„Акустична версия“ в „Джаз истории“ IV: минало, настояще, бъдеще / Интервюта / Jazz FM\n„Акустична версия“ в „Джаз истории“ IV: минало, настояще, бъдеще\n20.04.2018 Таня Иванова\nВ изминалите седмици проследихме важни моменти от пътя на една от най-добрите български джаз формации „Акустична версия“ (предаванията може да си припомните тук, тук и тук). Днес в заключителното издание от поредицата заедно с Антони Дончев, Христо Йоцов, Георги Дончев, Веселин Веселинов – Еко и Владимир Гаджев разказваме още любопитни джаз истории, говорим за записи, които никога няма да чуем и слушаме музика на групата, като основният акцент е върху пиеси от последния й албум Time In Time Out.\nВ четвъртото предаване за „Акустична версия“:\n- Години на затишие\n- Басистът Веселин Веселинов – Еко става част от „Акустична версия“\n- Албум на „Акустична версия“, който никога няма да чуем\n- Появата на последния проект на групата – Time In Time Out (2015 г.)\n- Срещи с Уинтън Марсалис квинтет и Дизи Гилеспи\n- Завръщане към корените на джаза с концертна програма, включваща джаз стандарти\n- „Акустична версия“ - бъдещето\nГодини на затишие\nВ периода от 1996 г. до 2005 г. формацията не е особено активна, а изявите й стават все по-редки.\nХристо Йоцов: Тони и аз имахме много странични неща. В този период аз бях изключително зает със студиото в Бояна. А Тони беше изключително зает с театрална музика, с Теди Москов, в Германия непрекъснато поставяха в страхотни театри и с много успех. По някакъв начин имаше период на затишие.\nАнтони Дончев: Аз пътувах много.\nХристо Йоцов: Бях абсолютно сигурен и му казах на Тони, че е грехота да го оставим в историята това нещо. Не е нужно да правим по 10 концерта на месец, просто да я поддържаме тази работа и слава богу влязохме в един такъв режим на контролирана активност.\nАнтони Дончев: Аз си признавам, че за разлика от Христо много се оттеглих. Аз съм виновен за тази ситуация. Оттеглих се, защото след първоначалния ентусиазъм след промените, появиха се клубове… Обстановката в тези клубове започна да не ми харесва. Разбира се, на първо място беше основният ми проблем, че аз трябваше винаги да свиря на някакви отвратителни инструменти, което е огромен компромис. По-голям – няма. Ставаше така, че в клубовете, първо, няма инструмент, което ми беше страшно трудно да го преодолявам всеки път. Второ, като мина първоначалният ентусиазъм – голяма радост, джаз клуб, ново място - тези клубове започнаха за съжаление много да се комерсиализират, което на мен изобщо не ми харесваше. Започнаха да се появяват едни хора, които едва ли не в някой момент, аха да ми кажат…, даже мисля, че се е случвало на някои от колегите – Пармачето ли разправяше (бел. ред. Васил Пармаков), сякаш ще ти кажат: „Абе, може ли малко по-тихо да свирите тук, за да си чуем приказката!“ Освен това се и пушеше, което също ненавиждах и аз доброволно просто си казах: „Край, с клубовете - дотук!“\nХристо Йоцов: А ни беше мечта. Когато пътувахме на Запад, си казвахме: „Е, кога ще дойде времето и в България да има клубове, защото там е джазът, това е мястото…“\nАнтони Дончев: Това е школа за младите музиканти, но ние вече бяхме пораснали и бяхме станали някакви след тези конкурси и работи. Това си е чисто признание от моя страна, че аз се оттеглих.\n„Акустична версия“ с участието на Веселин Веселинов - Еко\nРежим на контролирана активност\nСлед няколко години на затишие „Акустична версия“ постепенно възвръща своята активност и един от поводите за това е поканата на Иво Върбанов за концерт в Лондон през 2005 г. Събитието е обвързано с 20-ия юбилей на „Акустична версия“. В този период басист на формацията е Веселин Веселинов – Еко.\nВеселин Веселинов – Еко: Беше някъде в периода 2004 – 2005 г., може би до 2006 г. Имахме няколко концерта и тук. Спомням си ясно концерта в Музикалното училище, който беше първият абсолютно акустичен концерт, в който участвам – само контрабасът ми беше озвучен. Пианото и барабаните бяха абсолютно акустични и оттогава съм влюбен в този звук. Имахме и турне в Англия, организирано от нашия приятел Иво Върбанов, който освен великолепен класически пианист е и производител на страхотни червени вина напоследък. Това бяха едни паметни за мене сесии с Христо и Тони, които помня още от средата или края на 80-те г. Тогава още не ги познавах лично, но знаех, че те са младата джаз група на България, която ходи по фестивали в Германия, Индия. Един път си спомням – чаках баща ми на летището в София, може би през 1986-87 г. Христо беше натоварил едни чинели и бързаше, тревожно – закъсняващ пътник, търсещ полет. Той мина покрай мен и аз се зарадвах, не го познавах лично тогава. Но ме възхити, че един човек музикант отива на турне някъде в далечна страна, представях си Германия или нещо такова.\nПреживяването „Акустична версия“\nВ предишните издания на „Джаз истории“ разговаряхме и с други музиканти, работили през годините с „Акустична версия“, като басиста Петър Славов и саксофонистите Анди Скофийлд и Владимир Кърпаров. Сега Веселин Веселинов – Еко разказва за усещането да свириш с групата.\nВеселин Веселинов – Еко: Те са си двойка. Точно това е усещането, според мен ролята на басиста или поне моята роля тогава беше да не им преча на тяхната великолепна комуникация, която имат. Само да не липсвам, но в никакъв случай да не преча, защото те имат такава комуникация на сцената. Било то от подобния им музикален бекграунд, от Музикалното училище – те се познават от деца, свирили са много заедно. Както се казва – знаят си и кътните зъби. Това нещо става все по-ценно между другото – да имаш такава група от хора, двама, трима или четирима, които по такъв начин да свирят заедно, това е много рядко явление. Обикновено джазовите музиканти за един проект свирят с този, свирят с онзи и си отиват после, всеки по неговите си други задачи. В този смисъл те са истинска група. И Христо, и Тони, след това в края на 80-те г. се появи Гошо Дончев, станаха трио тогава. Спомням си един паметен концерт – „Акустична версия“ с Гошо Дончев и ние с Пармака и Стунджи, в трио. Това беше предвестникът на „Зона це“. В читалище „Петър Берон“ близо до Южния парк се правеше джаз фестивал, заваля страшен дъжд и всичко се премести в една малка зала и стана страхотно. Общо взето както виждаш – имам само хубави спомени. Авторът на (тук пее известната тема Chameleon) Бени Мопин – с него имахме паметно участие на Варненския фестивал, пак тримата като „Акустична версия“ и Бени Мопин. Пак в този период – или 2004, или 2005 г. На следващата година имахме концерт със Стив Слейгъл – велик нюйоркски саксофонист. В „Порги и Бес“ свирихме с „Акустична версия“ в Австрия. Изобщо страхотни, страхотни неща.\n„Акустична версия“ празнува 20-ия си юбилей с концерт на Варненския фестивал\nЗаписи за албум, които никога няма да чуем\nВеселин Веселинов- Еко: Нещата някак приключиха с това, че записахме един албум горе в тяхното студио в Бояна, което вече не съществува. Поради грешка в звукозаписната техника, имаше някакъв дефект и целият запис пропадна, отиде на кино.\nТаня Иванова: Яд ли те за този албум?\nВеселин Веселинов – Еко: Яд ме е, защото според мен се получиха много хубави неща. Имах едно соло, което стана много добре, може би по случайност, на едно парче на Христо, което се казваше To Bill – беше написано за Бил Евънс, с едни много интересни хармонии. Обаче засега нещата не могат да се изтеглят обратно и не могат да се възвърнат. Наистина това е албум – фантом, който е изчезнал в дигитално-аналоговата техника, от преходен тип. Затова се получи някакъв провал.\nХристо Йоцов: Когато записвахме този албум един по един и двата магнетофона отказаха да работят. Ние ги дадохме на единствения човек, който поддържаше тези магнетофони в България, беше едно от техническите лица на магазин „Фактор“. Занесох му и двата магнетофона. Този човек почина месец след това, запечатаха апартамента от полицията за около две години. Машините останаха вътре и всичко отиде на кино. Бяхме направили половината от записите и всичко стигна до степен да не може да го възстановим, защото в този междинен период вече имаше компютри, но не бяха в степента тотално да изместят програмите и ние използвахме комбинация от компютър и два магнетофона, които вървят паралелно. Представете си един запис, който е разделен между компютър и магнетофони, които ги няма. Невъзможно е да се възстанови.\nСтраница от книжката към последния албум на „Акустична версия“ Time In Time Out с думи на Анри Матис\nРоялът в студиото на „Акустична версия“\nВ днешното издание на предаването „Джаз истории“ стана дума за студиото на „Акустична версия“ в Бояна. То съществува до 2006 г., като до затварянето му се стига след поредица от неприятни обстоятелства. Христо Йоцов и Антони Дончев разказват любопитна история за един роял Steinway. На него в студиото са свирили както класически пианисти, така и джаз музиканти като Милчо Левиев, Ангел Заберски син, Живко Петров, Румен Тосков – Рупето и др.\nХристо Йоцов: Трябваше да намерим роял за това студио. Изневиделица се появява Стойка Миланова. Сестра й – пианистката Дора Миланова, беше починала. Стойка ни предлага следното нещо: „Аз ви давам рояла на сестра ми.“ И се оказва, че аз отивам на среща със Стойка Миланова при нейния баща – Трендафил Миланов, който беше директор на Музикалното училище, когато ние бяхме там. Той беше човек, от когото всички треперехме от страх.\nАнтони Дончев: Беше достолепен, спокоен.\nХристо Йоцов: Нисък, но достолепен. И ни гонеше, а това, че свирим джаз…, просто беше трагедия. И аз ще говоря с този човек, който ни гонеше за тази музика. Тази среща успя, а сделката беше – ние получаваме рояла, а Стойка Миланова записва в студиото целия си солов репертоар. Разбира се, ние трябваше да го подновим този роял с изключително много средства. Поръчахме цял комплект резервни части, необходими за ремонта на пианото, защото то беше в отвратително състояние. Беше занемарено и не можеше да функционира. Ние вече се познавахме със Златин. Това е най-добрият акордьор не в България, а в Източна Европа. Ние пращаме запитване до Steinway: „Може ли да купим тези и тези части?“ Те пращат офертата с описание на частите какво трябва, след което е посочена следната забележка: „Това би било възможно, само ако наш оторизиран акордьор и техник извърши това. Дневната му такса е еди-колко си марки, трябва да бъде настанен в 4-звезден хотел.“ Ние изчислихме, че за една седмица или за 10 дни трябва да дадем невъобразимо число пари.\nАнтони Дончев: 30-40 000 марки.\nХристо Йоцов: И говорим със Златин и слава богу, той е минал някакъв курс при Steinway, има оторизация и те я одобриха. Така стана възможно този роял да бъде ремонтиран и да ни служи дълги години.\nАнтони Дончев: Въпросът е, че от Steinway преди да знаят кой ще ти е техникът, който ще ти монтира нещата, те не ти ги изпращат тези части. Слава богу Златин накара този роял да пропее.\nОбложката на албума Time In Time Out\nПоявата на албума Time In Time Out\nХристо Йоцов: Направихме два концерта в Германия, година или две преди това. С мен се свърза Мартин Пантелеев, братът на Веско Пантелеев и ни покани на един фестивал, който той прави в Северна Германия, на морето, много хубав фестивал за камерна музика и всяка година организира и един джазов концерт. Това беше повод да направим нови парчета. Направихме и концерт в Посолството в Берлин по покана на посланика, който стана много хубав концерт. Това малко пак пораздуха жарта. И когато през 2015 г. гледах по телевизията – Тони беше направил с бигбенда, с Милчо Левиев и Хор космическите гласове едно парче на Милчо – „Пътуване в два свята“, много се впечатлих, основно от това как двамата се допълват и колко хубаво става и му предложих на Милчо да направи концерт с „Акустична версия“. Той каза, че вече спира да свири, защото го болят ръцете, не може да издържи цял концерт и аз го навих да направим бенефис с „Акустична версия“ по случай 60 години на сцената, измислихме някаква работа. И си дадох сметка, че няма по-добър повод от това да направим промоция на нов албум в зала „България“. Спешно го организирахме този запис, месец преди самия концерт, който беше на 10 юни. Аз продуцирах събитието, всичко сам си свърших. Това е първият ми опит в тази работа. В залата на Музикалното училище с помощта на Милка Митева – директорката. Заради този инструмент, заради който става дума, там има хубав Steinway, организирахме мобилно студио и за две нощи записахме албума Time In Time Out с Жоро. Направихме промоция на албума в зала „България“. След това направихме доста концерти в България, представяйки албума. Също така той излезе и в Англия под същото име, но с друга опаковка.\nАнтони Дончев: Пак с помощта на Иво Върбанов, който е наш приятел и голям почитател.\nХристо Йоцов: Това английско издание ще го представим в Лондон на 24 септември.\n„Акустична версия“ и Милчо Левиев в зала „България“, 2015 г.; фотография: Евгени Димитров от „Булфото“\nГеорги Дончев допринася със своя пиеса за Time In Time Out\nАлбумът Time In Time Out на „Акустична версия“ е записан в състав: Антони Дончев (пиано), Христо Йоцов (барабани) и Георги Дончев (бас).\nГеорги Дончев: Аз съм доволен от този албум, стана хубава музика. Интересното е, че Христо е най-плодотворен. Той много пише и даже се шегува, по време на концертите казва, че това се води пиано трио, а всъщност повечето от музиката е на барабаниста.\nЕдна от композициите в Time In Time Out - Cocuye, е написана от Георги Дончев.\nГеорги Дончев: Тя е инспирирана от мястото, на което живях известно време, на един остров. Вдъхновена е от звуците на джунглата и от природата там.\nХристо Йоцов и Милчо Левиев; фотография: Евгени Димитров от „Булфото“\nДжазовият критик и писател Владимир Гаджев добре познава историята на групата и ни разказва за една случка отпреди десетилетия, връщайки ни към създаването на „Акустична версия“.\nВладимир Гаджев: Това трябва да е било през 1982 г. Те свириха на Джаз фестивала в Русе със Симеон Щерев квартет. Това беше половината от стария „Фокус-65“ на Милчо Левиев и другата половина бяха Тони и Христо, т.е. те поемаха пряко щафетата от първия квартет на Милчо Левиев – „Джаз фокус-65“. След това Петьо Парчето, Бог да го прости, много обичаше да прави в Клуба на културните дейци коктейл, който си беше най-обикновено напиване, за който може и който носи. Тогава се заговорихме, доста подробно. Седяхме заедно с Тони и Христо и им казах: „Вижте какво, вие в момента свирите музиката на Симеон Щерев. Това е неговата естетика, неговият опит. Всичко е много добре, защото и вие трупате опит от общуването с него, но я няма вашата музика, музиката на вашето поколение.“ Тони, който не се допира много до живота, той си е в музиката, каза: „Не те разбирам.“ А Христо отвърна: „Той е прав.“ Малко след това те направиха квартета „ДИДИАН – X“, а после и дуото. Не си го приписвам като заслуга, че съм бил разбран правилно, но беше интересен епизод, защото Христо е по-земен от двамата, той е по-уфатен, старата българска дума, макар и диалектна, той се ориентира по-бързо. Освен това Христо има усет за историчност. В този момент те бяха два различни полюса на едно цяло, които много добре се допълваха и неслучайно се събраха заедно.\nАнтони Дончев и Милчо Левиев; фотография: Евгени Димитров от „Булфото“\nОт началото на тази година „Акустична версия“ изнесе два концерта , по време на които групата представи програма с джаз стандарти. Обикновено триото изпълнява своя оригинална музика и тази програма ни провокира да попитаме Христо Йоцов и Антони Дончев за техните влияния.\nАнтони Дончев: Аз си спомням, че още като тийнейджър, става въпрос за годните преди да започнем „Акустична версия“, бях разкъсван от това, че вкъщи се слушаше предимно джаз, най-различен – Майлс Дейвис, Гил Евънс, Джон Колтрейн. Обаче в училище се слушаше рок, а и аз самият много го харесвах – слушах Deep Purple, Emerson, Lake & Palmer, Genesis и ми харесваха и двете неща. Моята лична мечта беше: „Не може ли тези музики някак си да се обединят?“ Тогава през 1974 г. или 1975 г. излезе една компилация на „Балкантон“ с няколко парчета на Weather Report, няколко на Чик Къриа, едно на Бил Чейс. Плочата се казваше „Рок-джаз“ и аз като си я купих, си казах: „Е, Господи, благодаря ти, че се събраха двете любими музики.“ Там имаше култови парчета.\nХристо Йоцов по време на концерт на „Акустична версия“ в Sofia Live Club, 2011 г.; фотография: Евгени Димитров от „Булфото“\nПроф. Христо Йоцов е свикнал да отговаря на въпроса за музикалните си влияния, тъй като често му го задават неговите студенти в Националната музикална академия.\nХристо Йоцов: „Добре де, вие като нямахте интернет, как намирахте откъде да слушате, да гледате, както ние в момента цъкваме и можем да видим всичко?“ Аз трябваше да обяснявам начина, по който ние се формирахме като музиканти. Споменахме, че първата ракета-носител беше Симеон Щерев – Банана, който ни изведе на международна сцена. А иначе отпреди това – всеки намираше музика, откъдето може. На Тони баща му има голяма колекция от музика и още тогава много се слушаше. Естествено в този период ние бяхме полудели по имена като Кийт Джарет, Чик Къриа – хем музикантско, хем модерно свирене, не е този мейнстрийм, този класически джаз, който много-много не ни интересуваше. На мен в този период страшно силно влияние ми оказа дуетът Чик Къриа-Гари Бъртън. Понеже аз самият свирех на вибрафон в това време и ми бяха като отправна точка за правене на камерна музика – двама души, пиано и вибрафон, това ми оказа силно влияние. Силно влияние ми оказаха албумите на Чик Къриа The Leprechaun, с щрайх квартет, много развита от класически тип музика, която и до ден днешен ме интересува, по- разгърнати форми, по-композиционна музика, не само импровизация и каквото стане. Започнахме да пишем сериозни парчета и всичките парчета на „Акустична версия“ от това време са доста сложни композиции – многопластови, многодялови, разгърнати. Това е в пряка връзка, първо, защото сме класически образовани музиканти. Когато си бил в Музикалното училище и си минал през тази материя, имаш съвсем други изисквания към това, което правиш, отколкото ако си пришелец в музиката. И това, че когато тръгнахме с Банана да пътуваме, ние ги виждахме тези хора на живо, което е най-страхотната мотивация. Ти го попиваш, това ти въздейства – или може да те сломи, да те откаже завинаги и да те депресира, или да те импулсира с невероятна сила. Слава богу, при нас беше импулсът, не беше депресия.\n„Акустична версия“ в Sofia Live Club, 2011 г.; фотография: Евгени Димитров от „Булфото“\nСреща на летището с Уинтън Марсалис квинтет\nАнтони Дончев: От много ранни години бяхме на една сцена с най-големите. Дори имаме в известен смисъл и комични случки, както е например с Уинтън Марсалис квинтет на летището във Варшава. Става въпрос за 1985-86 г. Ние си стоим квартетът с Банана и Тушето на летището, контрабасът на Тушето е в калъфа и по едно време пристигат едни чернокожи момчета, с анцузи, защото те обичат да пътуват като баскетболен отбор, само че не бяха толкова високи. И едно дребно човече пристига и вика: „А, вие сте музиканти! Откъде сте? Ето, запознайте се с Уинтън Марсалис квинтет!“ Две вечери след това ги слушаме на сцената със страхотни костюми, от най-висок клас дизайнерски костюми, елегантни и свирят майка си и баща си. Така както и сега свирят. Така че ние имахме контакти с тези хора открай време и мисля, че това е едно от най-големите богатства, които са могли да ни се случат и да ни дари този отгоре.\nСреща с Дизи Гилеспи в Хановер\nВръщайки се към най-различни истории, Христо Йоцов и Антони Дончев се сещат и за срещата си с Дизи Гилеспи в Хановер през 1986 г., където отново свирят със Симеон Щерев – Банана във възстановения от него „Фокус квартет“. Четвъртият член на групата е басистът Теодосий Стойков.\nХристо Йоцов: Отзад зад сцената имаше някаква малка зала с голяма маса с бяла покривка, където имаше общ кетъринг за всички групи и ние се оказахме на една маса с групата на Дизи Гилеспи. Какво да ти казвам повече?\nАнтони Дончев: На този фестивал участваше Sun Ra Archestra и аз от бекстейджа излизам покрай една завеса и ги гледам отстрани. По едно време се обръщам и Дизи беше зад мен, почти щеше да излезе на сцената, за да танцува с тях. Те много танцуваха. Сън Ра беше жив тогава, бяха с едни големи африкански роби.\nКонцерти с джаз стандарти през 2018 г.\nПо-рано тази година „Акустична версия“ заедно с басиста Борис Таслев изнесе два концерта с джаз стандарти. В репертоара звучат теми на Пат Матини, Кийт Джарет, Бил Евънс, Чик Къриа, Стив Суалоу и др. Тази програма ще се изпълнява и през следващите месеци.\nХристо Йоцов: Винаги сме правили от време на време и програми със стандарти, защото това е безценно богатство. Тези пиеси, които свирим, с които направихме два концерта, скоро ще има още, това връщане към същината на джаза е много оздравяващо, центриращо, фокусиращо, защото това са стандарти. Затова се наричат така, защото свиренето на тези пиеси означава майсторлъка, ценза, тапията за джазовия музикант. Може да свириш какви ли не измишльотини, но ако не можеш да свириш All The Things You Are, не си джазов музикант.\nАнтони Дончев: Да, така е.\nХристо Йоцов: Така че това за нас не е халтура – няма какво да свирим или басистът го няма, така че да свирим стандарти, за да запълним нещата. Имаме много сериозно отношение към свиренето на тази музика и по някакъв начин ние я превеждаме на нашия език и свирим като „Акустична версия“, а не просто като изсвирване на тези пиеси.\nАнтони Дончев: Дори аз бих допълнил, сега като се замисля и изборът на пиеси също е много показателен, защото някак си пиесите, които избираме в голямата си част са едни по-пространни, с повече дялове вътре. Не типичните джазови пиеси, които са базирани на 12 такта блус или на 32 такта ABA схема. Това е пак тази потребност да открием нещо, което е извън тези съвсем базисни схеми. Това ни е водещото.\n„Акустична версия“ - бъдещето\nВ края на поредицата за „Акустична версия“ се опитваме да надникнем в бъдещето на групата и по-скоро да разберем какво си пожелават тримата основни членове на формацията: Георги Дончев, Антони Дончев и Христо Йоцов.\nГеорги Дончев: Добре ще е, ако Тони има нови идеи и пише нови композиции, той също напоследък много не сяда да пише нови музики за „Акустична версия“, но ще е добре да правим нови концерти и нови парчета. Христо е човекът, Христо всъщност е двигателят на тази група, бих казал, защото той много бута нещата и откъм музика, и откъм организация. Ние с Тони сме малко по-мудни.\nАнтони Дончев: Това, което искаме, е да продължаваме да си правим такава музика, която излиза от нас, отвътре. Да съумяваме да не я изгубваме – поне за мен това е най-важното, защото тогава някак си се чувствам истински.\nХристо Йоцов: Освен това се оказа, че ние с Тони имаме много сходна матрица на мислене. Ние например сме в състояние да направим една програма без да си кажем една дума, напълно импровизирана програма и тя да звучи доста смислено. Това е много ценно нещо и мисля, че това в края на краищата е стълбът на тази конструкция „Акустична версия“, разположена в толкова много години. Говоря за еднаквия начин, по който възприемаме музиката, еднаквия начин, по който си партнираме, защото това е много сложна игра. Тя не се учи – тя се случва или не се случва и е грехота, когато я има и не е случайна, да бъде игнорирана, омаловажена.\nАнтони Дончев: Това е като любовта. Или се случва, или не се случва.\nХристо Йоцов: Доста общи неща има в двете области, защото, първо, или се случва, или не се случва. И второ – целият процес на правене на музика е абсолютно идентичен с правенето на любов. И ако има екстаз, това вече прави нещата напълно завършени. А обикновено има такъв.\nКонцерт на „Акустична версия“ в Jazz Bar, 2017 г.; фотография: Евгени Димитров от „Булфото“\nПластове минало и ивици хоризонт\nВ края на „Джаз истории“ по темата за това как си представя бъдещето на „Акустична версия“ разговаряме с Веселин Веселинов – Еко.\nВеселин Веселинов – Еко: Това те ще си го решат – Христо и Тони, и съдбата естествено. При тези хора, както и при мен, има много дебели, тлъсти пластове минало, слоеве от пластове, от клъстери и лейъри и някакви ивички хоризонт. Сега въпросът е колко са големи тези ивички и доколко тези пластове минало пречат или помагат на тези ивички хоризонт да станат по-широки. Желая им късмет, единствено това мога да кажа, защото те са велика структура, велики хора, които трябва да продължават да правят това, което правят най-добре.\nПрисъединяваме се към казаното от Еко и сме в очакване на следващата изява на „Акустична версия“. В изминалите седмици се опитахме да документираме някои от най-важните моменти от дългогодишната история на групата, защото времето минава бързо, а някои неща се забравят. Работихме с много любов, широки усмивки и голямо удоволствие. А най-хубавото е, че историята на „Акустична версия“ продължава.\nЦялото предаване може да чуете чрез бутона „Аудио“. В ефира на Джаз ФМ „Джаз истории“ излъчваме в петък от 22 ч. и с повторение в неделя от 14 ч.\nСнимки и материали: Христо Йоцов и Евгени Димитров от фотографска агенция „Булфото“.\nПредишна Йорданка Христова в „Джаз истории“ I: началото на звезден път е с Милчо Левиев, с негови композиции и с песни от Йосиф Цанков, Тончо Русев и Петър Ступел Следваща „Акустична версия“ в „Джаз истории“ III: Антони Дончев и Христо Йоцов в подкрепа на младите таланти; през годините в групата свирят различни басисти\nПо време на рождения си ден китаристът на Стинг отдели от своето време за Джаз ФМ радио\nКръстникът на суинга Рей Джелато: „Днес всеки е готов да надвика другия и да го обори. Трябва отново да се научим да се смеем!“\nФренският актьор Мелвил Пупо: „Опитвам се да бъда авантюрист – както в киното, така и в живота.“\nМихаела Бокова от Heartcore Records: „Няма значение колко далече отиваш, важното е да достигаш до сърцaтa на хората, защото по същество ние сме почти еднакви.“\n- Концерт на водения от Вили Стоянов проект Old School Trombone слушаме в предаването ни за музика на живо "Джаз емоции".\n- Музиката на Таня Мария звучи в All-Time Jazz Masters.


Знаете ли за зелевата диета? Ползи и начин на действие | zaednosteb.com - Заедно успяваме винаги\nОферти Заедно сме Късметчета Интересно Рецепти Вход за автори\nГрижа за дома Здраве и грижа за теб LifeStyle Мода и красота Свободно време Семейство\nЗдраве и грижа за теб ›\nЗнаете ли за зелевата диета? Ползи и начин на действие\nЖелаеш ли да бъдем заедно и в социалните мрежи?\nКакво съдържа зелето и как да се възползваме от него при диета?\nсъбота - 2 юни, 2018 102 прегледа 3 минути време за прочитане\nЗелевата диета е позната на мнозина отдавна, но има хора, които все още не са запознати с магическите й свойства за отстраняването на излишните килограми. Само по себе си, зелето и всичките му сортови разновидности са много полезни за човешкото здраве. Затова и зелевата диета е една от най-полезните и оптимални, която може да се прилага при едно здравословно и плавно отслабване. Като цяло, килограмите просто се стопяват пред очите ви, но как става това?\nЗелевата диета – начина й на действие и голямата полза за елегантното ви тяло\nНа първо място, зелето е особен вид храна. То е пълно с целулоза, която значително спомага храносмилането и изисква голям енергиен ресурс, за да бъде обработена и усвоена. Повечето специалисти сочат зелето, като зеленчук с отрицателен енергиен баланс! Тоест, то изисква значително по-голямо количество изразходени калории за усвояването си, отколкото реално ни дава. Важно е да отбележим, обаче че зелето е опасно за хора със стомашни проблеми и диабетиците, защото съдържа значително количество захари и натоварва храносмилателния тракт! Видовете зеле са повече от сто, затова и може адекватно зелевата диета да бъде разнообразявана. Познаваме бяло зеле, червено, брюкселско, карфиол, броколи и така нататък.\nЗелевата диета се състой предимно от прием на много зеле и вода. Тя има освен ефект да свали теглото ви, да изчисти организма ви от натрупалите се в него отрови.\nВинаги е добре да започнете с кратки периоди на самата диета, да речем три дни, като постепенно увеличавате периода до максимум седем дни. След това е нужно да починете месец или два и отново може да се подложите на кратка зелева диета. Тя съвсем не е екстремно гладуване, а начин да намалите бялата захар, мазнините, солта и всичко вредно, което ни разболява.\nЗелето е зеленчук богат на много витамин Ц и на витамини като: А, Е, К, Б и други. Значително богато е на фибри и фолиева киселина, както и на минерали като фосфор и калий. Минералните соли, също са значително количество в него. Въобще зелето е една много полезна храна, която се съчетава успешно с всички останали храни и затова е уникално подходящо за диети. Много хора, вече са почувствали бързото му и ефикасно действие.\nНе се учудвайте в началото стомаха ви ще се подува, все пак мели целулоза, но с времето организма свиква и се пригажда.\nАвтор на публикацията\nЗа нас Полезни връзки Реклама Условия за ползване Защита на личните данни Политика за бисквитките Карта на сайта Контакти\n© 2018 - Всички права запазени | Zaednosteb.com\n100% Български проект | Собственост на „Ехола“ ЕООД


Милан взима румънски национал за резерва на Донарума - Футбол свят - Трансфери - Gong.bg\nОтборът на Милан е много близо до привличането вратаря на Олимпик Лион Чиприан Татарушану, съобщава „Sky Sports Italy”. Очаква се медицинските му прегледи да са утре, след което да подпише договор за три сезона.\n34-годишният румънски национал ще влезе в ролята на резерва на титуляра Джанлуиджи Донарума, след като Хосе Рейна премина в Лацио. Ясмир Бегович, който игра под наем при „росонерите” през пролетния полусезон, пък се завърна в Борнемут.\nЗа Татарушану това ще е втори клуб в Серия А, след като между 2014 и 2017 година бе част от Фиорентина. Впоследствие той премина в Нант, откъдето беше привлечен от Лион миналото лято. За „хлапетата” обаче той записа едва шест официални мача.\nТова може да не е единствената сделка между Лион и Милан, пише Джанлука Ди Марцио. Французите проявяват интерес към халфа Лукас Пакета, който не оправда очакванията на „росонерите” и затова оттам му търсят нов отбор. Според „Gazzetta dello Sport" офертата за него ще е в размер на 23 милиона евро.\nМеждувременно, бъдещето на Донарума в Милан остава неясно. Смята се, че неговият агент Мино Райола иска играчът да получава по 10 милиона евро годишно като заплата, за да бъде предподписан договорът, изтичащ след по-малко от година, като разговорите между двете страни тепърва предстоят.\nАсмир Бегович Чиприан Татарушану Олимпик Лион Милан Джанлуиджи Донарума Лукас Пакета Пепе Рейна


Споделени мисли. . . :: Изтлени есенни предчувствия\n17.11.2018 12:52 - Изтлени есенни предчувствия\nПрочетен: 2635 Коментари: 13\tГласове:\nПоследна промяна: 18.11.2018 00:26\nТака написа Лекс тази сутрин. Може да е от зимното вино което пи вчера под упорити есенни листа…\nНо истината е че напоследък Музите му са много заети. Защото било есен и имало много нуждаещи се :-). Той все ги вика, а те идват изнервени и гледат к‘во чете и махат с няк‘ва нажълтурена есенна пръчка и казват „Мууззз“ и пак бегат…\nА него го вдъхнови стих на Рени (benelina) – “Макар веднъж на сто години”.\nТворбата може би не се е явнала тук в блога поради страхуване от всезнайни тройни Юлски пресушавания. :-)))\nХа, тоя пак чете нещо… чек да видя кво ша намисли че да го издам после.\nТагове: изтлени есенни предчувствия,\nИзстрадани любови няма… има пипнати буквално\n1. radostinalassa - Този път ми харесаха стиховете ти\nНаистина са хубави, може би заради тъгата по лятото, която ни обхваща в студените дни.\n2. benelina - При теб винаги е красиво\nПри теб винаги е красиво. Много празнична ми е страничката ти... Дъховете на коледни духове витаят с предчувствие за светло...\n3. barin - Здравей, Лекс. Като гледам карт...\nЗдравей, Лекс. Като гледам картинката се сещам за листата от есента, направени на хербарий в помощ на сина ми. И той следва моите стъпки и прави хербарий като мен от есенни листа, както и много снимки.\n4. lexparsy - Радвам се че посети мойто стихче, вдъхновено от твоята поезия Рени :-)\nАми при "мене" е по скоро шарено, в сравнение с красивите алегории на твоята поетична дарба.\nБлагодаря ти че се появи пак тук, защото има хора, които заслужават да те прочетат\n5. lexparsy - Така се радвам че посети постинга ми Барин\nРазвесели ме със спомените ми за хербарии. Едно време май даже беше задължително в училище по ботаника и биология. Че чак гонехме пеперуди и буболечки и ги подреждахме с карфички в кутии от бонбони :-)))\nА май сега е само хоби.\nПоздравления на сина ти!\nИма голям късмет с баща, доста над ерудицията на днешното образование. Според мене :-)\n6. missana - Улучи точно, за да си синхронен с нахлуващия студ, Лекси!\n"Бог вече даде! Теб те има!"\nЩе запомня тези редове. Амин!\n7. lexparsy - Есента ни пречиства и подготвя за студа и зимата...\nУлучи точно, за да си синхронен с нахлуващия студ, Лекси!\nДа, добре е да посрещнеш студа с топлата дреха от пречистените нишки на мислите, думите и намеренията си Младен.\nИ далече от тези, разчитащи на на несмазаната даже ризница от нечисти помисли и страшни маски на величия.\nРадвам се че ти хареса тази строфа. Защото все по-често забравяме за истинските неща и хората до нас Дарени ниот Бога не случайно, и ги заменяме с нашите си смешни и преходни творения.\nБлагодаря за винаги осмислената комуникация Младен и спокойна нощ ти желая.\n8. stih - "Мечти се сбъдват"!\nОсобен стил имаш, Лекс!\nВ толкова кратък текст внушаваш истини за лято, есен, настъпваща зима...\nПоздрави ти изпращам! :)\n9. lexparsy - Да! Мечти се сбъдват Ели…С нас умеят :-)\n"Мечти се сбъдват"!\nОбщото между любовта и поезията е споделянето, което ги прави живи, а не есенен хербарий на лятото, за да си го любуваме зимата :-)))\nСезоните са вдишването и издишването на Земята, както и при човека. Лесно е да се опишат когато ги гледаш естествено в очите!\nСега някой ще каже че мъдрувам :-)))\nОсобено пък пред тебе изразяваща това разбиране с винаги грабваща духа поезия.\nИ друго ще споделя!\nДали от несподелени музи или и подсъзнателно нарочно, напоследък пиша спонтанно вдъхновен от чужди стихове. Така ми се иска да стимулирам и други да отговарят в дебат поетично.\nЕто, и от твой стих изплагиатствах не контекст, а вдъхновение. Понякога мислите и идеите на пишещите са много близки и трябва само клечката на една дума или метафора за да ни отприщи да изкажем или допълним или да се сетим нещо ново което вече сме написали в съзнанието си. Просто го обличаме в думи :-)\nИскрени благодарности че споделяме Ели.\n10. vesever - Дааа. . . зимата идва, и студът, но ...\nДааа...зимата идва, и студът, но нека е топло в сърцата, това е ценното, ...\nМного хубав стих, и на мен ми хареса!\n11. lexparsy - Да, в сърцата е топло, когато са чисти Веси :-)\nСлед есенното слънце, което до сега си пожелаваше успешно, сега ще трябва да пробваш с хубав бял хрупкакв снях за снежни човеци :-)))\n12. radostinalassa - Имах предвид точно лятото\nКогато стане студено навън и свърши златната есен, се сещам за горещото лято. Изпитвам желание пак да е лято и да се разхлаждаме с вода.\n13. vesever - Така е, но човек трябва да внимава ...\nТака е, но човек трябва да внимава какво си пожелава...\nТъкмо в моя блог писах в коментар какво се случи, когато една зима си пожелах много пухкав сняг...\nНакратко, затрупа ни в капан и от селото нямаше излизане към града...\nПонякога съм невъзможна )))


Болки в стомаха - какво да правим, когато се появят? - Европейска бизнес платформа\nКоремните болки са един от най-неприятните и дразнещи медицински проблеми. Има хиляди фактори, които могат да бъдат причина за тяхната поява - менструация, стрес, неправилно хранено, вирус. Можем да продължим да изброяваме още много, но добре знаем от какво се получават болките в тези дни.\nПразниците са любимият период от годината. Прекарваме времето с близки и приятели, не мислим за работа и проблеми. Мислите за работното място не са единствените, които оставяме настрана. Забравяме с какво и по колко се храним.\nНа всеки му е добре познато преяждането. Трапезата е богата и опитваме от всяко изкусително ястие. В един момент усещаме, че сме преяли и за съжаление, тази картина се повтаря многократно. Преяждането се превръща в навик, който не можем да избегнем, а след него идват и редица проблеми.\nС прекомерната употреба на храна причиняваме смущения в работата на метаболизма. Тялото е последователна верига, която позволява да усетим всяка промяна. В случая, започват неприятните болки в корема, които не позволяват да вършим нищо друго.\nКоремните болки не са просто спазми, които създават дискомфорт от време на време. С тях тялото изпраща сигнали, за да ни предупреди за бъдещи проблеми.\nТочно затова не трябва да пренебрегваме и най-малката болка. Първото, към което пристъпваме, е да използваме болкоуспокояващо. След употреба на медикамент спазмът изчезва и отново се чувстваме добре. Не мислим за опасността, която може да се крие зад този дискомфорт.\nМоментът, в който обръщаме внимание на болката, е когато тя стане хронична и е твърде късно. Усещаме ли често дискомфорт, то със сигурност нещо не е наред.\nНе правете грешката да се лекувате сами. Интернет може да даде отговори на всичко, но кой гарантира, че не са лъжа? Не се доверявайте на всяка статия в мрежата. Доверете се на лекарска помощ, която ще бъде най-сигурното и надеждно лечение.\nМнозина пациенти изпитват притеснение да посетят лекарски кабинет. Оставете страха настрана. Единственото, което получавате, е компетентна помощ.\nКакво се случва след медицинския преглед?\nБили сте при личния и той установя, че имате проблем. Питате се какво следва сега.\nПървото и най-важното - не изпадайте в паника. Това, че имате усложнение, не означава смърт. Ще посетите лекар, който е специалист в областта - гастроентеролог и ще проведете така наречената процедура - гастроскопия.\nНе се плашете от думата. На разбираем език това е просто преглед, с който най-добре се вижда отвътре хранопровода, стомаха и началото на тънкото черво. Може да се проведе и друго изследване– колоноскопия - за оглед на дебелото черво. И двете процедури се осъществяват с апарат наречен ендоскоп.\nНормално е да имате притеснения относно прегледа и състоянието ви. Свържете се с някой от специалистите на gastrolekar.com. Те ще отговорят на всички въпроси и ще премахнат съмнението, което ви безпокои.\nНе пренебрегвайте сигналите, които тялото изпраща. Ако усетите дискомфорт, не се колебайте да потърсите лекарска помощ. Лекарят е този, който ще премахне болката. Не се доверявайте на съмнителни източници и фалшиви лечители. Не рискувайте здравето си!\nСмокини при подут стомах (2018)


Заглавие: Avroro Съб Яну 28, 2012 9:47 am\n1.Как се казвате? Зара\n2.От къде сте? По принцип от Шабла, но уча и живея в Благоевград\n3.На колко години сте? 20\n4.Имаш ли фейсбуук?да\n5.Говориш ли езици? Какви? Руски и много малко английски\n6.Кой е любимия ти сериал? От вървящите в момента Изгубена, изобщо - Маскарад (за жалост тъпите американци са го спрели след първи сезон)\n7.Какви книги харесвате? Предимно фентъзи с философски елементи, но когато нямам нерви съвременните вамп-чиклити.\n8.Любима книга и поредица? Рядко чета самостоятелни книги, но може би Мъглите на Авалон. Иначе поредиците са доста, като почнеш със Пратчет и Светът на диска, минеш през Песен за огън и лед на Мартин и завършиш със Занаятът на Алекс Кош.\n9.Какъв стил музика обичаш да слушаш? Гръндж, фолк и естно (имайте предвид, че моите виждания за фолк се различават от тези на госпожиците с топираните коси и леопардовите клинчета)\n10.Любима песен? Нанси Синатра -Бенг, Бенг (но се мени на всеки 2-3 месеца)\n11.Имаш ли си прякор? не\n12.Какво мислите за форума и има ли нужда от някакви промени? Много приятно място, може ви само дизайна може да се доизпипа, но иначе е перфектен.\n13.Имаш ли дмашен любимец?Име? Две котки (Джипси и Мама-ти-котешка) и куче (Ая)\n14.Какво е хобито ти? Да чета, да се разхождам, да пиша стихове.\n15."Най-недостижимата ти мечта"? няма такава\n16.Псуваш ли?Колко често?При какви ситуации? Бали мааму\n17.Каква марка кола ще карате? Не харесвам коли, предпочитам мотори.\n18.Какво мислите за моторите? Писах по-горе (само да не са пистови -това не са мотори, а машини за убиване)\n19.Падате ли си по "Живот на скорост" Не бих казала\n20.Какво е мотото ти? Никога не се страхувай да полетиш.\n21.Какъв е живота, за който мечтаеш? Уреден\n22.Идеалният партньор за теб? Стабилен, сигурен, да имаме какво да си кажем, но и да можем само да си стоим и да си мълчим.\n23.Каква е белята, която си спомняте и до днес? Бях послушно дете, но имаше едно хвърляне на кокошки от покрив.\n24.Какво мразиш? (животно, човек, характер и т.н.) Лицемерите и лъжците.\n25.Обичаш ли да си попийвате?(Щото тук във Форума става яка кръчма!) Дам - текилата ми е добро другарче.\n26.Обичаш ли татуировки и пирсинг, и ако имаш колко?Ако не, би ли си направил? (може да ни покажеш и какво ще е) Харесвам по принцип, но уча право и не мога да си позволя да се обезобразя по този начин, иначе не ме е страх да експериментирам с косата си.\n27.Отворен ли си за нови приятели? Винаги.\n28.Ще набиеш ли някой, който те е провокирал? Зависи дали си заслужаваш.\n29.Какво мислиш за любовта и изневярата? Разтегливи понятия.\n30.Смяташ ли, че във Форума ще намериш своята вълна и приятели на нея? Не знам, дано.\nЗаглавие: Re: Avroro Съб Яну 28, 2012 1:49 pm\nДобре дошла Пожелавам ти много приятни мигове с нас


Онлайн търговията у нас процъфтява : Chronicle.bg\nОнлайн търговията у нас процъфтява\n16 декември, 2013\t12:20\t | от\tchronicle.bg | Живот\nИнтернет търговията у нас се радва на все повече участници. Над 683 000 българи са направили поне една покупка на стока или услуга за последните 12 месеца. Това е 12,1% от населението на възраст между 16 и 74 години, сочи изследване на Националния статистически институт /НСИ/.\nСпрямо миналата година пазарувалите в мрежата са се увеличили с 30% – през 2012 такава активност са проявили 9,2% от активната част от населението или 524 257 души.\nОборотът на електронната търговия достигна 6,7 милиарда лева през тази година в сравнение с 6,1 милиарда лева година по-рано. В сумата влизат продажбите на фирми, регистрирани в България /4,4 милиарда лева/, както и стойността на купените от тях стоки и услуги /2,3 милиарда лева/.\nИнтересното е, че за пръв път от 2004, откакто НСИ изследва интернет търговията, нежният пол проявява по-голяма активност, пише „Преса“. 345 544 жени са пазарували поне веднъж в мрежата през 2013 спрямо 340 876 мъже, допълва изданието.\nАнализаторите обясняват това с бързо нарастващия брой на онлайн портали за модно облекло. Точно дрехите и спортните артикули са най-купувани в интернет. На тях се падат близо две трети от поръчките – 68,1%. Пътуванията и хотелските резервации също заемат голям процент – 32,9%.\nКоментарите са изключени за Онлайн търговията у нас процъфтява