a zbytečném ničení Plzně statečnými vojáky USA, když 25. dubna 1945 byla Škodovka těžce zasažena náletem 8. americké letecké armády; škody byly vyčísleny na dvě miliardy korun. Několik set amerických bombardérů tehdy svrhlo přes pět tisíc tříštivých, fosforových a zápalných bomb, 29 objektů závodu bylo úplně zničeno, 21 velmi těžce poškozeno a 33 poškozeno těžce. Závod byl bez proudu, komunikační spoje prakticky neexistovaly.\nV té době, těsně před koncem války, nacisté nemohli z Plzně odvézt již ani šroubek pro frontu. Přesto byl tento průmyslový gigant fakticky zničen. Předtím (17. dubna 1945) americké bomby zabíjely v dělnických čtvrtích Škvrňany a Karlov, které byly téměř zničeny, fakticky zničeno bylo plzeňské seřaďovací nádraží.\nA přišla zrůdná katarze; 2. a 97. Infantry Divisions a 16. Armored Division se vydaly směrem na Plzeň. V ulicích Plzně se americké tanky objevily 6. května 1945 kolem 8. hodiny ranní vítány nadšenými obyvateli Plzně. Jak to popsal plzeňský pamětník J. GROUŠL: „Němečtí starostové Wild a Sturm byli zajištěni našimi vlastenci, aby 6. 5. 1945 v 9 hodin ráno vstoupil do Plzně americký vojenský oddíl »B« 16. pancéřové divize pod velením plukovníka Nobleho..."\nTen měl nařízeno zastavit se na předměstí Plzně, ale vida příležitost, rozkázal svému oddílu, aby obsadil Plzeň. (Archiv JNV Plzeň, -7-1. plk. Noble). Revoluční národní výbor v Plzni zveřejnil 6. 5. 1945 výzvu »Na pomoc bojující Praze«. Občané Plzně na výzvu reagovali bleskově.\nVelení USA bylo z české strany požádáno o zapůjčení automobilů pro přepravu dobrovolníků do Prahy a také o některé zbraně. Velení americké armády nejenže takovou žádost odmítlo, ale odjezd dobrovolníků na pomoc Praze zakázalo... Dnes za to mají v Plzni pomník "Díky Ameriko"... http://www.rukojmi.cz/clanky/1640-zulove-diky-ameriko-v-plzni-dostalo-trhlinu-pry-prirodni-neduh-ale-spis-trest-za-lidskou-nadutost-lez-ma-zkratka-kratke-nohy-a-tomu-odpovidajici-defekty\nDnes si vysloužím další výprask od svých milovaných kritiků; dotknu se totiž jejich patologického odporu k pravdě. Právě v tento výjimečný den se světoví státníci, včetně Mayové a Merkelové, sejdou na oslavách 75. výročí spojeneckého vylodění na severozápadě Francie v Normandii za druhé světové války. Šlo o největší vyloďovací akci v novodobé historii a americká armáda v ní zaznamenala největší ztráty ze spojeneckých vojsk.\nInvaze do Normandie byla pod krycím názvem Overlord zahájena 6. června 1944. Americké, britské a kanadské jednotky se přeplavily přes průliv La Manche ve více jak 6000 lodích a výsadkových člunech na Útes Point du Hoc. Během prvního dne se tak podařilo vysadit na pobřeží Normandie přes 150 tisíc spojeneckých vojáků, kteří vybudovali pevné předmostí sahající až 10 km do vnitrozemí. Důležitým faktorem byla také převaha ve 14 tisíc letounů, které zcela ovládly vzdušný prostor nad Normandií.\nV místě vyloďovací pláže s krycím názvem Omaha, (až po Stalingradu druhého největšího masakru 2. sv. války), byl posléze vybudován rozsáhlý hřbitov amerických vojáků, kterých zde padly děsivé tři tisíce. Celkem bylo zabito 10 tisíc spojeneckých vojáků, ovšem pouze u obranných vojsk Rudé armády a civilních obyvatel Stalingradu to bylo téměř 1,2 miliónů mrtvých vojáků a obyvatel stalingradské oblasti, zabito, zraněno nebo zajato bylo 1,5 milionu německých vojáků. Do ruského zajetí jich padlo asi 91 tisíc...\nBylo to devět měsíců před definitivním koncem 2. světové války v Evropě, v době, kdy sovětská armáda již měla plán dobytí Berlína a místo do Normandie se chystali šéfové mocností do Jalty, aby si zavčasu rozdělili svět. A studená válka v něm zásluhou USA trvá dál; Trump se v Normandii musí stydět za svoji podporu těm, jejichž porážku nyní slaví - Banderovcům strany Svoboda a neonacistům Pravého sektoru z kyjevského Majdanu. Letošní Normandie, přehlídka pokrytců a politických exhibicionistů, co mají přesně určené místa, aby v rámci velké galashow nestáli vedle někoho, s nímž zrovna vedou válku. Mír a sranda musí být, i kdyby Husajna věšeli...\nGenerál Žukov jel tudy kdysi na bílém koni... Snímek Břetislav Olšer\nRád bych sepsal jen malou glosu na téma; proč se nescházejí hlavy států ve výročí 31. ledna 1943, když druhý den po berlínských oslavách desátého výročí nástupu Adolfa Hitlera k moci, kapitulovaly ve Stalingradu jednotky 6. německé armády polního maršála Friedricha Pauluse. Sovětským vítězstvím tak skončily dlouhé týdny úporných a krvavých bojů o město na Volze.\nBitva u Stalingradu znamenala zlom v německé strategické koncepci na východní frontě a v celé válce vůbec. Jádrem německých sil byla 6. armáda generála Friedricha Pauluse a část 4. tankové armády generála Hotha. Na ruské straně šlo hlavně o 62. armádu generála Vasilije Čujkova, která byla určena k přímé obraně Stalingradu. Její jednotky byly doplňovány z civilního obyvatelstva.\nMrtví vojáci v Normandii? Ne, ve Stalingradu...\nA tak se také Stalingrad stal v polovině roku 1942 dějištěm nejdůležitější bitvy nejen Velké vlastenecké války. Město tehdy mělo asi 450 000 obyvatel a patřilo k nejdůležitějším průmyslovým oblastem země, na jeho území pracovalo 126 průmyslových závodů. Stalingradská bitva, která probíhala na celkové ploše 100 000 km2 a trvala 200 dnů a nocí, neměla ve světových moderních dějinách vojenství obdobu. Na počátku protiútoku sovětských vojsk se této bitvy na obou stranách zúčastnilo přes dva milióny vojáků, asi 26 000 děl a minometů, přibližně 2 100 tanků a samohybných děl a téměř 2 600 bojových letadel.\nHitler ještě 30. ledna povyšuje Pauluse do hodnosti polního maršála, neboť prakticky očekává, že ten raději spáchá sebevraždu, než by volil zajetí, neboť ještě žádný německý maršál se nevzdal nepříteli. Spletl se kardinálně. Lidské a materiální ztráty byly ve stalingradské bitvě nesmírné, a to na obou válčících stranách. U okupačních německých vojsk (včetně jejich spojenců - Italové, Rumuni, Chorvati, Maďaři) historici uvádí ztráty přes 841 tisíc vojáků (včetně zajatých či nezvěstných)...\nDnes připomíná nejstrašnější bitvu historie Mamajevská mohyla - Socha Matka vlast o celkové výšce 85 metrů, i s 33 metrů dlouhým mečem....\nNěkomu ze světových státníků by možná spíš lépe vyhovoval pro setkání čas dovolených, aby spojili příjemné s užitečným a dali si sraz na výročí léta 1943, kdy se střetlo přes dva miliony mužů, 35 tisíc děl a minometů, téměř pět tisíc letadel a sedm tisíc tanků v největší tankové bitvě v historii. Zřejmě nebude nikdy překonána počtem nasazené techniky.\nPo další bitvě u Kurska zůstalo na bojišti přes sto tisíc padlých a tisíce kusů zničené techniky. Nebyla by bitva u Kurska také stejně vhodným místem k oslavám jako Normandie? Leningrad? Jestliže před začátkem blokády žilo v tomto městě, dnešním Petrohradě, 3,2 milionu lidí, v lednu 1944 jich zůstalo jen asi půl milionu. Zahynulo přes 600.000 obyvatel města.\nAbsolutní většina z nich zemřela hlady či následkem jiných útrap. Další tisíce lidí zahynuly během evakuace. Známý americký novinář a specialista na Sovětský svaz Harrison Salisbury ve své knize o blokádě dokonce uvedl 1,5 milionu obětí včetně vojáků. Jen hrstku lidí v poměru k počtu obyvatel se podařilo evakuovat. Město bylo během blokády odříznuto od téměř veškerého zásobování. Ve městě navíc nefungovala doprava, nešel proud, fabriky nepracovaly a obchody byly zavřené nebo vypleněné.\nPříděly základních potravin byly postupně redukovány, zpočátku byl denní příděl 125 gramů chleba pro obyčejné občany, pro dělníky a vojáky o něco více. Postupně se však denní dávka zredukovala asi na 50 gramů, což jsou podle odhadů dva krajíce chleba. Částečnou naději pro Leningrad představovalo zamrzlé Ladožské jezero a řeka Něva. Tak vznikla například známá "cesta života", kterou bylo město alespoň částečně zásobováno. Blokádu prolomila po několikadenní operaci 27. ledna 1944 vojska Leningradského a Volchovského frontu. Trvala 872 dní.\nVeteráni Velké vlastenecké války hledají v Leningradě své dávné druhy v boji... Snímek Břetislav Olšer\nBylo by možné připomenout i bitvu o Moskvu a další, bojovalo se ne o města, kilometry čtvereční, ale doslova o každou ulici ve stovkách měst. A bojovalo se i v roce 1945 v Československu. Vedle šílených několik stovek padlých vojáků "našich osvoboditelů" - US Army, padlo na území Československé republiky zanedbatelných skoro 150 tisíc sovětských "saldatů".\nBály se USA, že SSSR vyhraje válku i v Tichomoří? http://www.rukojmi.cz/clanky/4350-co-rekli-po-zniceni-hirosimy-a-nagasaki-pilot-paul-tibbets-pomyslel-jsem-si-ano-zabijeme-hodne-lidi-ale-zachranime-proboha-hodne-dalsich-zivotu-kopilot-robert-lewis-kolik-lidi-jsme-jen-ted-zabili-proboha-co-jsme-to-udelali\nAmeričanů padlo ve 2.sv. na 400 tisíc. V žádném případě nemám v úmyslu snižovat jejich účast ve válce a také dalších spojenců, kteří bojovali proti Hitlerovi. Celkem ta hrůza stála svět kolem děsivých 60 milionů padlých. Přitom Američané "chtěli za Čechy umírat dál", ale diktátor "Stalin to zakázal¨..." Museli čekat u Plzně, aby Rudá armáda mohl dál množit své ztráty na životech při osvobozování Prahy. Tak byl prostě rozdělen svět a na oběť 27 milionů ruských občanů, v četně na 13 milionů ruských vojáků, ve 2. sv. válce bylo zapomenuto...\nPS: Západní spojenci podporovali finančně SSSR. Měli z čeho čerpat, vyrabovali mj. Afriku, kde brali zadarmo zlato, ropu, platinu a další její bohatství. Věnovali díl toho Sovětskému svazu pro Rudoarmějce, aby sami se do 2. sv. války zapojili otevřením druhé fronty až v polovině roku 1944, kdy byla Evropa takřka osvobozená od nacismu…\nSpojené království mu mezi 1. říjnem 1941 a 31. březnem 1946 dodalo 5218 tanků, 2550 menších pásových obrněných vozů, 4343 motorových vozidel, 7411 letounů, 1803 radary, 293 sonary (ASDIC), 4932 protitankových kanonů, 4338 rádiových stanic, 2000 polních telefonních souprav, 48 635 km telefonních kabelů, zapůjčilo mu bitevní loď Royal Sovereign (v SSSR přejmenovanou na Archangelsk; sloužila v Severním loďstvu a 4. února 1949 ji Sověti vrátili Britům).\nNásledovalo devět torpédoborců, čtyři ponorky, 14 minolovek, 473 milionů nábojů, 32 000 tun hliníku, 40 000 tun mědi, 14 146 tun ropných produktů, 100 435 tun juty, 114 539 tun kaučuku, 3300 tun grafitu, 28 050 tun cínu, 29 610 tun vlny, potraviny v hodnotě 8,2 milionu liber, strojní zařízení za 45 616 000 liber a zdravotnický materiál za 7 760 000 liber. Souhrnná cena britských dodávek činila 428 milionů liber.\nSpojené státy dodaly v rámci lend-leasu mezi 11. březnem 1941 a 1. říjnem 1945 14 795 letounů, 7537 tanků, 375 883 nákladních automobilů, 51 503 džípy, 35 170 motocyklů, 8701 traktor, 8218 protiletadlových kanonů, 131 633 samopalů, 345 735 tun výbušnin, 1981 lokomotiv, 11 155 železničních vagonů a plošin, 540 000 tun kolejnic, 1 690 000 km polních telefonních kabelů, křižník Milwaukee (v SSSR sloužil v Severním loďstvu pod jménem Murmansk; 16. března 1949 ho Sověti vrátili Američanům).\nPoté přišly na řadu potraviny za 1,312 miliardy dolarů, 2 670 000 tun pohonných hmot, 842 000 tun průmyslových chemikálií, 3 786 000 pneumatik, 49 000 tun kůže a patnáct milionů párů obuvi v souhrnné ceně 11 260 343 603 dolarů. Náčelník americké vojenské mise v Moskvě generál John R. Deane napsal v knize Podivné spojenectví, vydané roku 1947, že „naše dodávky a služby (…) možná nevyhrály válku, ale Rusům určitě pomohly“. O tom není sporu.\nZ celkového objemu britsko-amerických dodávek do Sovětského svazu bylo 22,6 procenta (asi čtyři miliony tun) odesláno severní cestou, 23,8 procenta (4,2 milionu tun) jižní a nejvíce – 47,1 procenta (osm milionů tun) – východní.\nNa závěr je možno konstatovat, že spojenecké dodávky sehrály velkou, v některých oblastech dokonce rozhodující úlohu, uvážíme-li, že SSSR následkem počátečních katastrofálních porážek přišel o rozsáhlá území, a tudíž též o zdroje průmyslové a zemědělské výroby. Licitování o výhodnosti však není etické. Rudá armáda obětovala životy milionů vlastních lidí, a tím zachránila životy milionů vojáků západních demokracií, což se v dolarech ani v librách vyčíslit nedá. Kdyby postrádala odhodlání bojovat a zvítězit, žádné, ba ani sebevětší dodávky by ji nespasily...\nJak USA osvobozovaly Prahu s Vlasovci: http://www.rukojmi.cz/clanky/3879-dve-polopravdy-co-se-mely-stat-pravdou-usa-osvobodily-evropu-od-hitlera-a-vlasovci-prahu-od-nacistu-kde-to-mel-zaridit-hitleruv-podrztaska-general-vlasov-jeho-komitet-pro-osvobozeni-narodu-ruska-a-ruska-osvobozenecka-armada\nInu, bylo mně pietně v Moskvě, Leningradu, Stalingradu či v Kursku, stejně jako na pláži Omaha, kde se odehrála invaze Overlord, resp. tři tisíce mrtvých Američanů byly srovnávány s více než milionem zabitých Rusů u Stalingradu; třeba si do dalších jubileí Normandie zjistí Trump a další politické figurky Západu, co je to Stalingrad, co je to Kursk, a kde tato města vůbec leží...\nJak to bylo v Plzni s USA: http://www.rukojmi.cz/clanky/6090-plzen-od-hitlerovcu-osvobodili-plzenane-lez-po-bombardovani-plzne-letouny-usa-vjeli-do-mesta-jako-vitezove-jejich-vojaci-prahu-osvobodila-ruda-armada-lez-byli-to-nacisticti-vlasovci-predtim-hitlerovci\nJde snahu změnit historii a v tom vynikají právě čeští "historikové".Plně potvrzují rčení,že poturčenec horší turka.Když Němci překvapili západní spojence svou ofenzivou,tak honem žádali Stalina,aby jim odlehčil svojí ofenzivou,což učinil.Po ukončení války v Evropě musel Stalin po dřívější dohodě poslat vojáky na východ a vyhlásit válku Japonsku.Během dvou týdnů sovětské divize rozdrtily uskupení japonské armády v Mandžusku a začaly,kromě osvobozování Číny s útoky na japonské ostrovy.Tam je také zastihla japonská kapitulace a uzavření příměří,jež trvá dodnes.Rusko je vydat nechce,protože v ten moment by na nich vznikly další základny USArmy.Tolik skutečná historie.Čeští "historikové" dokonce začali ničit i spisy v archivech,což neudělali ani Němci po prohrané válce.Jidášký peníz je nutno si zasloužit.\n--_Naajděte naahé ženy ve vašem městě zde : cya.nz/nahe\nBezva napsané, děkuji pane Olšere!\nV demokracii by Kalousek a spol. byli za trpaslíky. Nebo by je nikdo neznal.\nŽe je liberální demokracie podfuk těch, kterým se nelíbí demokracie čili vláda lidu, je věc zřejmá každému, do má zdravý rozum. Protože kdyby se těm, kteří slovo „liberální“ ke slovu demokracie přidali, demokracie líbila, nechali by ji takovou, jaká je a žádným adjektivem by ji neobohacovali.\nVážené kolegyně, kolegové, jenom krátká reakce na pana místopředsedu Sněmovny Vojtěcha Pikala. Pane místopředsedo, já váš názor plně respektuji a přeji vám, aby vás za něj jednou nezavřeli. (Potlesk v sále.) Vážené – a teď vážně. Karla toho už hodně řekla, ale myslím si, že je velmi důležité celou tu věc pojmenovat a říct si, o co vlastně jde. Podle mého názoru – a mrzí mě, že tady není pan ministr vnitra Hamáček, který by to určitě měl slyšet – je Karla Maříková jenom střípkem celé té věci, která tady kolem nás jakoby letí.\nZnačná část potravin prudce zdražuje a dále bude. Určitě za to může Babiš a Agrofert za přispění Putina.\nMy všichni, kdož chodíme nakupovat, to vidíme. Ceny potravin rostou, brambory jsou už pomalu sváteční jídlo a nyní prosakují zprávy o tom, že v Evropě dochází maso. Už i viníci se hledají a v Česku za to jako obvykle může Babiš a jeho Agrofert. Už jen čekám, až vyskočí nějaký blbec a bude vyřvávat, že za tuto situaci může Rusko a Putin. Skutečně je to trapné takhle lidem lhát!!\nZačněme přemýšlet o renesanci moderní Středoevropské konfederace\nPřipouštím, že matematika není mou silnou stránkou, i proto jsem kdysi za tolerantního „komunistického“ režimu mohl absolvovat tzv. humanitní gymnázium. Nakonec jsem se stal doktorem práv, možná špatným, možná dobrým, ale ta matematika mi nikdy nechyběla. Ne, neumím vyhodnocovat ty miliardy, které by se měly rozházet v rámci EU. Ale nezdá se mi to.\nŽe je liberální demokracie podfuk těch, kterým se nelíbí demokracie čili vláda lidu, je věc zřejmá každému, do má zdravý rozum. Protože...\nVážené kolegyně, kolegové, jenom krátká reakce na pana místopředsedu Sněmovny Vojtěcha Pikala. Pane místopředsedo, já váš názor plně...\nMy všichni, kdož chodíme nakupovat, to vidíme. Ceny potravin rostou, brambory jsou už pomalu sváteční jídlo a nyní prosakují zprávy o tom, že v...\nPřipouštím, že matematika není mou silnou stránkou, i proto jsem kdysi za tolerantního „komunistického“ režimu mohl absolvovat tzv. humanitní...\nTři podmínky, bez jejichž splnění nelze schválit Macron-Merkelový Fond obnovy\nPremiéři budou v červnu na Evropské radě projednávat způsob financování Fondu obnovy EU. Jeho zřízení schválili už v květnu, ale tehdy se...\nPracující občan je každý den systémově okrádán ze všech stran. Máme právo se bránit!!!\nTo není nic divného-viďte. Drtivá většina z vás to jistě ví a nadává. Jenže to se nadává doma nebo v hospodě u piva, protože vystoupit...\nVčera zažila naše liberálně fašistická kavárna nejtvrdší úder od pověstné spacákové televizní revoluce. Volba tří členů Rady České...\nZačátek konce demokracie? Ne, to jen Kalousek nevydýchal výsledek demokratické volby\nJsou výsledky dnešních voleb do Rady České televize důvodem k obavám o konec nezávislosti médií u nás, či dokonce o ohrožení demokracie v...\nSpojené státy jsou vadnoucí velmoc. Máme jim platit břidlicové výpalné?\nJakoby už nestačilo, že my, Češi, kupujeme ruský plyn od německých překupníků, kteří si mastně přirazili. Bude hůř! Dodávkami...\nDěkuji poslancům za obměnu Rady ČT\nDnes mne mimořádně potěšila zpráva, že Rada ČT byla doplněna Lubošem Xaverem Veselým, Hanou Lipovskou a Pavlem Matochou. Výborně, výborně,...


Pestrá krajina 2020 - seznamte se s šesticí oceněných farmářů\n2. 2. 2021 | 17:32\nPokud v dnešní nejisté pandemické době prokázaly nějaké subjekty svou sílu a stabilitu, patří mezi ně jednoznačně rodinné farmy. Byla by proto nesmírná škoda neocenit ty, jež vytvářejí dalece nad rámec svých povinností taková opatření, která jsou mimořádným přínosem pro venkovskou krajinu. Asociace soukromého zemědělství ČR (ASZ ČR) proto dnes vyhlásila výsledky třetího ročníku svého programu Pestrá krajina a představila veřejnosti šestici oceněných. Stalo se tak v průběhu online konference, která proběhla v nové aule na České zemědělské univerzitě v Praze. Akci moderovala bývalá ministryně zemědělství Milena Vicenová.\nÚčastníci programu Pestrá krajina 2020 jsou ukázkovým příkladem toho, že promyšleně realizovat na svých farmách a v jejich okolí pestré osevní postupy, vysévat biopásy, budovat drobné vodní nádrže, obnovovat či vysazovat nové sady, remízky či aleje, nakládat šetrně s půdou a dělat mnoho dalších opatření není otázkou velikosti obhospodařované výměry ani zaměření daného hospodářství.\nPotvrdil to i předseda hodnotitelské komise tohoto programu, která je složená z řady odborníků na krajinu a životní prostředí, Daniel Pitek: „Pestrá krajina je programem s velkým rozsahem a velice pestrým obsahem. Potkáváme zemědělské hospodáře z nížin i hor, grunty hospodařící na orné půdě i chovatele hospodářských zvířat na pastvinách, konvenční i ekologické zemědělce, velké i malé. Největším hodnoceným subjektem byl statek o rozloze téměř tisíc hektarů s úžasnou a zajímavou péčí o kvalitu orné půdy. Nejmenším hospodářstvím pak to o velikosti deseti hektarů, jehož majitelé ukazují všem malým vlastníkům půdy cestu ke svobodě, nezávislosti a soběstačnosti.“\nPojďme si tedy letošní šestici společně představit.\nPříkladem, jak oživit náš venkov a zajistit si obživu na malé výměře obhospodařované půdy, je další zlatý medailista - Levandulový statek Bezděkov (ASZ Olomouc) v čele s Lukášem Drlíkem a jeho blízkými, jež se věnují pěstování levandule a dalších plodin na 10 hektarech půdy na úpatí Zábřežské vrchoviny. Meziřadí mezi levandulí je zatravněno druhově bohatými porosty spásanými stádem ovcí, políčka jsou doplněna na mnoha místech výsadbou ovocných stromů a naučnou stezkou. Na statku, který má BIO certifikaci, se Drlíkovi věnují i agroturistice a akcím pro veřejnost, zároveň provozují bistro, restauraci a kavárnu a rovněž obchod s levandulovými produkty a galerii.\nStříbrnou medaili získalo malé, 35hektarové, ale velmi diverzifikované hospodářství, které produkuje široké spektrum až osmnácti (i méně tradičních) plodin používaných pro výrobu krmných směsí nejen pro drobná hospodářská zvířata chovaná na farmě, ale také pro vnější distribuci - Farma Marka Daňhela z Albrechtic (ASZ Těšínské Slezsko). Zvýšit úživnost krajiny nejen pro člověka, ale také pro domácí a volně žijící živočichy, zvýšit její pestrost a schopnost odolávat vlivům počasí a podpořit biodiverzitu - to je snahou a účelem hospodaření pana Daňhela a jeho rodiny. V plánu je tak vybudování albrechtické oázy pro vše živé.\n„To, co staví tento model šetrného hospodaření a spokojeného života do popředí všech jiných způsobů zemědělství, je především určité životní naplnění při této lidské činnosti a přirozená vyhlídka generačního předávání gruntu a s nimi i předání všech dosažených znalostí a zkušeností. To je naprosto nenahraditelný moment, který je třeba adekvátně podporovat. Celé společnosti se pak taková podpora zaručeně vyplatí a to vyváženou produkcí potravin se starostlivostí o kus krajiny, která je takovým farmám svěřená,“ řekl u příležitosti vyhlášení výsledků tohoto programu za rok 2020 předseda ASZ ČR Jaroslav Šebek.\nO šestici oceněných farmářů:


Khaolak Merlin Resort - NEJLEPŠÍ CENY ubytování ve městě Khao Lak\n7/7 Phetkasem Raod, Lumkaen, Thaimuang District, Pláž Khaolak, Khao Lak, Thajsko, 82210 - Zobrazit na mapě\nMáte dotaz pro Khaolak Merlin Resort?\nDouble or Twin RUN OF THE HOUSE SHARING BEDDING - BED AND BREAKFAST\nKhaolak Merlin Resort – více informací\nKhao Lak je nejlepší poznávat se základnou ve výhodné lokalitě, a proto je Khaolak Merlin Resort s ohledem na umístění, kterým je Pláž Khaolak, naprosto ideální. Toto 4hvězdičkové ubytování je snadno dostupné z letiště, od kterého je vzdálené 60. Km. Pokud vás unaví poznávání okolním míst, jako například Tsunami Memorial, Andaman View Point, Tab La Mu Golf Course a další, toto ubytovací zařízení nabízí vše, co potřebujete pro odpočinek a nabrání nových sil.\nVychutnejte si prvotřídní služby a vybavení, které charakterizují toto zařízení v destinaci Khao Lak. Příkladem takových služeb a vybavení může být Wi-Fi zdarma ve všech pokojích, zařízení pro tělesně postižené, Wi-Fi na veřejných místech, parkoviště, pokojová služba a další.\nVybrat si můžete z 200 kvalitně vybavených pokojů. Komfort některých dále zvyšuje například televize s plochou obrazovkou, oddělený obývací pokoj, nekuřácké pokoje, klimatizace, stůl a další prvky. Proč nevyužít příležitostí k odpočinku a relaxaci, které nabízí například vířivka, fitness centrum, sauna, venkovní bazén, lázně a další vybavení? Khaolak Merlin Resort poskytuje výborné ubytovací služby a je velmi výhodně situováno, takže máte blízko vše hlavní, co Khao Lak nabízí.\nUbytování zdarma má maximálně jedno dítě do 12 let, pokud využívá stávající lůžka. Za snídani je ale nutné uhradit 550 THB za noc a dítě.\nHodnocení Agoda (81)Hodnocení Booking.com (73)\nVšichni cestovatelé (81)Páry (40)Jednotlivci (9)Rodiny s malými dětmi (15)Rodiny se staršími dětmi (13)Skupiny (4)\nAlastair – Kanada\nRicky – Německo\nThiravuti – Thajsko\nLynsay – Velká Británie\nRyszarda – Austrálie\nThawikarn – Thajsko\nsimha – Izrael


Domov svaté Rodiny bude opraven do konce roku\nPo dvaceti letech provozu jeden ze dvou objektů Domova, v Ulrychově na Petřinách, nutně potřeboval generální rekonstrukci. Nedostačoval požadavkům současných standardů kvality poskytování sociální služby. Neměl bezbariérový přístup, odpovídající stravovací provoz ani hygienické zázemí. Navíc bylo třeba nahradit dvoutraktový objekt s průchozími ložnicemi novou úpravou, která by respektovala soukromí klientů.\nOd ledna se započalo s rekonstrukcí. Nejprve to byly především bourací práce v interiéru budovy, aby dispozičně odpovídala záměrům rekonstrukce. Následovala sanace statických poruch konstrukcí a zemní práce na severní a jižní straně objektu.\n„Jsme si vědomi, že ruch na stavbě není příjemný. Doufáme, že se dílo v letošním roce podaří dokončit, aby se naši klienti mohli na počátku příštího roku nastěhovat. Domov by měl také sloužit i pro další uživatele sociálních služeb,“ říká ředitel domova Tomáš Biňovec.\nPokud se shromáždí dostatek prostředků na vybavení, plánuje vedení domova vytvořit i nový stravovací provoz, který budou moci využívat i občané z místní lokality na Petřinách.\nDíky rekonstrukci se rozšíří lůžková kapacita objektu na celkových čtyřicet klientů, provoz rehabilitace a výtvarných i muzikoterapeutických dílen. „Plánujeme oslovit také aktivní seniory, kteří by chtěli jako dobrovolníci pracovat v dílnách nebo v ostatních sociálních kontaktech s klienty,“ říká ředitel Biňovský.\nDomov svaté rodiny pravidelně dlouhodobě podporuje i Praha 6. Nyní, během celkové rekonstrukce objektu na Petřinách, poskytla jeho obyvatelům dočasné náhradní ubytování v obecních bytech a rovněž v Domě s pečovatelskou službou v Liboci. Každoročně navíc poskytuje Domovu finanční příspěvek v rámci grantů, přispívá i výtěžky z nejrůznějších charitativních akcí.\nDomov svaté rodiny uspořádal v květnu Dny dárců a přátel Domova. Veřejnost si mohla prohlédnout terapeutické dílny, zahradu a vnitřní prostory Domova v Liboci, ve kterém žije 72 klientů Domova.\nVečer věnovaný dárcům a přátelům domova se konal také v Písecké bráně. Bez nároku na honorář vystoupil taneční soubor Trn v Oku se slavným charlestonem, zazpívala Petra Černocká. V dražbě fotografií J. Lhotského jen velmi málo fotografií zůstalo bez majitele. Výtěžek z dražby půjde na vybavení gastroprovozu Domova na Petřinách.\nDárci, kteří jsou ochotni přispět na vybavení domova (nábytek pro klienty, židle do jídelny, gastro provoz), mohou tak učinit na darovací účet Domova: 10006-242242061/0100. „Za každý dar jsme vděční,“ říká Biňovec.