105 ГОДИНИ ОТ ГИБЕЛТА НА ПЕРЕ ТОШЕВ\nПосещения до сега: 5364681\nМоже би най-светлата и най-симпатичната фигура в македоно-одринското революционно движение е Пере Тошев (1865, Прилеп – 21 април / 4 май 1912, Дреновска клисура, Тиквешко). Не случайно през 1936 г. във в. „Обзор“ Антон Страшимиров в статията си „За Илинден и неговите творци“ ще го определи като „съвестта на революционна Македония“.\nНа 21 април тази година ще се навършат 105 години от убийството на един от най-бележитите български революционери Пере Тошев. Той е убит от тиквешките помаци в Тиквешката Дряновска клисура, като това престъпление е организирано от турските анархисти от организацията Червените братя и със съдействието на нашите анархисти. Наскоро след това по нареждане на Тодор Александров възмездието ще настигне част от тях.\nТук няма да се спирам на живота и дейността на Пере Тошев, тъй като в сайта „Сите българи заедно“ има поместена подробна моя биография на революционера.\nПо-долу ще имате възможност да се запознаете с публикувания в отделна брошура през 1973 г. доклад на Юрдан Анастасов, изнесен от него по случай 60-годишнината от гибелта на революционера. В доклада си Ю. Анастасов изнася редица неизвестни до онова време сведения за П. Тошев и по такъв начин се изявява като един от най-добрите биографи на този наш революционер и педагог.\n60 години от гибелта му\nЗа Пере Тошев малко е писано, а сам той не ни е оставил писани спомени, както оставиха мнозина от неговите първи другари. Оскъдни спомени за живота и делото му са пръснати в отделни статии и в спомени на някои негови съвременници. Да напише биографията на Пере Тошев бил се заел неговият близък и задушевен другар Гьорче Петров, но и той бил озадачен поради липса на достатъчно данни. В едно свое писмо до негов приятел в Прилеп, писано в София на 14 юни 1919 г., Гьорче търси за Перета данни за живота и дейността му. „Ти знаеш, се оплаква Гьорче, колко е трудно да се пише за Перета, тая загадка за цял свят.“ Ако за Гьорче Петров личността на Пере Тошев е съставлявала загадка, можем да си представим какви празноти би срещнал един биограф, който не го е познавал лично, не му е бил близък. Прави чест на неговия племенник д-р Светозар Тошев, който дълго време упорито работи, за да събере материал за издадената от него документална повест за Пере Тошев, озаглавено „По кървав път“. И все пак въпреки дългите издирвания, в труда на д-р Светозар Тошев се срещат празноти за някои периоди от живота на Перета.\nПърва беседа за Пере Тошев на нашата лектория изнесе историкът Петър Кюркчиев преди 7 години по случай 55 години от неговата гибел. Другарят Кюркчиев, съгражданин на Пере Тошев, задълбочено и с перото на историк, обрисува Перета като принципен и всеотдаен революционер, даде неговия идеен и психологически портрет. Но и в тази сказка на Кюркчиев, както и в трудът на д-р Светозар Тошев, се чувствуват неизяснени периоди от живота и делото на Пере Тошев.\nВ настоящата кратка беседа ще се постараем да отбележим основните моменти от живота и дейността на Пере Тошев, доколкото наличните данни ни позволяват това.\nПере Тошев е роден през 1865 година в гр. Прилеп - градът, който даде големият възрожденец Методи Кусев, даде страшилището за турците - хайдутина Спиро Църне, даде шипченският опълченец, войводата Диме Чакрев, даде идеолога на ВМОРО Гьорче Петров, даде нашия съвременник гениалния писател Димитър Талев, даде плеяда други видни воеводи и четници, отдали живота си в жертва на нашето националосвободително дело. Този именно Прилеп откърми и Перета Тошев, един от първите апостоли на македонската революция.\nДядото на Пере Тошев се казвал хаджи Тошо, който дал името на рода Тошеви. Тошо имал три деца: Наумчо, бащата на Перета, Илия и Мара. Хаджи Тошо и двамата му синове Наумче и Илия били бояджии на прежда. Те бързо забогатели, създали клон на „фирмата“ си в Битоля и захванали да се занимават с търговия. По-късно хаджи Тошо закупил чифлика на Али бег от Кавадарци, намиращ се в землището на селата Житолуб и Фариш, Тиквешко. Наум се оженил за Катерина. Те имали трима синове - Димитър, Антон и Пере и дъщеря Дзана. Дзана се омъжва за Аврам Попгеоргиев, който става свещеник (поп Аврамия). Той бил участник в съзаклятието създадено през 1880 г. от Димо Коров, в което били организирани харамиите Спиро Църне, Димо Дядото и други. През пролетта на 1881 г. в сражение с аскера е убит Спиро Църне. При разкриване на съзаклятието попада и зетят на Тошеви - Аврам Попгеоргиев, който е осъден и изпратен на заточение.\nПозволете ми да открия една скоба, която се отнася за моя роден град и за мой близък. Със своята чета Спиро Църне се движил не само в Прилепско и Мориовско, но и в Тиквешко, където имал свои сподвижници и ятаци. Един от тях бил Коцо Ангелков Булкин от гр. Кавадарци, търговец на едър добитък. Между обвиняемите в процеса на пленените Спирови четници бил и той, окован също във вериги. Не издържали инквизициите, някои от арестуваните при очна ставка в съда с Коцо Ангелков признали, че той бил близък с Църне, бил му ятак и му доставят оръжие и храна. На въпроса на съдиите вярно ли е това, Коцо отричал всичко. Когато съдиите го запитали защо тези хора твърдят това, той спокойно отговорил: „Господа съдии, кого ще вярвате вие - мене ли големият търговец, който е верен поданик на султана и си плаща най-редовно данъците, или тия нещастници, които кой знае защо са тръгнали да правят золуми из царщината.“ Дали тази защита е помогнала, или 200-те лири, които е подхвърлил на съдиите, дядо Коцо не можеше да ми обясни. Той ми беше дядо - баща на баща ми.\nПрез същата 1881 г. става знаменитото сражение в самия град Прилеп, в което загива вуйчото на Пере - Алекса Кепев.\nВ къщата, в която се родил Пере Тошев, се помещавало девическото училище. По това време в това училище преподавала известната Неделя Петкова, „баба Неделя“. Първоначалното си образование Пере получил в Прилеп, когато там са учителствували видните възрожденци Никола Ганчев Еничерев от Пловдив, Йосиф Ковачев от Щип и Петко Орлов от с. Бобище, Костурско. През учебната 1880-1881 г. Пере Тошев заминал за Битоля, където завършва гимназия, след което образованието си продължава в Солунската гимназия. Тук е и неговият съгражданин и връстник Гьорче Петров, с когото били съкласници. През лятната ваканция на 1883 г. Пере и няколко души негови другари от гимназията заминали за Прилеп и там влезли във връзка със стария харамия войводата Димо Дядото. Младежите ученици се договорили с Димо Дядото да му сътрудничат, като обмислили плана как да снабдят четата с лири за нейното въоръжаване. Планът бил следният: когато учениците съзаклятници се върнат в Солун, по пътя на уреченото място да бъдат „нападнати“ от четата и „обрани“, т.е. да им се приберат парите, които родителите ще им дадат за издръжка в гимназията. Планът бил осъществен. Комитите харамии уж нападнали учениците и взели не само парите дадени им от техните родители, но и тези, дадени им от родителите на други ученици. Взети били 900 турски лири. Четниците не пропуснали да приберат също и часовниците, ризите и чорапите на учениците. Още същата година Димо Дядото с четата си се изтегля в България, където се поставя на разположение на Трайко Китанчев.\nС „обраните“ пари те стъкмяват добре въоръжена чета, която на няколко пъти влиза в Македония и през 1895 г. на път за Прилепско в сражение с аскера в Паланечко била разбита и разпръсната. Убити били войводата Димо и няколко четници. Аферата с „обира“ на учениците била по-късно разкрита, но самите търговци са я потулили. В своите спомени Гьорче Петров разказва, че още през 1881 г. Пере Тошев бил във връзка с комити - вероятно връзката ще е била с четата на Димо.\nВ Солунската гимназия е образуван революционен кръжок, в който членува и Пере Тошев. Тук тайно се четат трудовете на Раковски, Каравелов, Славейков, Вазов, декламират се стиховете на Ботев. При един обиск в гимназията за обща изненада полицията открива тези книги между учебниците на тихия и скромен Пере Тошев. Вдигнал се голям скандал. Към края на 1884 г. от гимназията са изключени група ученици поради станалия там ученически бунт против лошото държане на директора Кандиларов. Между тях са Пере Тошев и Гьорче Петров. Постъпили в Пловдивската гимназия Пере и Гьорче скоро се увличат в движението, водено от Захарий Стоянов, което си поставило за задача освобождението на Македония. Накъсо ще изложим как се развило това движение, което не е безинтересно за нас, защото от там започват нишките на македонското емигрантско движение в България.\nПрез 1880 г. в Княжеството и в Източна Румелия била образувана тайна организация с цел да се подготви акция за съединението на трите български области - свободното Княжество, Източна Румелия и Македония. Съгласно изработената в София програма от представители на Северна и Южна България, предвиждало се да се образуват два тайни Централни комитета - един в София и един в Пловдив. Те трябвало да подготвят и проведат акцията за съединението. На 16 май с.г. в Сливен било свикано събрание, на което бил избран „Централен народен комитет“ за Южна България. Централният народен комитет считал, че една акция на тяхната организация може да бъде успешна при условие, че избухне война между Турция и Гърция и ако новото английско правителство на Гладстон се отнесе благосклонно към такава акция. Но нито очакваната война избухнала, нито Гладстон проявил благосклонност към подобна акция. Гладстон също като Дизраели държал за запазването на Берлинския договор. При това положение Централния народен комитет се отказал от намеренията си и преустановил всякаква дейност.\nОт едно писмо, обнародвано през 1970 г. („Юбилеен сборник Хр. Попконстантинов“) носещо дата 31 март 1884 г. се вижда, че по това време, а вероятно и преди това са съществували легални македонска благотворителни дружества със задача да подпомагат македонските бежанци и чрез митинги и протести да повдигат Македонският въпрос. Софийското дружество се наричало Централно македонско благотворително дружество. Членове на настоятелството били видни общественици като Петко Каравелов, Иван Евстатиев Гешев, д-р Васил Радославов и други.\nПрез пролетта на 1885 г. били основани тайни комитети, както в Княжеството, така също и в Източна Румелия, целта на които била да подготвят и изпращат военни части в Македония. В Княжеството начело на комитетите стояли Димитър Ризов, Димитър Петков, капитан Коста Паница и др., а в Източна Румелия начело стоял Захарий Стоянов. Пловдивският таен комитет бил обявен за Български таен централен революционен комитет (БТЦРК). В програмата на комитета легнало искане за освобождението на Македония от турско робство и присъединяването на Източна Румелия към свободното Княжество. Освобождението на Македония тогава, както казва Димитър Благоев в своя „Принос“ се явява като продължение на великото дело на славните революционери Христо Ботев, Левски, Каблешков, Волов и др. А основателите на комитета, начело на които стоял Захарий Стоянов се считали приемници и продължители на това дело. В дейността на този комитет Пере Тошев взима живо участие, натоварван е и с отговорна организационна работа.\nПрез април 1885 г. Пере, ученик в последният клас на Пловдивската гимназия, отива заедно със Спиро Костов в Станимъка (Асеновград) и там образуват местен таен революционен комитет със задача да събира средства и оръжие за изпращане на чети в Македония. През юли с.г. този път с Владимир Кусев, Пере отново отива в Станимъка, за да проверят какви средства и оръжие са събрани. Пере участвува във всички акции на Българския таен революционен комитет, във връзка с който на два пъти бива арестуван от румелийските власти. По-късно въпросът за освобождението на Македония бил оставен на заден план - считало се, че едно въстание в Македония може да усложни положението и да попречи за осъществяване на по-лесната задача - присъединението на Източна Румелия към Княжеството. През юли 1885 г. Българският таен централен революционен комитет използувал традиционното чествуване на героите от Хаджидимитровата чета, загинали на връх Бузлуджа и устроили голяма манифестация, на която бил вдигнат лозунга за Съединението. На Бузлуджа се събрали членовете на местните комитети от много градове на Източна Румелия, както и представители на Македонския комитет от Княжеството. На Бузлуджа пристигнал и Пере Тошев със свои другари. В устроения там митинг ораторите викали „Долу Източна Румелия, да живее Съединението“. Веднага след това (на 36 август 1885 г.) се състояло събрание в с. Дермендере (сега с. Първенец) Пловдивско, на което бил избран нов Централен комитет с председател Захарий Стоянов и членове: Димитър Ризов, капитан Коста Паница, Иван Андонов и Иван Стоянович. Новият (Централен комитет си поставил за цел „Съединението на Южна със Северна България под скиптъра на княз Александър“. След грижлива подготовка и с участието на войската на 6 септември 1885 г. бил извършен преврат и провъзгласено присъединяването на Южна България със Северна. На този ден Пере Тошев с неговата Бачковска дружина вземат пощата на Пловдив и я охраняват през следващите дни.\nОбявяването на Съединението предизвикало силна реакция от страна на Турция. Турското правителство бързо започнало да съсредоточава войски към южната българска граница и на 9 септември то отправило нота до големите държави, с която поискало да се възстановят правата на султана съгласно Берлинския договор. Румелийските войски, набързо мобилизирани, се отправят към турската граница. Пере Тошев се зачислява в Македонския доброволчески батальон. Батальонът бил се изнесъл вече горе в планината край с. Бойково, когато се получила вестта за обявената от крал Милан война на България (2 ноември 1885 г.). Никакви увещания не били в състояние да спрат младите доброволци да не се запътят към сръбската граница. На 9 ноември Македонският доброволчески батальон влиза в София, воден от капитан Коста Паница и от там бърза за бойното поле. В боя със сръбската войска батальона проявява чудеса от храброст. Пере Тошев е между тези, които влизат в ръкопашен бой, в който той е ранен. В освободения град Пирот пред строените български войски, Главното командуване награждавайки героите, окачва орден за храброст и на гърдите на Перета. За този орден близките на Пере Тошев научават след неговата смърт. След приключване на войната Пере се прибира в Пловдив. Известно време той учителствува из родопските села. Неговата мисъл обаче е насочена към Македония. Устройват се срещи, с дейци на македонските тайни комитети и бивши участници в Македонския доброволчески батальон за обмисляне на въпроса как да се действува за освобождаването на Македония. Опитите да се отпочне с организирани акции през Родопите излезли безуспешни.\nПрез 1890 г. Пере Тошев и Андрей Ляпчев - тогава негов другар от борбите в Източна Румелия, заминават за Македония с цел да видят как е настроението там. Спомен за такова отиване ни предава Илия Иванов, учител в Охрид, където е пристигнал Пере, срещнал се с него и го разпитвал върху положението на местното население и държанието на турската власт (Сборник „Илинден“ 1903-1924 г. стр. 37). След завръщането си от Македония, до пролетта на 1892 г. Пере живее в София, където следва литература, в Историко-филологическия факултет. По това време тук са студенти Даме Груев, Петър Попарсов и др. През пролетта на 1892 г. Пере Тошев и Даме Груев, поради гоненията на студентите по убийството на министър Белчев, напускат София и заминават Пере за Солун, а Даме за Битоля. За кратко време Пере е коректор в печатницата на прилепчанина Коне Самарджиев. Есента на учебната 1892-1893 г. Пере се завръща в родния си град Прилеп, където е назначен за учител. Преподавал български език. Следващата 1893-1894 г. Пере е учител в Скопие, където негов ученик бил Павел Шатев. Според Шатев, Пере Тошев бил много строг като учител и възпитател. За строгостта на Перета ни говори обширно Никола Киров Майски, когато през 1895 г. Пере бил учител в Битолската непълна гимназия. „Правило беше, и всеки новак веднага научаваше това правило, разказва Майски, в един свой спомен, че Тошев ще намери повод непременно да набие ученика... Тошев набиваше ученика не само, за да го накаже, за извършената простъпка, но и за да провери издръжливостта на последния и способността му да владее езика си. Защото на учениците си Тошев гледаше като на бъдещи апостоли на свободата, които при изпълнението на своя отечествен дълг, ще имат да се справят с маса трудности, които следва да превъзмогнат. А това изисква преди всичко издръжливост и свързан език.“ Майски разказва още как е бил предрешен от Перета и как постепенно, още като ученик, го въвежда в революционната борба (Сп. „Илюстрация Илинден“, ноем.-дек. 1933, кн. 1-2).\nНа 15 август 1894 г. при освещаването на черквата в Ресен се състояло съвещание, което д-р Хр. Татарчев нарича „Първият революционен конгрес“. Делегат от Битоля бил скоропристигналият от Скопие Пере Тошев. На това заседание се разисквали въпросите върху целите и задачите на революционното движение. Подкрепяйки идеята за автономна Македония Пере бил казал: „Вярно е, че ние сме българи, вярно е че нашият език е български, но нашия път води към автономна Македония“.\nВ Битоля Пере Тошев е учител заедно с Гьорче Петров. Тук те отпочват усилена организационна дейност. „Благодарение на Тошев и Гьорче Петров, пише Христо Силянов, организацията в Битоля се поставя на здрави основи и се развива бързо, при сътрудничеството на цяла плеяда ценни новопокръстени сили.“ („Освободителните борби на Македония“, т. I, с. 41.) За това време от неговото учителствуване в Битоля, иконом Тома Николов, виден ръководител в Битолския революционен окръг, разказва следния интересен епизод, който с особена сила отразява дълбокото национално и патриотично чувство както на Пере Тошев, така също и на населението там. Ето разказа на иконом Тома Николов (поп Тома):\n„1897 г. беше златната година на Битоля. След свършването на Гръцко-турската война през месец май, на Петдесетница, се издигна българския трикольор в центъра на града. Тоя ден беше Великден за българите. Целият град се извървя пред Търговското агентство, за да види българското знаме, а българите не можеха да задържат сълзите си от радост. Знамето осветихме с дякон Козма, призори, за да не се вдига шум. След черковния отпуск отидох в пансиона и съобщих на Перета, че осветихме знамето. Той скочи от радост и поиска веднага да минем пред агентството. Видях как Пере неудържимо заплака от радост.“\nОт някои спомени за Пере Тошев, макар откъслечни, се вижда че той поддържа организационни връзки и извън Битоля и Битолски окръг. Така, Туше Деливанов, разказва, че през великденската училищна ваканция на 1895 г. когато с Гоце Делчев като учители в Щип на път за Кукуш са минали през Градско и предали на комисионера два чифта домашни чорапи с поръка да ги препрати в Прилеп и Битоля. Чорапите били увити в хартия, на която Даме Груев, тогава също учител в Щип, написал писмо с химическо мастило. Писмото за Битоля ще да е било за Пере Тошев, ръководител на организацията в този град. Ясно е, че между Даме, учител в Щип и Пере, учител в Битоля, се е водила кореспонденция по организационни въпроси. (Сп. „Македонска мисъл“, с. 383 - Т. Делииванов, Спомени за Гоце Делчев.) През лятната ваканция, на същата 1895 г. Симеон Радев, като ученик в цариградския лицей, отивайки за родния си град Ресен, се спрял в Солун и там се срещнал и водил разговор с Пере Тошев. За тази среща Симеон Радев пише: „В Солун беше тогава Пере Тошев. Преди да замина (за Ресен), той ми даде един каталог от „Бон Марше“ (известен голям магазин в Париж), за да го предам в Битоля. В него, после научих това, били набодени с игла някои букви, които събрани наедно, съставлявали писмо със шифър.“ Явно е, че това писмо е било за ръководството на революционната организация в Битоля, в която Пере ще е съобщавал за своите срещи с членовете на ЦК на ВМОРО в Солун. В същите свои спомени Симеон Радев предава своите впечатления от Перета. Симеон Радев пише: „Той (Пере Тошев) ме привлече още при първата ни среща със своята мекота, със своят мечтателен вид и с интереса към съвременната мисъл. Той ме разпита какво най-много обичам да чета. Отговорих му „Френски критици“. Тогава той ми каза „учи и руски“ - и ми даде два тома литературни очерци на Скабичевски“ (Симеон Радев, Ранни спомени, с. 253.). Скабичевски е виден руски критик и историк, починал в 1910 г. привърженик на либералното просветителство.\nОт 1898 г. до 1901 г. Пере Тошев отново е на служба като коректор в печатницата на Самарджиев. Във връзка с известната Солунска афера, избухнала в началото на 1901 съпроводена с масови арести и изтезания, арестуван е и Пере и изпратен на заточение в Малоазийската крепост Подрум Кале. След дадената амнистия през следващата година Пере е освободен и екстерниран в България заедно с другите двама заточеници и първи хора на организацията Христо Матов и д-р Христо Татарчев.\nПере участвува като делегат на Битоля в Учредителния конгрес на ВМОРО, състоял се в Солун през 1896 г., на който, както е известно, Гоце Делчев и Гьорче Петров изработиха новия устав, по силата на който на организацията се даде демократичен, прогресивен и международностен характер.\nПере Тошев не участвувал в конгреса в Солун, където на 4 януари 1903 г. се взе решение за вдигане на повсеместно въстание в Македония и Одринско. По това време той бе в България, току-що се завърнал от заточение. Участвувал е и в съвещанията, състояли се в София, в които се обсъждаше въпроса дали взетото в Солун решение за въстание не е преждевременно. Както е известно Гоце, Гьорче и другите първи хора на Организацията са застанали на становището, че населението не е готово за въстание, липсва достатъчно оръжие, неблагоприятна е и международната обстановка. Що се отнася до мнението на Пере Тошев по този въпрос разказва ни Велко Думев, който заедно с Иван Гарванов дошли от Солун в София да донесат протокола на Солунския конгрес. Според Велко Думев Пере бил защитил „законността“ на взетото в Солун решение, като изхождал от разпорежданията на устава.\nВ навечерието на въстанието Пере тръгнал за Македония с кираджии, снабден с чужд паспорт. При откриването на Смилевския конгрес Пере не бил там, но конгресът взел непротоколирано решение да зачисли към Главния щаб на въстанието Пере Тошев, Христо Матов и Гьорче Петров, в случай че дойдат на въстанието. През май Пере придружен от Лозанчев, пристигнал в щаба. В своите спомени Борис Сарафов разказва, че с Перета за пръв път се срещнал в с. Простран, Демирхисарско. В щаба било решено въстанието да се обяви на 5 юли, въпреки настояването на Пере за колкото е възможно по-голямо отлагане. Пере бил донесъл от Княжеството надеждата, че новият кабинет Рачо Петров - Димитър Петков бил готов да подкрепи въстанието, ако последното не изпревари доставката на някои най-необходими материали, поръчани в чужбина. Няколко дена по-късно било получено чрез Битоля писмо от Задграничното представителство, а което Христо Матов предавал един свой разговор с генерал Савов, военен министър в кабинета на Рачо Петров. Савов бил казал на Матов, че къде септември България щяла да бъде готова, щом не е възможно да се отложи въстанието. При това положение целият щаб решил въстанието да се отложи за неопределено време. Това станало през втората половина на м. юни в с. Кривени, Ресенско. Сарафов и Даме заминали за Преспата, Лозанчев за Смилево, а Пере за Прилепско. Датата на въстанието 20 юли (2 август н.ст.) определили само двамата членове на Главния щаб - Даме Груев и Борис Сарафов, когато били над с. Буф.\nПере се движи в Прилепско с прилепската чета със задача да засили подготовката на въстанието. На 6 юли - две седмици преди избухването на въстанието, сборните прилепски чети на Петър Ацев и Никола Пешков били обкръжени от аскера в местността „Ливада“ в Дренската планина. Пере бил с тях. Завършва се кръвопролитно сражение, което трае през целия ден. Със своето хладнокръвие и храброст Пере учудва другарите си. В сражението загива Тале Христов, учител и член на Околийския революционен комитет в Прилеп, заедно с други четници. От турска страна загиват десетина аскери.\nПо време на въстанието в Прилепско и Мориховско действуват четите на Петър Ацев, Толе Паша, Анте Василев, Никола Пешков, Мирче Найденов, Димитър Старозагорски и дядо Коле. В своята книга за гр. Прилеп Георги Трайчев пише, че по време на въстанието шеф на всички прилепски чети бил Пере Тошев и той застанал „начело на движението“. Голям брой младежи тръгват с четите, но ги връщат поради липса на оръжие. Оръжието на четниците било пушки „гра“ и мартинки, а вдигналото се с тях за въстание население било въоръжено с кремъклии, чифтета, евзалии, косери. Малинхери имал само Пере Тошев, Петър Ацев и Толе Паша. Своята малинхера Пере имал от времето на Сръбско-българската война, купена с негови собствени пари. Въстаниците изсичат телеграфните стълбове по пътя Прилеп-Велес и по шосето Прилеп-Битоля повреждат се дървените мостове по пътищата на Прилеп-Градско, Прилеп-Кичево, Прилеп- Крушево, Прилеп-Велес. На 22 юли прилепско-мариовската чета се съсредоточва край с. Жиово, съседно на Витолища. От тук с настъпването на нощта четите и хиляден въстанал народ потеглят за Витолище, средищно село на Мариовска нахия. Край него минава път от Прилеп през Добро поле, Кожух планина, Суботско, Воден за Солун. Въпреки големия брой въстаници и техния пламенен устрем, нападението на Витолище не успяло поради случайното изгърмяване на една въстаническа пушка, която вдигнала на крак войската. След кървави схватки, войската успяла да отблъсне въстаническата атака, насочена от няколко страни.\nПрез средата на август 1903 г. Пере Тошев и Петър Ацев се притичват на помощ на четите на Никола Пешков и на други прилепски войводи при сражението при с. Вепърчани, Мориовско, на левия бряг на река Черна. В това сражение загиват войводата Пешков и единадесет четници. От турска страна загиват петнадесет аскера.\nСлед боя при Вепърчани Пере Тошев с част от прилепските чети се прехвърля в Бабуна планина. По-късно в с. Степанци Пере и Петър Ацев с 50 души четници и с развято знаме посрещат току-що пристигналия от България Гьорче Петров. Още при първата среща с Гьорче, Пере описва положението за много тежко. За Перета, както разказва в спомените си Гьорче, цялата работа била „несериозна“, с което искал да каже, че въстанието нито е подготвено, нито ще има успех. От с. Степанци Пере, Гьорче и Петър Ацев тръгват да обикалят селата. „Предприемахме, разказва Гьорче, дребни работи, нападение над някой чифлик, над някоя кула.“ Замислювали да нападнат гр. Прилеп, но пристигането на силни войскови подкрепления осуетили този смел план.\nОт Прилепско Гьорче, Пере и Петър Ацев се отправят за Мариовско. Тук те се срещат с костурските войводи Лазар Поптрайков и Иван Попов, с около 130 души четници, пристигнали в Мариовско след дълги страдания, преследвания и стълкновения с аскера, след дълги премеждия. Търсили са връзка с Щаба. От Щаба им било препоръчано да останат в Прилепско докато Костурско се успокои и през това време да разрушат железницата между Воден и Лерин. При тази среща. Гьорче бил възхитен от костурските въстаници. Макар „опърпани“, голи, боси и навсякъде гонени от войската, „изгладнели като вълци“, спрямо прилепските четници за Гьорче костурските били герои. От тук Лазар Поптрайков, Иван Попов и Гьорче Петров с четите си заминали за Леринско, за да извършат замислените динамитни атентати, а Пере Тошев и Петър Ацев със своите хора остават в Прилепско. По пътя за Леринско, костурските и гьорчевите чети дадоха бляскаво сражение по върховете на „Маргара“ и „Орле“, Мариховско. В това изпълнение със себеотрицание и ненадминат героизъм сражение, четите дадоха четирима убити и 16 души ранени, между които и Лазар Поптрайков. От страна на аскера загинаха 200 души. След сражението костурските и гьорчевските чети продължиха пътя си за Леринско, където случайно се срещат с Борис Сарафов. Сарафов им казал, че за атентати по линията е вече късно, па и невъзможно. Линията била охранявана от многобройна войска. За костурчани не оставало друго освен да се върнат в района си. Гьорче се връща в Прилепско и там се срещат с Пере Тошев и Даме Груев. Тук тримата големи водители обсъждат въпроса как да се поддържа вярата на населението в Организацията, да се заздрави Организацията и се потърсят нови пътища за борба. В своя труд „Освободителните борби на Македония“ Христо Силянов пише: „Пере Тошев прекарва месеците след въстанието в Прилепско, в самия Прилеп, като прескача и в Битоля. Покрай обикновената организационна работа той полага особени грижи, за да подготви свикването на един окръжен конгрес, на който възлага големи надежди за насочването на революционното дело към нови пътища.“ Новите пътища бяха предмет на разглеждане в така нареченият Прилепски конгрес, състоял се през май 1904 година. В Прилепския конгрес били разглеждани два основни въпроса - по устройството на организацията и по чуждите пропаганди. По устройството на организацията Пере и Гьорче били за широка децентрализация, а Даме Груев за централизация. Изработени били два проекта, които били преработени в един общ, приемлив за двете страни. По въпроса за чуждите пропаганди Пере застанал на националния принцип в Организацията, Гьорче не бил съгласен с него - страхувал се да не би Организацията да тръгне по хлъзгавия път на национализма и шовинизма. В същност Пeрe не бил шовинист. Той си оставал демократ-хуманист, но в случая в него говорел инстинкта за самосъхранение на българите.\nПере имал предвид настъплението на гръцките и сръбски чети в Македония срещу ВМОРО и тероризирането и избиването на българите в Македония. Приемайки становището на Пере Тошев, Прилепския конгрес решава да се поведе безпощадна борба против четите на сръбската и гръцката пропаганда. Шест месеца след Прилепския конгрес Пере и Даме Груев трябваше сами да изпитат коварството на двамата известни ренегати Глигор Соколов и Мицко войвода, за да стане още по-ясно, че в лицето на великосръбската въоръжена пропаганда Организацията има враг не по-малък от султана. Към края на месец декември 1904 г. в с. Агаларци Петър Ацев получава писмо от битолското ръководство, че Пере Тошев, който от много време се заседнал в Битоля, изявил желание да се прибере в Прилепско. Пере щял да бъде в с. Карамани. Било вечер срещу Колева. През тази нощ Карамани и околните села били обсадени от войска. Домакинът, началник на селото, съобщил това на Перета и на Ацев чак когато войската се изтеглила, за да не безпокои излишно гостите. На въпроса какво щял да направи, ако бяха открити, той отговорил че ще се бие заедно с тях, Пере и Ацев били във възторг от тази смелост и това хладнокръвие на домакина. Когато пристигнали в с. Ракле, Пере предложил на Петър Ацев да заминат за България „за опресняване на силите с новопривлечени четници и средства за пушки малинхери, пък и да се види в България“, къде, какво мислят по бъдещата дейност, по бъдещите насоки и пр. Въпреки нежеланието на Ацев да ходи в България, решено било да заминат. През бури и снежни преспи, минали много премеждия, те стигат призори на границата. От билото, на което спрели да починат, се откривала великолепна картина, пред която Пере, забравил тежката умора, извикал: „Ааа“ и застанал като забит кол на граничната линия, почнал да вика: „Черни връх, Рила, Пирин, Ел Тепе, Беласица, Огражден! А слънцето, слънцето вижте как прилича на златна огнена корона! Ето от къде е взел моделът първият майстор на царската корона.“ След големи увещания да продължат пътя, че може турските граничари да ги забележат, те минали границата, пристигат в Кюстендил и от там в София, където научават че Даме Груев бил в София. Пере отседнал в хотел „Батенберг“, пил си кафето в кафене „Македония“ и стоял в София до Рилския конгрес.\nРилският конгрес се е състоял през м. октомври 1905 г. в Рилския манастир. Пере Тошев участвуваше като делегат на Битолския революционен окръг. И тук Пере играеше централна роля при разрешаването на двата най-важни въпроса - по устройството и управлението на организацията и по поведението към чуждите пропаганди. По въпроса за устройството и управлението на организацията, който погълна цели 20 дни, Пере и Гьорче, подкрепяни от Сандански и друга левичари, отстояваха и прокараха децентрализацията в управлението на Организацията. По отношение сръбските и гръцки чети конгресът реши Организацията да ги преследва с всички сили и средства. Относно обвиненията срещу Борис Сарафов за когото се искаше и очакваше най-тежко наказание, за негови прегрешения и особено за това, че взел пари от сръбското правителство и дал път за вътрешността на ренегата Глигор Соколов, Пере подкрепи предложението на Гьорче и Сандански за всеопрощение и то бе прието от конгреса. В конгреса Пере Тошев бе избран за член на ЦК на ВMОPО заедно с Даме Груев и Тодор Попантов.\nСлед Рилския конгрес Пере Тошев заминава за Серския революционен окръг. Идейно той се чувствуваше, най-близък със серските дейци и особено с Яне Сандански, с когото обикаля селата, дава своите ценни напътствия на местните комитети, насърчава просветното дело, което той намерил на високо ниво. Борбата срещу великогръцката въоръжена пропаганда в Серския революционен окръг за Пере Тошев, както и за Сандански е борба неизбежна и необходима, за да може да се крепи българщината в тези краища. Пере участвува на състоялия се през юли 1906 година Втори редовен конгрес на Серския революционен окръг в качествата на представител на ЦК на ВМОРО. В своите неиздадени спомени Павел Делирадев разказва за едно сражение в Пирина нa Сандански и четата му с турски аскер, в което участвувал и Пере Тошев, когато Пере се е движил из Серския революционен окръг след Рилския конгрес в качеството му на член на ЦК. Делирадев не пише кога е било това сражение.\nЗа декември 1906 г. било проектирано свикването на Втори общ Рилски конгрес. Предварителните съвещания станали в София, където били пристигнали избраните от различните околии делегати. От Серско пристигнал Пере Тошев заедно със Сандански. Тук обаче се указало, че Пере не е избран за делегат от никоя от околиите от Вардарска Македония, на които той е разчитал. За да може да участвува в конгреса Пере Тошев е трябвало да е делегат на някоя околия и то избран на революционна територия на Македония. Придружен от П. Панов, който бил пристигнал в София с протоколите на Серския окръжен конгрес, Пере заминал за „Куртовските колиби“ - каракачанско село, което се намирало на самата граница между България и Турция. В колибите, които се намирали на турска територия, хората от Околийския комитет на Разложка околия са държали необходимия протокол за избирането на Пере Тошев. Така Пере се върнал в София като редовен делегат на Разложка околия.\nКакто е известно, проектирания Втори общ конгрес не се състоя. Конгресът бе осуетен поради разногласията, възникнали между левицата и десницата относно мястото на неговото събрание. Пере мълчаливо подкрепи левицата, водена от Яне Сандански, но не отиде с него. Пере не отиде и с десницата, водена от Христо Матов, Иван Гарванов и Борис Сарафов. В своя труд „Освободителните борби на Македония“ Христо Силянов, като говори за мъката, която Пере изпитвал от настъпилото разцепление в Организацията пише: Пере Тошев се терзаеше вътрешно, гневеше се на всички, но не се решаваше да вдигне високо глас на опомняне и да посочи практически изход. Опит за помирение между двата лагера Пере прави в съвещанията, станали в София през ноември 1907 г., на които съвещания участвували серчани със Сандански, Чернопеев, Гьорче Петров, Антон Страшимиров, Петър Попарсов и др. видни прогресивни дейци.\nМладотурския преврат (Хуриета) Пере Тошев посреща с недоверие. Все пак той заминава за Солун, където се събират с Антон Страшимиров и Гьорче Петров и чрез сп. „Културно единство“ тримата заработват за културно-просветното издигане на българското население, за подчертаване духовното и културно единство между българите в Македония и България. За Пере Българската екзархия е институт, който съставлява живата връзка на това единство. През 1910-1911 г. Пере е назначен за екзархийски училищен инспектор на българските училища. От неговите доклади до Екзархията се вижда, с каква осведоменост и любов той работи върху просветата на българите в Македония. Уволнен като инспектор, на Перета предлагат секретарската длъжност на Цариградския екзархийски вестник „Вести“, която длъжност той отказва да приеме. В края на 1911 г. Пере заминава за София да се лекува от тежка стомашна болест.\nВ София Пере прекарва зимата в крайна мизерия. Честолюбив и безкористен, той не подлага ръка никому, отклонява и паричните средства, предлагани му от „Прилепската спомагателна дружба“.\nПрез пролетта на 1912 г. Пере Тошев решава да се прибере в Македония в чифлика на братята си, намиращ се край селата Житолун и Фариш. Близки на Пере Тошев си спомнят, че той възнамерявал да се отдаде на стопански труд, като за целта бил закупил и книги по селско стопанство. На увещанията на неговите другари да не ходи в Македония, защото има опасност за живота му, той отговорил: „Един път ще се умира, за мене няма по-голямо щастие от това да сложа кости в родната земя“... Тези думи според Георги Трайчев, Перета казал на 16 април 1912 г. в кафене „Македония“. Не помогнало и посочения му подозрителен знак - паспорта му, макар на чуждо име, на единия край бил нагорен с цигара. Пере останал непреклонен и заминал.\nНа път за Прилеп, в Дряновската клисура - Тиквешко, Пере и придружителят му кираджия, биват нападнати от тиквешки помаци. Тежко ранени те биват завлечени в близката воденица, където ги доубиват по зверски начин. Това става на 21 април 1912 година.\nКазахме в началото на беседата ни, че в живота на Пере Тошев има доста неизяснени периоди, неизяснени и отделни моменти.\nИма и такива негови постъпки, които трудно могат да се обяснят. Ние не знаем например, какво е било отношението на Пере към левицата и десницата по време на съвещанието в София през декември 1906 г., когато той вътрешно се е терзаел и гневял на всички, както пише Силянов, без да вдигне високо глас за опомване, без да посочи практически изход. А моментът е бил съдбоносен, защото от този момент фактически се туря началото на разцеплението и разлагането в редовете на ВМОРО. Не е ясно също така, защо Пере Тошев по време на Хуриета не е бил нито в редовете на Народната федеративна партия (Българска секция), нито в Съюза на българските конституционни клубове, нито в Социалистическата федерация. Това бяха три български политически партии, със своя програма, със своя изявена политическа, стопанска и национална дейност, а Пере Тошев, макар и в Солун не го виждаме нито в една от тези партии, и защо от Солун, където е могъл да продължи да работи легално, както са работили мнозина други дейци, идва в София, където е изложен на глад и мизерия. Неизяснени моменти могат да се посочат и други. Но най-неясно е, защо Пере Тошев се решава да замине за Македония и то в оная част, където турците бяха предприели обезоръжителна акция, станаха редица атентати, последваха масови преследвания и кланета над българското население. При това наближаваше Балканската война, очевидна за всички, а Пере Тошев, - един от първоапостолите на македонската революция, тръгваше за Македония с намерение както казвал на близките си, да се занимава със земеделие в чифлика на братята си. Какво е таил в душата си този титан на славната ВМОРО? Наистина ли той е решил да ходи на явна смърт или е тръгнал да се отдаде на отшелнически живот или прозирайки настъпващата трагедия на Македония, намислил нови планове за нови борби, които той отново да поведе за осъществяване на онези идеали, за които загинаха неговите най-близки другари Гоце и Даме и стотиците други, сложили кости пред олтара на неговата родина?\nПо всички тези и други въпроси, които се отнасят до разясняване на отделни периоди от живота на Пере Тошев, могат да се дадат едни или други отговори или осветления.\nНаистина, племенникът на Пере Тошев, д-р Светозар Тошев, направи много нещо в неговия труд „По кървав път“, за изясняване на доста моменти от живота на Пере, неизвестни до сега. Но има още какво да се каже за тази „загадка“, както Гьорче Петров нарича Перета. Нека се надяваме, че авторът на „По кървав път“ или друг историк, ще поработят задълбочено и обективно върху биографията на Пере Тошев. Но и това, което знаем за него, за нас е ясно, и безспорно, а именно, че Пере Тошев наистина бе съвестта на ВМОРО, както го нарече Антон Страшимиров, че Пере Тошев бе идеалист-мечтател с бисерна славянска душа, че Пере Тошев най-после бе велик син на българския народ.\nПубл. в Ю. Анастасов, Пере Тошев. Издание на Съюза на македонските културно-просветни дружества в България. Централно ръководство. София, 1973 г., 38 с.


В Тополовград са превърнали изборите в поминък - Haskovo.NET\nОбщинската избирателна комисия в Тополовград заседава едва ли не всяка седмица, а областната администрация изплаща хонорарите на членовете й, възропта днес на среща с журналисти губернаторката Райна Йовчева. Тя обясни, че протоколите от техните заседания отиват в централната избирателна комисия, а в областната администрация – протокол за хонорарите. Оказва се, че там непрекъснато валят жалби от неизбрани кметове, от невлезли в общинския съвет кандидати.\nОбщината и държавата в района са най-големите работодатели и затова няма нищо чудно в честите заседания на комисията. За всяко от тях председателят взима по 28 лева, а членовете – по 25 лева. Или сметнато грубо, те си докарват по стотина лева месечно от "изборни" хонорари и то в продължение на години след самите избори.\nДнес областната управителка Райна Йовчева се срещна с журналисти предколедно. Тя направи подарък на всеки от пишещите - нещо за четене.


Преработватели: Има проблеми с износа на консерви — Agrozona.bg\nЮлиана Стоичкова ПУБЛИКУВАНО НА 02.04.2020 09:00\n„Няма предприятие в сектора на преработката на плодове и зеленчуци, работещо през зимата, което да е спряло”, съобщи за „Агрозона” инж. Антоанета Божинова, изпълнителен директор на Съюза на преработвателите на плодове и зеленчуци (СППЗ). „Работата се организира с наличния състав, в много случаи доста намален, защото масово майките с деца са разбрани от работодателите и са освободени, за да могат да си гледат децата”, каза още тя. „Имаме известни притеснения и те са свързани най-вече с факта, че не може наша продукция, която е предназначена за износ по договорени веече праметри, да бъде експортирана поради проблем с транспорта. Най-сериозните проблеми са за Италия. Там се търсят алтернативни начини за извозване на продукцията с жп-транспорт, контейнери, но цената е значително по-висока, отколкото на автомобилния транспорт”, допълни инж. Божинова. Тя уточни, че основните продукти за Италия са във вид на компоти.\nСпоред изпълнителният директор на СППЗ голяма част от продукцията, която е предназначена за нашия пазар, е родно производство и тя е прибрана в хладилни складове. Доставките в страната пък се движат с нормалните за ситуацията закъснения заради проверки и други причини.\nКъм момента изградените коридори за транспорт между отделните страни все още не са доказали ефективността си, тъй като има натрупани забавяния още от началото на март. Не всички шофьори на камиони пък се съгласяват да правят доставки в най-заразените територии – Италия и Испания.\nИспания: Установени са 5 огнища на птичи грип при диви птици\nПлавен ръст на цените на храните: Най-лошата тенденция на пазара


Световни имена идват за Balkan Fashion Week в София – Труд\nСветовни имена идват за Balkan Fashion Week в София\n10.05.2016 • 15:44\nФешън индустрията на Балканите се събира на голяма сцена в зала Рейнбоу Плаза от 11 до 14 май.\nГрупа Вакали ще озари сцената последната вечер на модното събитие. Гостите на Balkan Fashion Week ще се насладят и на балет Арабеск, поп и рок изпълнителката Роберта, както и на младата джаз и R&B певица Тория.\nВодещи на събитието са Христина Маркова, топмодел и мениджър на първата частна модна агенция у нас – High Level и любимият актьор Ники Сотиров, който е и режисьор на модната седмица. Организаторите на форума Мария Колева и Елена Алекси ще посрещнат един от най-влиятелните световни модни критици – Marcellous Jones, основател на The Fashion Insider, както и Anton Dell – световноизвестен моден консултант.\nЗвездата от тазгодишното издание на New York Fashion Week – Mihaela Teleaga и нейният бранд Catch Michellе също за първи път идват в България.\nБилети за събитието се продават в Eventim.bg


Фънки се насвятка до козирката - Скандално\nФънки, който обикновено кротува в рамките на възможното за самия него, най-внезапно наруши диетата си и се напи като донски казак. Той предварително каза на съквартирантите, че като пие, не налита на бой, за да ги успокои. Бони обаче се опита да го спре, загрижена не толкова за боя, колкото за здравето му.\nСтига бе, Фънки, помисли малко за здравето си, нареждаше тя. Пиеш по една шепа хапчета, искаш да отслабнеш, а си грабнал водката. И това отслабване, в което си се вманиачил, ами ти и така си хубав, бе Фънки, мърмореше му певицата и се опитваше да му вземе чашата. Уви. Опитите й да го укроти останаха без резултат и тя тихо се оттегли, но го държеше под око, ако стане нещо, да помага. Продуцентът успя да се накваси здраво, а после, вместо да легне да поспи, реши да пофилософства. Кучето на Владо пак се отърка в него, след като преди ден олигави яденето му. Дали да не вземем да го метнем през оградата, попита събеседниците си той. Подписахме се, че няма да хвърляме никакви предмети, но за кучета нищо не пишеше. Неподозиращата Лили в това време го дебнеше да му открадне пак някое мезе от чинията. Силно развеселеният съквартирант реши, че няма да хвърля Лили, но пък може да я боядиса. Той взе да се колебае между зелено и червено, а защо не и на райета. Владо, който обикновено се прави, че не чува, този път веднага включи и си грабна Лилито, за да го спаси от боядисване. Фънки го измери с поглед и се замисли дълбоко дали пък не може да боядиса него.


Пикфорд е наел охрана след смъртните заплахи...\n28 Окт 2020, 14:08 736 0\nВратарят на Евертън Джордан Пикфорд е наел охрана, след като получил смъртни заплахи заради влизането си в краката на защитника на Ливърпул Върджил ван Дайк.\nСтражът и жена му назначили бодигардове след противоречията, възникнали след края на мърсисайдското дерби преди две седмици. Ван Дайк пострада при сериозно влизане от вратаря и според мнозина, английският национал заслужавал да бъде изгонен с директен червен картон. Мениджърът на Ливърпул Юрген Клоп разкритикува играча и клубът поиска преразглеждане на решението, което го остави в игра до края на срещата. Ван Дайк вероятно ще пропусне остатъка от сезона заради скъсани кръстни връзки.\nDaily Mail съобщава, че в резултат на смъртните заплахи, са били наети охранители. Източник заяви за изданието: „Джордан е шокиран от нивата на заплахи и обиди по него адрес след мача. Той е решен да направи всичко възможно, за да опази семейството си“. В опит да осигури собствената си безопасност и тази на близките си, семейство Пикфорд е било предупредно да остане извън социалните мрежи, за да прикрие местонахождението си. А ето кои други играчи са в лазарета на мърсисайдци.\nТреньорът на Ливърпул Юрген Клоп има все по-сериозни проблем...\nАнчелоти: Пикфорд е много тъжен и разочарован, че Ван Дайк е контузен


Този див, див Ориент…\nПубликувана на Сряда, 25 Октомври 2017 00:02\nНачалото на XXI век, столицата на страна от Европейския съюз, усеща се като средата на XIX-и, произволно избрано златотърсаческо градче някъде в Дивия Запад. Само дето вместо с прах улиците са покрити с асфалт (макар и в период на бърз полуразпад), набързо скованите дървени бараки са подменени с лъскави молове, бизнес сгради, хайтек паркове без достъп до интернет, а насам-натам вместо дорести мустанги и дилижанси препускат черни джипове с тъмни стъкла.\nДекорът може да е различен, но съдържанието е съвършено същото. Ето, да вземем например произволно избран saloon. Обед е. Златната есен е обагрила листата на малкото неизрязани от общинските власти дървета в центъра на този столичен град. Слънчевите лъчи навяват носталгия за лятото, но все пак не напичат и безмилостно припомнят, че това са последните хубави дни, преди якият студ да скове всичко и светът да застине в зимното си леговище. Хората похапват, бърборят си и се наслаждават на хубавото време. Но, безвремието винаги е с предизвестен край. И той рядко е хубав.\nИзведнъж с мръсна газ пред saloon-а спират буйните си коне петима каубои. Почти като конниците на Апокалипсиса, ама с един бонус. Сега, в интерес на истината сценарият няма да уточнява всеки със свой кон ли е дошъл, или са яздели по двойки и тройки. Това не е важно за развитието на основната сюжетна линия, така че ще го пропуснем.\nПосетителите замръзват по местата си. В очите на някои от тях се чете скрита омраза, но повече едва не се напикават в гащите от страх. Защото петимата каубои са познати на всички с поведението си, което, меко казано, няма нищо общо със спазване буквата на закона, пък камо ли със съобразяване с обществените порядки. На всички освен на шерифа, който, каквото и да се случи, или го пише на „неизвестен извършител“, или го причислява на местните негри, избягали от робството в Столипиново, Факултета и другите гета.\nТе са в разцвета на силите си. Облечени са по последна мода, което е странно за гангстери, но това не е Дивия Запад или времето на Ал Капоне, това е тяхна проекция, така че някои детайли са различни. Доста от клиентите бързат да си платят сметката и да прекъснат сладката си раздумка, а тези, които остават, са на тръни също толкова, колкото бармана и сервитьора.\nВъпреки че е обедно време, двамата каубои започват да запиват мъжката, но в това няма нищо лошо. Все пак е законно, ако изключим това, че някак несъзнателно човек се замисля кой ще язди лъскавите автомобили, когато най-накрая запоят свърши, но това да е проблемът да пиеш и да караш в този каубойски град, пренесен като с магическа пръчка десетки хиляди километри на изток и век и половина – два напред във времето, да пиеш и да караш е позволено за привилегированите. И не скандализира особено много никого. Всички знаят, че не трябва така, но е така, та не правят големи драми освен, когато някой пиян препускащ с всички сили каубой не размаже обикновен гражданин насред улицата. И тогава обаче нещата утихват докато да видиш.\nВсе по-оредяващата клиентела на saloon-а и персоналът постепенно се обнадеждават. Компанията май е в добро настроение и леещото се уиски сякаш предизвиква бурна и шумна веселба, но без изблици на безпричинна агресия, каквито не са рядкост от страна на тази младежка компания, все отбрана от децата на „елита“ . Второ поколение парвенюта, дето му се вика.\nДобре, но злото, както винаги, идва внезапно. Един (или двама; шерифът още си мълчи по въпроса) от каубоите вади(ят) револвери и започват да стрелят безразборно. Куршуми се забиват в съседни сгради, потрошени стъкла на домове се пръскат със зловещ звук…\nКогато барутния дим най-после се разсейва, от каубоите няма и следа. Шерифът пристига и с досада изслушва обърканите показания на свидетелите (някои от които вече може и да се напикали от страх; и то с пълно право). Той много добре знае кои са всичките, ама всичките до един каубои, които правят поразии не само в saloon-а и градчето, а в целия див Ориент, но не му стиска да ги захване изместо и да разчисти тази сган. Прекалено топла връзка има с тях, държат го за носа и го водят където им скимне.\nТози път обаче е друго. Момчетията са прекалили с белите и гражданите надигат глас. Явно поредната им изцепка няма да може да бъде покрита толкова лесно, та ще се наложи да се хвърли прах в очите на обществото. И той ги арестува…\nТози сценарий не е първа хубост, но е сравнително читав, особено имайки предвид, че е по действителен случай. Да, ама нямам намерение да го предлагам на нито една холивудска компания, защото за там си трябва задължителен happy end, който тук, може да ме наречете черноглед, ще отсъства.\nЩе се вдигне малко пушилка под препускащите копита на мустангите и обществото ще се поуспокои. А каубоите, стрелящи напосоки в центъра на градчето, скоро ще са отново на линия за нови подвизи. Така е в този див, див Ориент, разкъсан между златотърсаческата треска и формалното си присъствие в Европейския съюз…\nТази статия е публикувана в Биволъ


Casa Zona Velha - Caetano - НАЙ-НИСКИ ЦЕНИ от agoda.com\nCasa Zona Velha - CaetanoBeco Do Socorro No5, Център на Фуншал, Фуншал, Португалия, 9060-303 - Покажи на картатаИзключителен9,1Въз основа на13отзивиCasa Zona Velha - CaetanoВижте повече снимки"The place is fantastic, really in a centre of old Funchal, R..."JanCzech RepublicЛобиВижте повече снимкиВижте всички40снимки\nПри посещение в Фуншал, в Casa Zona Velha - Caetano ще се почувствате като у дома си, защото предлага квалитетно настаняване и отлично обслужване. Оттук гостите имат лесен достъп до всичко, което този оживен град може да предложи. С удобното си местоположение хотелът предлага лесен достъп до всички градски забележителности, които задължително трябва да се видят. В Casa Zona Velha - Caetano отличното обслужване и достъпните съоръжения допринасят за Вашия незабравим престой. Този хотел предлага множество удобства, за да задоволи и най-изискания вкус. Дизайнът на хотела е съобразен с най-високите изисквания за удобство и комфорт, осигурявани от съоръжения достъпни в някои стаи като балкон/тераса, вентилатор, телевизор, телевизор с LCD/плазмен екран, сателитна/кабелна телевизия. Хотелът разполага с множество уникални възможности за отдих, като например голф игрище (в радиус от 3 км), гмуркане, риболов, водни спортове (немоторизирани). Casa Zona Velha - Caetano е добър избор за всички посетители на Фуншал, защото предлага спокойствие и безпроблемен престой.\nМоля, уведомете предварително Casa Zona Velha - Caetano за очаквания час на пристигането ви. При пристигане се изисква гаранционен депозит от 20 EUR за инцидентни разходи. Този депозит е изцяло възстановим при напускане след проверка на мястото за настаняване за евентуални щети.


9 храни за борба с умората и главоболието — Здраве и Красота\nНачало » благосъстояние » 9 храни за борба с умората и главоболието\nБалансираната диета и включването на определени храни ще ви дадат енергия.\nУмората по средата на деня може да е нормален отговор от организма на физическото пренатоварване, стреса или липсата на сън. Най-добрият начин за борба с умората, главоболието и други подобни симптоми, е да добавите здравословни храни към режима си. Те ще увеличат нивата на енергия и ще намалят последиците от стреса.\nИма как да реагирате, в случаите, в които тя се дължи на хранителните дефицити, особено ако все още не спазвате балансирано хранене.\nНякои хора все още не осъзнават колко важно е правилното хранене. Липсата на определени хранителни вещества може да доведе до множество отрицателни реакции – както физически, така и умствени.\nПроблемът е, че много хора се опитват да притъпят симптомите, като използват лекарства, енергийни напитки и други продукти, които всъщност не подобряват здравето им.\nДнес искаме да споделим селекция от девет храни, които се препоръчват най-много при главоболие и умора.\nСмятана за една от най-пълноценните и здравословни зърнени храни, овесената каша е страхотен избор за поддържане на добра физическа и умствена дейност.\nОвесената каша е енергийна храна, която съдържа няколко витамина и минерала, полезни за кръвообръщението, сърцето и метаболизма.\nПрепоръчително е да я консумирате на закуска, за да може съдържащите се в нея нутриенти да се използват през деня. Овесената каша е добър избор и когато усещате пристъпи на глад, както и при нужда от нещо бързо за хапване.\nЯдките са пълни с калории, които увеличават енергията и жизнеността.\nТе съдържат витамини B-комплекс и есенциални мастни киселини, които помагат на нервната система, мозъка и подобряват здравето на сърдечно-съдовата система.\nКонсумирането на шепа ядки всеки ден е добър начин да се чувствате доволни и да не изпитвате неразположения, като главоболие и напрежение в мускулите.\nКонсумацията на ядки в умерени количества може да подобри и физическата ви дейност.\nПиенето на мляко може да помогне при борба с умората и болката заради съдържанието на триптофан.\nМлякото стимулира освобождаването на серотонин в мозъка, който увеличава усещането за благосъстояние и подобрява настроението.\nКонсумирането на 20 до 30 грама шоколад през деня е добър начин да подобрите настроението си и нивата а енергия, защото съдържа мазнини, въглехидрати и много калории.\nНай-важното е, че шоколадът е здравословен източник на антиоксиданти – вещества, които забавят процеса на стареене на клетката.\nВижте още: Черният шоколад и 10 от най–важните му ползи\n5. Ленено семе и чиа\nЛененото семе и чиата съдържат омега 3 мастни киселини, протеини и минерали, които дават енергия.\nДобавете ги в своето смути, овесена каша, хляб и други храни, за да се насладите на ползите от тях през деня.\nОпределяна като най-полезното бобово растение, лещата е важен източник на сложни въглехидрати, желязо, протеини и други важни хранителни вещества, които се борят с прекомерната умора.\nМоже да направите супа от леща, да я добавяте в салати или да я включвате в кексове и безброй други здравословни рецепти.\nВъпреки че преди се смяташе, че този плод ще ви кара да трупате килограми, е доказано, че свойствата на бананите са страхотни за отслабването, както и за общото здраве.\nТе съдържат малко повече въглехидрати в сравнение с другите плодове и се смятат за един от най-ефикасните и вкусни източници на енергия.\nНай-хубавото е, че бананите също съдържат триптофан – аминокиселината, която спомага за освобождаването на серотонин в мозъка.\nЛистните зеленчуци може да са част от всяка балансирана диета. Зеленият им цвят се дължи на съдържанието на хлорофил – вещество с редица ползи за здравето.\nТе съдържат малко калории, имат високи енергийни стойности и съдържат големи количества витамини A, C, B, E и K.\nЛистните зеленчуци съдържат и значително количество желязо, магнезий и калий, които са три минерала от съществено значение за подобряване на физическата дейност.\nСред най-препоръчваните зеленчуци са:\nПрочетете и това: 9 изненадващи ползи от консумацията на повече целина\n9. Постни меса\nПостните меса – пиле и риба, съдържат по-малко мазнини и са важен източник на въглехидрати и протеини.\nКонсумирането им е много важно за поддържането на мускулна маса и подобряването на умствената и физическа продуктивност.\nТе осигуряват незаменима аминокиселина, известна като тирозин, която се свързва с концентрацията и бдителността.\nСъдържат и витамин B12 – хранително вещество, което е ефикасно за борба с умората и симптомите на депресията\nПомнете, че тези девет храни са чисти източници на хранителни вещества във вашата диета, а не са лекарство срещу главоболие и умора.\nКонсумирайте ги редовно, за да се преборите с умората и главоболието.\nГлавоболието се възприема за нещо нормално в живота. То е добре известен враг, който през повечето време си отива сам, без особени усложнения. Прочетете повече »


"Атака" и ДПС на нож заради църковните имоти\nВръщането на църковните имоти може да разклати властта, твърди "Преса". Според изданието хората на Волен Сидеров от "Атака" са бесни от промените в Закона за вероизповеданията. Целта на проекта е да се уреди собствеността на "Св. Александър Невски".\nТъй като храмът не е споменат изрично обаче, се оказва, че нормата би върнала всички имоти на църквата, мюфтийството и еврейската общност, независимо от тяхното предназначение сега. От "Атака" искат забранителен списък за религиозни имоти, които са паметници на културата. "Сградата на Археологическия музей в София, която е бивша джамия, ще се върне ли на мюфтийството. Ще турят едно минаре и ходжата ще се надвиква с този до ЦУМ," дава пример проф. Станислав Станилов от "Атака". Сградата в музея се помещава в сградата на бившата Буюк джамия.\nСтанилов още в петък отиде директно в стаята на БСП, за да недоволства от проектозакона. Според него имало опасност да се повредят някои от перлите на ислямската култура у нас като джамията в Кюстендил Томбул джамия, Самоковската джамия. "Мюфтийството ще започне да води дела за връщане на регионалния музей в Кърджали. Сградата му е строена за турско духовно училище, но никога не е било медресе," продължи с примерите си проф. Станилов. Дава лош пример и с църквата "Св. Марина" в Пловдив, където бяха похабени стенописи от ХVII век. Проф. Станилов обаче е съгласен храмът "Св. Ал. Невски" да се върне на църквата.\nОт "Атака" искат законът да се преработи внимателно между първо и второ четене и връщането на собствеността да става по списък с конкретни обекти. Освен това настояха законът да се гледа и от културната комисия в НС, а не само в тази по вероизповеданията. Държат да видят становището на културния министър Петър Стоянович. Михаил Миков веднага насрочи за сряда заседание на комисията по култура. От ДПС обаче са на мнение, че не се налагат съществени поправки. "Трябва да има законова промяна, която да позволи всички вероизповедания да си възстановят имуществото. Аз не виждам противоречие между статута на паметник на културата и акта за собственост," казва депутатът от ДПС Четин Казак. Според него църквата можела да получи Боянската църква, а ограничителните режими за ползването й да се налагат от МК.\nЙордан Цонев, който е един от вносителите на проекта, заяви, че "няма да им късаме нервите на културтрегерите и между първо и второ четене ще изчистим въпросите с паметниците на културата." В ролята на помирител влиза БСП. Янаки Стоилов заяви, че ще се наложат промени, след като получат становище от културното министерство. Стефан Данаилов също бил против закона в този му вид. "Законът няма реституционен характер и не цели да възстановява имоти, за които има претенции. Но ако е необходимо, за второ четене ще се изработи списък с имоти, които са публична държавна собственост," обеща Михаил Миков.


Between hell and the gym | BB-Team форум\nBetween hell and the gym\nРеших да кръстя така моя дневник, защото мястото където живея и работя е Abu Dhabi, тук в момента температурите през деня са в толеранса между 45-50 градуса. На 30г. съм висок съм 185см. и тежа 92кг.. Имам желанието да изчистя мазнините около коремната област “долната част” и да накарам повечето мусклчета да изпъкнат.\nОт скоро гледам да наблягам на пуешкото месо в менюто си + салати и плодове, като започнах да избягам бързите храни които ме заобикалят тук. В комбинация на това реших да използвам няколко хранителни добавки.\n-Universal Nutrition Animal Get Jacked Stak\n-Scivation Xtend Bcaas Unflavoured\n-MuscleTech beef Platinum Protein\nПрез деня физическата активност е почти 0% , Проблема е в голямата влажност и високите температури на вън, те буквално измукват силите на човек. Гледам да ходя на инат повечето пъти в фитнеса обикновенно през ден. Рядко тренирам по две мускулни групи , гледам да правя повечеко упражнения средно с около 3 серии и от 7-10 пофторения . Според вас удачен ли е този тип тренировки ?\nТемата беше редактирана от Andy на 21.06.17 20:49.


Десерти по време на пости или с какво да заместим яйцата, ако ни се хапва нещо сладко\nНачало / Вкусно / Рецепти / Десерти по време на пости или с какво да заместим...\n18 ное. 2014 г. / Източник: Надя Петрова / Брой: GoBIO брой 11\nДесерти по време на пости или с какво да заместим яйцата, ако ни се хапва нещо сладко\nИстината е, че по-голямата част от съставките за всеки един десерт са растителни, като брашно, подсладител, ядки и семена. По магазините вече има и доста добър избор на растителни млека, но една от съставките си остава неизменна и с животински произход - яйцата. Затова днес ви предлагам всички познати ми заместители на яйцата в готвенето, които не само са тествани, но и работят. Разчупете рутината в кухнята, ако сте решили да постите.\nНай-често използваната алтернатива на яйцата във веган средите у нас е т.нар. ленено яйце, което се прави, като се смесят 3 с.л. вода с 1 с.л. смляно ленено семе. Сместа се получава наистина лепкава и върши работата на яйцето, но вкусът определено не ми допада. Това не означава да не пробвате, просто имайте едно на ум.\nЗа солени рецепти като кюфтенца, хлебчета и други, много добри алтернативи на яйцата са картофеното пюре и нахутеното брашно. И двете слепват и придават пухкава консистенция на изделието, затова съм с две ръца „за“ и за двете замени. Ако пък харесвате солено-сладкия вкус, можете да използвате също така и пюриран сладък картоф, тиквено или морковено пюре. И трите са леко сладки, оранжеви и красиви.\nЧесто използвани са, разбира се, и всякакви соеви заместители, като тофу, соево кисело мляко и соево брашно, но ако имате автоимунно заболяване най-добре стойте далече от всичко, съдържащо соя.\nИ за финал – сладките алтернативи. Тук предизвикателствата са много, защото рецептата трябва да се получи пухкава, вкусна и сладка. Затова, не случайно победител се оказва бананът. Освен че придава на десертите правилната консистенция, бананът също така е и леко сладък и благодарение на това не се налага използването на допълнителен подсладител. Друг подобен продукт е ябълковото пюре, но според сорта ябълки, вкусът може да се получи и леко сладко-кисел.\nА тайната съставка (нали не си мислехте, че ще минем без тайна съставка) за всички ястия, в които нещо трябва да се замести с друго нещо, особено ако са и безглутенови е бакпулверът. Никога преди не бях използвала бакпулвер, но откакто разбрах за чудодейните му свойства да набухва и слепва, се превърна в неизменна част от готвенето ми. В бакпулвера има нишесте, затова ако сте на безглутенов режим, следете то да е безглутеново, например царевично, препоръчително био.\n1 яйце = 1/4 чаша нахутено брашно, разбъркано с вода\nКъм всички заместители се добавя био бакпулвер.