Специални прожекции - "Ранно пиле" Международен Студентстки Филмов Фестивал\nФилмите с Голяма награда "Ранно пиле" през годините\nГоляма награда 2018: Милиард\nДържавен университет по операторско майсторство на името на С. Герасимов, Русия\nсценарий и режисура Евгений Дудчак\nпродуцент Сергиу Куматренко Младши\nоператор Иван Гринченко\nмузика Октавиан Котет\nмонтаж Евгений Дудчак\nГеорги е вдовец, който изживява спокойно последните си години някъде на края на света в едно село в Молдова. Георги смята, че животът непрекъснато го подминава, до деня, в който забелязва, че дървената му тоалетна има способността да го телепортира от едно място на друго. Той може да посети Токио, да изкачи Еверест, да посети различни туристически дестинации. Големите желания са родени от големи възможности - ще бъде ли в състояние да устои на всички изкушения на съвременния свят? Зависи само от него.\nГоляма награда 2017: Секс, лула, омлет\nАкадемия по театрални изкуства и кинематография, Румъния\nрежисьор Ана Мария Команеску\nсценарист Ана Мария Команеску, Андрей Хутулек\nоператор Тудор Платон\nГоляма награда 2016: Америка\nсценарист и режисьор Александра Терпинска\nпродуцент Беата Ржежничек\nоператор Бартош Биенек\nмонтаж Пшемислав Хрушчелевсли\nГоляма награда 2015: В къщата\nмонтаж Патриция Челару\nГояма награда 2014: Безлунно лято\nсценарист и режисьор Стефан Иванчич\nоператор Игор Джорджевич\nмонтаж Елена Максимович\nПреди да се премести в чужбина, шестнадесет-годишната Изидора прекарва няколко дни в къща в провинцията с по-голямата си сестра. Изгубени в тишината на лятото, тя се чуди дали някога ще остане същата.\nГоляма награда 2013: В аквариума\nсценарист и режисьор Тюдор Кристиан Юргю\nоператор Адриан Григореску\nмонтаж Драгош Апетри\nГояма награда 2012: Първата дама на Дубрава\nАкадемия за драматично изкуство, Загреб, Хърватска\nсценарист и режисьор Барбара Векарич\nоператор Филип Тот\nмонтаж Сара Грегорич\nАмра е привлекателна и талантлива тийнейджърка от покрайнините на Загреб, чийто мръсен рап я прави доста популярна в квартала. Дина е нейната закръгена, непохватна и разглезена по-малка сестра, която страда от астма и често се изразява или преувеличава болестта си, за да дразни сестра си. Амра и нейният "мениджър" планират за големия си пробив да снимат горещ клип “Момичето от квартала“, но тя научава в последната минута, че трябва да детегледачка на Дина, докато родителите й отиват в Босна. Без да иска да жертва "големия си шанс", Амра взима Дина със себе си и излага живота й на риск.\nГоляма награда 2011: Заседнали на Коледа\nрежисьор Юлия Ругина\nсценаристи Ана Агопян, Оана Расуцеани, Юлия Ругина\nоператор Ана Драгичи\nГояма награда 2010: Бенджамин\nсценарист и режисьор Матия Вукшич\nоператор Раул Брзич\nмонтаж Горан Чаче\nГоляма награда 2009: Линиите на дланта\nрежисьор Джордже Чипер\nсценарист Михай Минкан\nГоляма награда 2008: Семейна терапия\nГоляма награда 2007: Не, че знам как е, но е така\nрежисьор Таня Голич\nсценаристи Таня Голич, Дария Лоренци, Ракан Рушайдат\nТова е огледало на всяка двойка и всеки може да намери себе си в този филм. Филм с красив ритъм и динамика, който показва борбата между един мъж и една жена с лека документална нотка.\nГоляма награда 2006: Минутите след това\nсценограф Елена Стоянова\nпо осем стъпала между площадките,\nскърцане на дървен капак.\nНе тридесет и две.\nВече се запъхтявам. Много често ме хваща нещо за гърлото и стиска. Страх. Сигурно е страх, защото няма какво друго да е.” … по разказа на Мария Станкова „Смъртта на часовникаря”\nГоляма награда 2005: Каустрофобия


Моят Шабат – част 1 - „Либерален преглед“\nВ дървото над мен са се сгушили толкова много птички, малки, по-големи, игриви, замислени, кресливи, шарени, като рибките в Червено море и точно толкова волни. Но сега са се стаили в клоните мируват. Шабат е. На долния етаж внучките ми крещят, играят си със своя аба (татко), това е тяхното време и той им го дава с щедростта на класически еврейски баща. Дъщеря ми шета около масата, вечерята почти е приключила и аз се оттеглям горе на терасата, любимото ми място, почти в клоните на дървото. Приятна прохлада, спокойствие, различно от новините в телевизията. Ерушалайм е далече, но в сърцата на всички евреи по света. Небето тук е почти винаги звездно, а и доста светлинки го пресичат с устрем… към други светове. Обичам тези вечери, изтегната на креслото с няколко непозволености: чаша вино, скрита цигарка и нафталинени мисли, които през деня скривам пак в клоните на това умислено дърво при свадливия крясък на птичките.\nДумичката шабат чух за първи път от грандмама Виктория. Сестричето ми, Жаче, се беше разболяло от тежка болест и мама беше плътно с нея по болници и санаториуми. Аз живеех в най-отдалечената част на града Коджакафалията. Навремето там е бил Джендемът (гробището). Това са места, подарени от един голям благодетел Александър Георгиев-Коджакафалията. Така прадядо ми Аврам, след като преживява големи житейски трусове, се възползва от щедростта на този богат българин. Така съм се озовала и аз тук. Родителите на мама живееха в малка къщичка, но за сметка на това дворът, както и сърцата им, бяха огромни. Тяхната непосредственост и доброта напълни детството ми с много мъдрост и човещина. В най-отдалеченото място на двора имаше яхър, където бяха конете на дядо ми. Той беше файтонджия, винаги е имал поне един кон, бил е кавалерист в армията и се пенсионира като каруцар в кооперация Сладкар. Грандпапа Михаел беше най-забележителната личност в моето ранно детство. Разказваше своите истории сладкодумно като Бог, а и те бяха невероятни. Жена му Виктория гледаше света с най-искрящите сини очи, които съм виждала, мисля, че заради тях дядо ми се е оженил за нея. Била е бедно сираче, без зестра. Но пък беше дълбоко религиозна и добра жена. Помня как сновеше между печката и мивката и често въздишаше така дълбоко, сякаш мяташе сърцето си върху мушамата на масата като парено тесто, да се поохлади от непрестанните мисли в главата ѝ. Не знаех точно по каква причина, но в нейната душа винаги имаше някаква тежест, която от време на време се спускаше като дълбока дупка в прекрасните ѝ сини очи. Лопатките на резците ѝ бяха раздалечени, което внасяше допълнителен чар в усмивката ѝ.\nНебесносините очи бяха отличителен белег на фамилия Лиджи от Ямбол. Заселили са се край бреговете на Тунджа след големия, унищожителен пожар в Одрин. Наричали са ги Чакърите, чакър, на турски означава синьо. Представяте ли си какъв лазур е блестял в очите на всички Лиджи, та да си заслужат този прякор. Но в края на живота си и майката, и бащата на баба ми ослепяват. Красивото синьо в ириса им се оказва доста чупливо във времето… Дядо Бохор, бащата на грандмама, е изхранвал семейството си, като е правил сладолед (дондурма), салеп, боза, балсуджук, локум, халва… Продавал е тези сладинки за душата, изложени върху дървена табла, по улиците на Одрин и Ямбол. Леденоооо, леденооооо, леденооооо продавам… Сякаш и днес го чувам да се провиква и да върви с таблата, украсена с неговите усмихнати очи, блеснали като стъклени мъниста под перчема му… Тази година за първи път бях в Одрин, обикалях уличките близо до Синагогата, взирах се в изоставените къщи наблизо, галех дърветата и чувах някой да ми вика в ушите: Леденооооо!!! И точно това ледено разхлаждаше мислите ми в горещия одрински следобед и подреждаше пъзела на моето родословие. След смъртта на жена му Луна Бохор се жени повторно за една доста свадлива и лоша еврейка. Сляп и безпомощен, той е кротувал и е гледал да се движи незабележимо из двора на ямболската си къща, докато го застигне краят на дните му. Баба ми я наричаше ла мадраста (мащехата). Съседите твърдят, че жена му постоянно е хокала и дори биела безпомощния си мъж. И разказват, че когато се е нахвърляла да го налага, дядо Бохор започвал силно да се смее, за пред хората в махалата, за да замаскира унижението на злощастната си старост. Смей се, палячи! пее и шутът на Верди… После смехът му е преминавал в горчиви ридания. Така се изнизват дните на моя прадядо Бохор Лиджи. Столетие по-късно се случи така, че аз помогнах много на правнука на нашата мадраста, подкрепих го в много тежък за него момент. Душата му беше се заклещила в една житейска пукнатина, напоена от безчувственост и безнадеждност. Беше загубил в катастрофа най-близките си… Беше страшно. И тогава аз се потопих в този страх. Животът често ни дава такива уроци, за да ни накара да осъзнаем в движение, че щастието няма как да просъществува, ако в него няма и лъжичка скръб. Може би затова чувах често грандмама да въздиша шумно. А когато се смееше, едрата ѝ гръд се тресеше, особено когато слушаше хумористичното предаване по радиото Миладин и Костадин. Грандмама много го обичаше, прихваше гърлено на смешките им. Едно от малкото удоволствия в живота ѝ. Намирах ги за скучни, но ѝ правех компания и сядах до нея, за да гледам оскъдното щастие в очите ѝ, което изригваше на моменти в заразителен смях. Понякога ме награбваше с любов и ме целуваше с влажна уста, на което аз много се ядосвах и тутакси си бършех гнусливо бузата. Бях нейното номбре (име на ладино). Буквичката, на която съм кръстена, и тя много гордо го заявяваше пред всички. Наричаше ме Вивика и пак въздъхваше дълбоко. Ай-ай-ай… Вивика… се провикваше. Чудех се за какво толкова се терзае, дали е за болната ми сестричка, или заради сестра си Дуда, която е изчезнала с ешелоните на смъртта заедно с петте си деца в Треблинка. Бях малка и не можех да го проумея. Как така са ги убили, какво са извършили? А и тя много истерично изразяваше мъката си и не можеше да ми обясни. Тъкмо съм се заиграла, докато пере нещо в кухнята, и я чувам да се вайка, държейки сапуна високо над главата си. Направиха ги на сапун, угурсузес, дезмазаладос (мръсници, нещастници)! В такива мигове аз се спотаявах уплашена и мирувах, докато отмине кризата. Грандма спазваше всички празници и особено шабат. Не беше комунистка, но на стената ѝ висеше портретчето на Сталин. Беше убедена, че той ги е спасил от лагерите на смъртта. Подготовката за шабат започваше от четвъртък. Готвеше няколко манджи, задължително агристада и още нещо. Изчистваше къщата, металните съдове търкаше с пепел, а когато се стъмнеше, караше или Никита, или Яшката (белогвардейци, донски казаци, които работеха при дядо ми), или в краен случай съседката Тарсито, гъркиня, да ѝ запалят камфорката, за да си стопли манджите. Застилаше масата и чакахме падрето да си дойде. А той пък никак не бързаше. Беше израснал също като нея без майка, но не се вълнуваше много от еврейските традиции. Спазваше ги, но когато може, се скатаваше. Понякога грандмама ме пращаше в яхъра да го извикам и често го заварвах да стои загледан в коня си, зареял поглед отвъд стените на миришещия на сено, ярма и конски изпражнения обор. Аз също обичах да стоя вътре, но не знам защо, ме пъдеха. Бяха ми отредили музикално поприще. Виолончело. А аз обичах да гледам как дъвчат животните. Големите очи на коня, който уж се храни, но те пронизва странично с умния си поглед. Конете имат буен нрав и грандпапа не ми разрешаваше да се доближавам до тях. Казвал ми е, че пред него е умрял един човек, ритнат от жребец. Бях сигурна, че мен няма да ме закачи, и галех по корема животните. И никой не ме ритна, но понякога ме плашеха с резките си движения. Разтъпкваха се шумно и се плясваха с опашката по хълбоците. Веднъж една кобила роди пред мен. Беше невероятна гледка. Грандпапа ме пъдеше да изляза, но нямаше как да ме избута от обора, защото влязох точно когато израждаше животното. И аз се заковах и не можех да откъсна очи от великото и страшно тайнство, прекрачването в живота, почти на косъм от другото изключително тайнство – смъртта. После го чух да казва на баба ми, че не искал да се изплаша, все пак съм момиче. Говориха си на ладино, но аз ги разбрах. Всъщност кобилата не ме изплаши. Няма да забравя изцъклените ѝ очи с умоляващ, а на моменти зъл поглед. Допусна до себе си дядо ми, имаше му доверие и той наистина ѝ помогна. Извади жребчето. После му отърка телцето със слама. Бях шашната, а то веднага се изправи на крачетата си. Малко залиташе, но кобилката го подкрепяше с муцунката си да не падне. После ми даваха да си играя с кончето. Веднъж дори реших да го яхна и добре че баба ми ме видя от прозореца и се развика ще му счупиш гръбнака. Грандпапа каза на съседката Иринка: то ми е дамазлък. По-късно разбрах какво означава тази дума, нещо като подарък от съдбата. А кончето след няколко дни стана игриво и много забавно. Бях влюбена в него, тичахме по двора, прегръщах го през шията и го целувах по муцунката… То ме гледаше с умните си очички и пръхваше в лицето ми. Никога няма да забравя миризмата в ноздричките му, една приятна смесица между ярма, мляко и сено… Ей сега идвам, ми казваше грандпапа и ме отпращаше прибирай се, че е студено! И отново заравяше поглед в сламата отвъд стената на яхъра. Загледан в нищото. Животът му бе пълен с приключения, които често са го делели на косъм от смъртта. Дядо ми имаше много приятели турци. Той говореше свободно езика им, както гръцки, испански и малко румънски. Та, веднъж един турчин отишъл при него, бил много разстроен, защото преди няколко часа се споминал баща му. Били от някакво айтоско село и тъй като там нямало лекари, момчето довело в града баща си на лечение. Но таткото явно е бил вече много болен и на втория ден починал в болницата. Молбата на момчето била да натоварят трупа и да го закарат на село, за да си го погребат там според техните си традиции. Дядо ми мислил, мислил и не могъл да му откаже. По това време имал само един кон, много силен, но сляп. Така тръгнали те през нощта към селото. Не можеш да си представиш, Мойта Майка (така ме наричаше), какво се случи. На два пъти трупът се изхлузваше от каруцата и се връщахме да го търсим по пътя. Добре че имаше ярка месечина и тя ни осветяваше всеки камък и дънер, та го намирахме и пак го натоварвахме върху платформата. Аз и турчето бяхме седнали върху капрата, той хлипаше в шепите си, тъгуваше. А аз съм заспал. Конят си върви по пътя и на едно място се заковава и почва да пръхти. Не ще да върви. А аз, нали съм сънен, го шибвам леко по опашката и му казвам: Диий, не спирай, айдееее! А конят се вдига на задните крака и пак пръхти… В това време чувам: Дур!(стой), и момчето изплашено ме раздрусва, скочих от капрата и какво да видя пред мен беше зейнала огромна пропаст… Прегърнах сляпото си конче, което ни спаси. И до ден днешен не мога да си обясня как е възможно едно сляпо животно да усети, че пред него се стеле опасност… На връщане към Бургас пък го наобиколили седем вълка. Отново месечината осветявала със зловеща услужливост пътя. Отново кончето спряло да върви с наострени уши. Косата му се е изправила от ужас. Преброил ги, 7 парчета! Грандпапа е започнал кротичко да говори на кончето и бавничко са се измъкнали към града. Не са били гладни, беше сигурен дядо инак нищо не можеше да ги спре. Щяха да ни разкъсат, вълци са това. След този разказ грандмама отново въздъхна дълбоко, нищо че беше шабат, инак по празници тя се въздържаше да намеква на своя Ел Дьо (Г-д), че животът понякога ѝ тежи. А вечерта завършваше обикновено с разходки върху гърбовете им. И двамата се просваха, единият на миндера, другият върху кревата, а аз ги разтъпквах с крака. И тъй като ми писваше понякога, изигравах цяло хоро върху телата им или пародия на някакъв балет, нещо като Умиращият лебед от Сен Санс, като, разбира се, накрая се срутвах и лежах така изнемощяла най-често върху тлъстичкия гръб на баба ми. И оживление в отсрещната къща. Раздигат масата, смеят се… Разказали са си нещо иронично, но доброжелателно, след тежката седмица. Обикновено по тези места на почит е сарказмът. Все още смехът е на масата, сред трохите и остатъците от храна. Шабатът успокоява страстите след тежката работа и зарежда батериите за следващата седмица. Всички участват в раздигането на масата. Сякаш това е част от ритуала. Мъжете все още си говорят оживено с някакъв предмет в ръка, купа или забравена чиния… За какво ли? Политика? Или бизнес? Или нещо лично? Ерушалайм е наш! Единни са. Наблюдавам ги през дантелата от листа. Втора цигарка и още една непозволеност, чаша вино… и воайорство през моята опора клоните на дървото. И никой не мрънка, че работи много. Тука има принцип: работа не се отказва. Не съм чула някой да казва залудо работи, залудо не стой. Може да спечелиш един шекел, но това е труд, или казано по друг начин: свещенодействие… Като другото свещенодействие шабат, почивката и задължителните разговори със семейството. Защото от много работа също можеш да обезумееш. Как постигат това равновесие? И постигат ли го? Нямам отговор, но от висотата на короната на дървото ми изглежда дори скучно перфектно. Сигурно защото е шабат. Мама и татко отидоха на дълга екскурзия с кораб в Обетованата земя. Вече бях ученичка и за уикендите (шабатите) бях при родителите на татко. Грандмама Естер беше учителка, а и грандпапа Жак беше високо образован за времето си. И двамата знаеха френски и иврит, а испанският им беше много по-богат. Не бях очарована, че ще ходя в тяхната къща, защото ми правеха много забележки. Грандма ме изпитваше и беше все недоволна, че не чета хубаво. Трябва да се упражняваш! Всеки ден! казваше строго тя и си говореха нещо на ладино с дядо ми, но аз разбирах, че е по адрес на майка ми. Инак тя е свирила на цигулка и беше доволна, че ме приеха от раз, май втора, от всички деца в школата към Музикалното училище. Къщата им винаги миришеше на чисто и всяка вещ се слагаше на място. Не ми разрешаваха да се качвам по столовете, защото ще ги издъня, бяха плетени от фина слама. Покъщнината се пазеше грижливо и нямаше излишества и разхищения. Най-омразното нещо за мен обаче беше яденето. Докато не ми натикат цялата храна в гърлото до троха, не ме пускаха да стана от масата. Понякога ми се е случвало да стоя от закуска до обяд на стола с млякото и отвратителния каймак вътре, който се люлееше като сопол. Но аз се научих от братовчедите ми да си крия хляба под масата. Там имаше едни летви за разпъването на масата за шабат и беше чудесно скривалище за злояди деца. Но бяхме разкрити. Веднъж грандмама се мушна отдолу да изчисти по-хубаво килима и беше обсипана от порой огризки. Беше много смешно. Когато ми призлееше от тази стерилност в къщата, да пазя всичко и да не разхвърлям, грандмама вадеше една голяма бакелитена кутия, пълна с копчета, и я изсипваше върху миндера със заръката да ги сортирам по цвят и големина. Сякаш вътре се пазеха съкровищата на къщата. Невероятна пъстрота. Сред калейдоскопа от мъниста се различаваха и няколко жълти значки. Аз се глезех, търкалях се и се кичех с тях. Но грандмама се изправяше заплашително над мен и с цялата тъга, която имаше в иначе строгия си поглед, ми каза: Не е смешно. Бяхме жигосани с тези копчета. Пришивах ги върху всяка дреха. За да не ни арестуват. По-късно разбрах защо беше най-безрадостният човек, когото съм срещала някога. Само обиците ѝ с по един висящ смарагд, сякаш закачен върху люлка, се полюшваха закачливо под аскетичните ѝ очила. Взирам се в младежките ѝ снимки и се мъча да отгатна девически порив, мечтателен поглед, някаква любовна авантюра, вкуса на нещо пикантно в живота на тази привлекателна, но твърде правилна жена. Обичаше изкуството, цветята, рисуваше прекрасно, беше сръчна и с дядо ми не пропускаха филм или спектакъл в нашия малък Бургас. Но всичко по-палаво в живота ѝ бе покрито с воала на приличието. Дългият ѝ и смислен живот, както и къщата ѝ на ул. Славянска, беше просмукан с аромати като белина, камфор, валериан, лавандула и нафталин. Душата ѝ бе недосегаема. Веднъж ми каза: Най-скъпото и най-качествената дреха трябва да е бельото. То е най-близо до тялото ти. А вие давате луди пари за всякакви джунджурии, които окачвате по себе си, и ми показа един свой корсет, ушит от нейната по-голяма сестра Роза. Беше наистина като произведение на изкуството. Грандпапа Жак е бил проспериращ производител и търговец на млечни продукти, които е пласирал успешно и зад граница. Та повече от 30 села в околията са зареждали с мляко най-голямата мандра в града. Имал е и първия камион с хладилник, за да превозва продукцията си, а фабриката, която построява, е със седемметрова изба на две нива, с хладилна инсталация, също за съхраняване на капризния продукт. По тази причина след 9 септември сградата му я използваха за склад на едро. А в зимните месеци е търгувал с жито и кожи. Но фалирал. Татко ми твърди, че е заради световната икономическа криза, която го застига с непосилни за него кредити. Но баба ми беше убедена, че е заради инатливия му Асашки характер. Истината е, че когато някой греши, никога не знае как е станало това, просто избираш грешната карта и на другата сутрин се събуждаш с дългове до козирката. Иначе главата му беше компютър, казваше в негова защита баба ми. И действително помня, че в края на живота си, когато изпадна в старческа апатия, губеше се по улиците и вече не ни и познаваше, му давахме да решава задачи с трилиони и той бързо-бързо ги смяташе. А ние използвахме елка, за да проверим резултата. Никой от нас не можеше да изчислява като него, дори баща ми, който е завършил същата Търговска гимназия и университет. Много пъти и с елката не можехме да се справим и бъркахме, толкова много числа, и тогава крещяхме подигравателно вкупом: Сбъркаааа! А той ни поглеждаше с избелелите си очи, някак апатично, с презрение, и казваше тихичко на ладино: Пишонес! (пикльовци). И наистина при повторната проверка се оказваше, че сме пикльовци. След удара от икономическата депресия дядо ми се е посъвзел, но пък го довършва Законът за защита на нацията. Баба ми твърди, че няколко пъти са ги изхвърляли от къщата им. Първият път е, защото евреи нямат право да живеят близо до склад с хранителни продукти. Нищо че продуктите са произведени от евреи и складът е също на евреи на ул. Мария-Луиза близо до моста. После, като отишли да живеят под наем, някакъв съсед се оплакал, че не желае да съжителства с евреи… и така, пак нарамили бохчите, този път при роднини. Въпреки всички стресове грандмама Естер доживя до 98-годишна възраст, почти до края с акъла си и изправена, с всичкото достойнство и цялата подреденост на аскетичното си възпитание. Висок, черноок, с образовки…А грандпапа Жак обичаше много да разказва за подвизите си в армията. Той е участвал във всички войни, седем години е аскерувал. А аз обичах да слушам. Ето каква история ми разказа, излегнат като античен герой върху миндера. Беше вече грохнал, плешив, с бръсната глава, и склерозата лъщеше над темето му, като тъжен Арлекин. А като млад е бил атлетичен и буен младеж. Завършил е с отличие втория випуск на Търговската гимназия в града. По това време неговата част е отседнала в Ямбол, а там е имало много красиви девойки. И група младежи решават да избягат надвечер и да се приберат в казармите среднощ. Често са го правили. Но за нещастие този път, когато са прескачали оградата, офицерът ги видял. Дядо ми се измъкнал, но онзи изправил целия батальон за проверка и започнал да обикаля, като оглеждал фронтоваците един по един и си мърморел: Висок, черноок, с образовки! Висок, черноок, с образовки… Спрял се пред дядо ми, погледнал го, но грандпапа бил с буйна черна коса и с големи, но зелени очи, и офицерът го отминал. Предполагам, че тази история той ни я разказваше, за да запомним, че е бил висок и напет красавец. В края на живота си беше се смалил. А историята с комина е почти като екшън. В Ямбол и до днес близо до гарата има един много стар комин. Навремето там е била тухлената фабрика. В един протяжен и скучен следобед, когато войниците са се шляели, някакъв бабаит обидил дядо ми, като се изсмял в лицето му, че еврейчетата са страхливи мъже. Тогава грандпапа, за да защити достойнството на всички евреи в тяхната част, които не били никак малко, се обзаложил с въпросния зевзек, че ще изкачи този комин от вътрешната страна и ще си хвърли кепето като доказателство, че е стигнал до върха. Катерил се по едни метални стъпенки, които са били поставени на доста голямо разстояние една от друга. Но което е най-вълнуващо, към края на комина липсвал един от ченгелите. Дядо ми Жак обаче успява да се повдигне на пръсти и да се хване, след което се набира на мускули и преминава нагоре. Стига до върха, хвърля си кепето, чува бурния възглас на аскерите отвън и започва слизането, което било много по-трудно. А и той вече е бил доста уморен. Когато доближил въпросната кука, се оказало, че е невъзможно да стигне с целия си ръст до нея. И зачакал. Чудел се какво да направи. Отвън момчетата започнали да плачат, не знаели как да му помогнат. Изплаших се призна ми той. Висял е почти час вътре в комина, тялото му се е полюшвало, със заплахата да се размаже всеки момент върху опушената земя. Пускай се!, съветвали го приятелите му, ние ще стоим отдолу и ще те хванем. Но грандпапа ги помолил да намерят повече дюшеци, които да натрупат под отвора. Какво си е мислил, когато се е решил накрая да се пусне от стъпенката, само той си знае. Целият му живот се завърта в калейдоскопа на тази опушена тръба. Оттласква се и успява като акробат да се улови за следващата кука. Е, после слязъл като победител. Цялата част, барабар с офицерите, са го чакали долу. Радостни възгласи, прегръдки, хвърчащи във въздуха войнишки кепетата… радост. Ознаменували щастливото избавление, като събрали пари и си оформили почерпка. От участието си във всички битки дядо ми се завръща с ордени за храброст. Младостта не знае какво е страх, но пак в тези военни години той осъзнава, че в живота страхът и копнежът за свобода вървели винаги заедно, крачели по села и паланки, набивали крак, обиколили земята заедно със световните войни, вкопчени един до друг като влюбена двойка. И ако едно от тези усещания пострада, другото било готово да умре тутакси за него. Май на това му казват саможертва.\nХодили ли сте някога на панаир? В Бургас имаше две неща, които много ме привличаха, въпреки че мама казваше, че са селски. Едното беше панаирът, другото циркът. Веднъж в годината там, където се намира пазарът днес, се правеха големи панаири. Търговци от цялата страна разпъваха своите палатки и подреждаха стоката си. Навесите, под които бяха изложени всякакви джунджурии, от ковьорчета за окачване над печката и плетени кувертюри до пистолетчета, керамични стомнички, които чуруликаха като птичета, калейдоскопи, атлазени сутиени на баклави, кюлоти, забрадки, чембери и т. н. Пъстрота, която може да ти отнесе очите, сякаш те е връхлетял най-разрушителният ураган… който обаче отнасяше предимно левчетата от портмонетата. Сергиите бяха изтипосани от двете страни на улицата в шпалир, като се започнеше почти от халите, та до пазара. На върха бяха разположени най-привлекателните неща захарният памук, вафличките, въртележките с кончета, стрелбищата, зад които стояха червенокоси хубавици с големи деколтета и цигара в уста. Но аз обичах да гледам циганските въртележки. Едни големи люлки, захванати за дълги синджири, които завъртаха с бясна скорост хората и те пищяха, сякаш виковете им изригваха някъде от преизподнята. На тези въртележки се качваха влюбени двойки и често ги виждах как се оплитаха по двама със синджирите и се целуваха. Беше невероятна гледка. Хората, предимно младежи, се въртяха във вихъра на лудостта, сякаш телата им бяха окачени на ченгели, и крещяха от страх или от щастие, сякаш всички дяволи танцуваха в очите им. Но баба ми, файтонджийската съпруга, плюеше гнусливо и ме дърпаше да не гледам, като казваше през зъби зинганос (цигани) и задължително се прибираше вкъщи с някое ковьорче или гобленче, което купуваше след дълъг пазарлък. А грандмама, учителката, отделяше за всеки внук по два лева за една въртележка и един пестил. Аз исках захарен памук, но това ни се забраняваше, защото пестилът е полезен за червата. Грандмама Естер разглеждаше панаира със сдържано високомерие, сякаш отиваше да свърши някаква много важна работа, след което се прибираше със същата пренебрежителна физиономия, с която беше излязла. Някак си го разбирам татко ми защо се е влюбил в мама. Тя не гледаше на храната като на вкусно удоволствие, а на необходим за тялото полезен продукт. Грандмама готвеше вкусно, но винаги се брояха витамините, протеините и другите елементи. От цялата тази полезност и разнообразност ти се отщяваше да ядеш. А мама се радваше на храната и я поглъщаше със сладострастно удоволствие. Така ни хранеше и нас. Правеше ни попарки от боза или с кафенце и вътре натикваше и маслото, и сиренето, и млякото, и беше много вкусно. И най-злоядото дете не може да устои на мазните ѝ пръстчета, с които мачкаше сладко-солените бокадикос (хапки) и ни ги поднасяше с плавна ленивост на изящната си ръка към устите ни, а после си облизваше пръстите. У мама имаше един вроден артистизъм, в който се оглеждаше цялата привлекателност и лукавост на понятието. Беше едрогърдеста кокетка, с гъста тъмна коса и сключени вежди. Няма никога да забравя думите на Христо Фотев, който навремето е учил в Техническото училище, което се е намирало също в Коджакафалията. Веднъж той ми каза: Когато минаваше майка ти покрай оградата, дъхът ми спираше. Сякаш стъпваше расата… и после добави няколко думи за мен, които ще премълча от скромност. А в тези дни, когато гостуваше панаирът, градът се радваше на лудостта и забавлението, доста по-различни от интимните спектакли, на морето, което полюшваше вълни в срещуположния край на града. Подготвям в главата си менюто за предстоящия шабат. Трябва всички да бъдат доволни, а те са много. Милост и надежда е моята мисия. Прекрасната ми снаха Анастасия, дошла в семейството ни от недрата на Сибир. Обичам я. Каквото и да се случи между нея и моя любим син, тя ще си остане завинаги майката на моя внук. Нир, съпругът на дъщеря ми, работещ като булдозер, раздал с щедрост лазура в очите на моите внучки Лирика, Ника, Елия. Той също ще остане завинаги в сърцето ми, както и неговото прекрасно семейство, с което общуваме като глухонемите, но някак си се разбираме с помощта на синкопите в сърцата ни. Така разговарям и с птичките, скрити в клоните на това дърво. Един шарен дребосък се приближи нахално към мен и ми се скара. Бях посегнала към поредната непозволеност. Само още една цигарка, помолих му се прибирай се в клоните, ще събудиш целия квартал… Загърнах се с шала, а той пак се нахвърли: чирик! чирик! Добре, добре, няма повече, успокой се, шабат е… Отивам при сенките от миналото…Родих сина си сравнително късно, на 36 години. За Руменка, дъщеря ми, цял живот съм се страхувала, и до днес. А на Сашко се радвах. Той ме върна към шабатите. Още като се роди, ме погледна едно наперено мъжленце. Увито в лекьосаните пеленки от Майчин дом. С щръкнала косичка, като еж. Малко намусен, не се издаваше, че е уплашен от света, в който се е заселил току-що. Беше много сладко момченце. Гушна се в мен, като потреперваше, успокои се и заспа. От този ден нататък с никой мъж не съм се чувствала по-сигурна. Вилнееше Лукановата зима. Хладилникът кънтеше от глад. Навън сивееше бетонената пустиня на квартал Обеля-2. Блокове, блокове, блокове… и ни едно дръвче. Толкова бях объркана, че като се роди Сашко, го изписахме в розовото одеялце на сестра му. Че и цветни снимки му направихме. И до днес синът ми не може да ни прости тази глупост. Другата глупост, която пък аз не мога да си простя, е, че месец-два след като се роди момченцето ми, изпратих девет години по-голямата му сестричка на първата ѝ задгранична екскурзия от училище, във Виена. Дълбоко омерзена, ѝ давам пъпчето на ревящото ѝ братче със заръката да намери едно хубаво място и да го хвърли там. И разбира се, малката ми принцеска не намира по-хубаво място от двореца Белведер. Разказвам тази случка, за да напомня отново на себе си, че никога не бива да изричам заклинания. Деветнадесет години по-късно той беше приет в един университет във Виена. И до днес е там. Детето Александър растеше, ръсеше своите остроумия и глупости, а аз в стремежа си да създам на децата си по-голяма финансова сигурност ги правех все по-безпомощни с отсъствието си от дома. Времената бяха такива, убивахме ни предупреди гениалният Коста Павлов.\nБеше буйно момченце, доста често ме викаха в училище, за да ми се оплакват. А той, като героя Чудик от разказите на Шукшин, все се оправдаваше и ме уверяваше, че всичко това е извършил за мое добро. И като вникнех в пакостите му, беше точно така. И до днес връзката ни е много вълнуваща. За да го озаптявам, аз използвах доста инквизиторски похвати, заплашвах го, че ще му се разсърдя, и това много го разстройваше. Бях вече забравила какво непозволено е извършил, а той през пет минути идваше да ме пита, за да се увери дали му се сърдя. Някой път и в съня си ме питаше. Грешка! – няма училище за родители. Разбира се, накрая се вкопчвахме в прегръдка и никой не можеше да ни раздели. Мама много се дразнеше и ми викаше: кага ло, кага ло, /нааквай го/ ще има да патиш от това дете, много го глезиш… Но тези прегръдки бяха толкова важни за мен и въобще не споделях възгледите на баба ми (учителката), че детето трябва да се целува нощем, докато спи. Тези думи така се бяха врязали в съзнанието на манипулатора Сашко, че като свърши някоя беля, той сам идваше при мен да ми се скара колко много съм го разглезила и той какво да прави, налага се да прави глупости. Ти си виновна! викаше ми той. Много ме глезиш, нищо не можеш да отказваш на децата си! и сълзичките му капеха от разгневените му очи. В края на нашия изтощителен педагогически урок той се тръшваше театрално на земята и ми заявяваше, че не заслужава да живее и трябва да се самоубие, толкова е лош… Ние с баща му прихвахме и се нахвърляхме да го мачкаме, беше толкова сладък. А той ни буташе с разстроен поглед и ни казваше: Вие само ме използвате, аз ви служа, за да си доставяте удоволствие, не ви давам повече да ме целувате! Веднъж, изморена след работа, май бях дежурна по брой, взех децата и ги заведох в близката до нас пица. Вкъщи нямаше нищо за ядене. Сашко пак се беше разлигавил и ние със сестра му започнахме да го възпитаваме. А той тутакси развя своята мантра, разсърди се, завря се под масата и заяви, че не заслужава да живее. Но в този момент дойде сервитьорката и започнахме да поръчваме. Самоубиецът под масата повдигна покривката и каза: И за мен една пица, ама голяма!\nБеше май втори или трети клас в Еврейското училище. Един приятел от Пловдив беше оставил вкъщи няколко кашона със знамена и фланелки с ликовете на наши култови футболисти. Нали живеем близо до пазара. Тези кашони се подмятаха месеци наред и общо взето ни пречеха, но… какво се случи? Ненадейно ми се обажда в редакцията директорката на училището. Искала да разговаря по някакъв въпрос с мен. Прибирам се вкъщи, малкият седнал пред телевизора с вдигнати крака върху масичката, като някакъв бос гледа детското. Питам го дали знае защо ме вика директорката и той тутакси скочи, затвори вратата, за да не чуе баща му, и ми казва: Шшшт, тихо! Сега ще ти обясня! И разбирам аз, че наш Сандо продавал на децата от училището знамена и фланелки по 50 стотинки, някъде левче, кой колкото има. Та чак се е стигнало до директорката. С парите си купувал сладки неща. Ние го ограничавахме, беше лаком и малко по-пълничък от нормата. Та той, разбирате ли, да си навакса. Втрещих се. Размахах му пръст и отидох в другата стая да се посъветвам с баща му как е най-педагогично да постъпим. Мъжът ми пък взе че изпадна в еуфория: Не разваляйте детето! Да продадеш български знамена в еврейското училище, е все едно да продаваш позиви в нелегалност! И докато се разправяме, пристигат мама Стерче и папа Жожо като Радецки с гръм. Мама се включи в разправията с цялата си мощ да ме обвинява и накрая ме предупреди: Да знаеш, един ден този глезльо може и в затвора да ви откара! Папа Жожо, за да успокои страстите, прегърна Сашко с цялата си благост и му каза:; Ела сега да ти разкажа за Жан Валжан от Клетниците, който от престъпник е станал много честен и добър човек. Той разказваше на всички внуци приказки, преди да заспят. А моят любим син, вече понаерчил гребен след разправията, му отговаря: Не искам да ми разказваш за Жан Валжан, искам да ми разкажеш за Жан-Клод ван Дам… Но се случи точно обратното. В годините след пубертета Сашко стана прекалено правилен човек. Сякаш дяволът суфлираше живота ни. Страхувах се да не тръгне по лош път, да не се захване с неподходящи приятели, с наркотици… А стана точно обратното. Татко ме успокояваше не се тревожи, буйното дете ще смачка главата на змията… Но като журналистка съм се сблъсквала с какви ли не съдби и треперех за децата си. И само животът може да ти погоди подобна метаморфоза. Бях прекалено заета с вестника, в който работех. Имах и други проблеми. И най-неочаквано за мен синът ми стана религиозен. Малко по малко, чувствах как поповете отмъкват детето ми в бездната от мрак. Пуснах в ход мегафона на самосъжалението и се чудех как да постъпя. Вече нямах никаква власт, нито аргументи. Какви аргументи можеш да имаш, когато някой ти каже: Ами Г-д така е решил? Баща му, който винаги е бил по-склонен към мистицизъм, ме успокояваше, но аз бях непримирима. Веднъж Сашко ми призна колко му харесва семейството да се събира около масата на шабат, да си говорим и да споделяме радостите и трудностите през изминалата седмица. Сподели ми, че това му е липсвало много в нашето семейство. Чувствал се е самотен. А в казана със самота обикновено врят два мозъка, единият може да те съсипе, другият да те извиси. Разбрах как да си върна детето. Шабатната вечер се превърна в религия за мен. И както децата се учат от родителите си, се случи обратното. Започнах да опознавам детето си и да се уча от него. Обикнах чистотата в душата му. Мъдростта и поезията в притчите, които ми разказваше. Понякога дори се срамувам от сметкаджийските съвети, които му давам. Но какво да се прави, с годините заприличваме все повече на Гоголеви герои. Смалени и пресметливи! Днес Сашко подрежда живота си по мъжки. Синът ми учи своя син да става мъж. Освободил се е от фалша на някои църковни ритуали. Става все по-божествен и по-малко религиозен. И гледа Г-д, както и истината, право в очите. Благодарна съм Му! Чирик, чирик! – и свада в клоните с кратка борба. Няколко перушинки паднаха с плавни пируети върху тревата на терасата. Шшшшт!, тихо!, смъмрих ги. – Всички спят. Умълчаха се. Само няколко листенца се полюшваха, като издаваха скривалището на битката. Връщам се при уроците от моя шабат. Нещо не толкова лицеприятно, но поучително и човешко, твърде човешко, както бе казал един философ. Наш приятел се оттегли от света на живите. Направи го по мъжки с достойнство и болка. Беше мъчително за всички! Жалехме! Съпругата му, дребничка жена, беше съсипана. Не бяхме приятелки, но чувствах, че трябва да помогна. Беше в депресия, пиеше хапчета. А нямаше други приятели, тъй като близо десет години отсъстваха от България. Имах някакви угризения към това момче и си казах ето това е начинът да утеша душата му. Канех я често в дома си. Веднъж тя ми сподели с болка, че петъците са най-ужасните ѝ дни, тъй като през седмицата е на работа. Погледнах с благодарност към небето и от този момент всеки шабат тя беше у дома. Румен също беше въвлечен в паролата. Постепенно тя стана част от нашето малко семейство, споделяхме ѝ проблемите си, доверих ѝ приятелите си, присъстваше неизменно на всички семейни празници. Стана някак естествено. Малко по малко тя се съвзе, махна антидепресантите. Траурът пак си остана в душата ѝ, но по-встрани, както е редно. И постепенно започна да крачи, все по-уверено, в съзвучие с живота. Радвах се на тази промяна като на лично постижение. От време на време забелязвах в очите ѝ стъкълце, което пречупваше искреността на чувствата ѝ, и оттам лъхваше хлад, като в приказката на Андерсен. И веднага се скастрях мислено за моята мнителност. Така изминаха няколко години, може би пет, докато постепенно първо се разредиха шабатите, беше все по-заета, после изключи и празниците, докато накрая изчезна съвсем. Няма да си кривя душата, в известен смисъл се чувствах и облекчена, все пак ми беше ангажимент. Но се изживявах малко като спасителка и чувството за несправедливост отвори рана в ума ми. Май бях вложила повече чувства в упражнението Шабат. Това, което научих отново с благодарност към Небето, е, че никой не трябва да се изживява като последния пример! Огледах се от всички страни… и се харесах. Шабат Шалом! Небето над мен е като огромна градина с цветчета, целите във фосфор. Като саморасълчета, сякаш Г-д е пръснал семенца в неоплевено поле. Но като се загледаш каква хармония от светлинки, какъв порядък, финес и красота… Само трябва да имаш мечти и настроение, за да надигнеш поглед. Защото напоследък гледаме само в краката си. Да не сбъркаме стъпките и сметките. И дървото ми не се сдържа, и то помаха с клони към високото. После се чу слаб шум, май въздъхна… Дали пък грандмама не се е преродила в него! Трябва да внимавам. Бях на 36 години, с огромен корем, пълен с бебето Сашко. По телевизията даваха как рушат Берлинската стена, после се сгромоляса и Желязната завеса. И пак пред екраните разстреляха семейство Чаушеску. Втурнахме се в демокрацията като разгърдени бурлаци с щурм. Вече имахме цялата свобода на света, но се оказа, че нямаме никакво понятие нито за света, нито за свободата. Братовчедите ми се запътиха един по един към летище София с еднопосочен билет за Израел. Изпратих ги всичките, защото единствено аз живеех в столицата. Никога няма да забравя очите им, преди да прекрачат границата, или така нареченото КПП. Беше някаква странна смесица между страх от неизвестното, носталгия и самосъжаление и неволно изпусната сълза. Но беше много искрено и тъжно. Днес всички вече са успели израелци. Година по-късно отидох и аз на първата си екскурзия до Обетованата земя. В самолета през цялото време си мислех за баба ми Виктория, която крееше да види Палестина, а грандмама Естер пък беше заклета ционистка… но и двете си оставиха костите в България. Такива бяха обстоятелствата. Времето понякога е крадец на съдби, а друг път разхищава. Първи ме посрещнаха палмите. И синьото небе. После се развикаха и роднините ми, посрещачи. Това, което остана в съзнанието ми като първо впечатление за Израел, е култът към цветята и децата. Култ към живота и неговото бъдеще. Беше много вълнуващо пътуване. За един месец кръстосах почти цялата страна. А тя е малка, стои като запетайка върху картата на света, но и точно толкова значима като място и акцент в изречението на планетата. Защото в световния хор всичко би могло да бъде, ама Запетайка. Но това не е моя тема. Запознах се с роднините си, които от 35 години са там и не ги бях виждала никога, някои дори не бях ги чувала. Запознах се и с камъните от древността, които от хилядолетия стоят и чакат да бъдат опознати и вярно изтълкувани. И братовчедите, с които съм израснала и които от две-три години прохождаха в началото плахо, после все по-сигурно в тази древна земя и съвсем млада държава. Трудно е да се обясни какво точно видя душата ми, инак очите ми видяха красота, просперитет, безупречен ред, работещи хора и… хиляди антики. Бях там около Великден и пред очите ми се случиха практиките на религиите в свещения за почти всички Ерусалим. И аз се потопих в тази святост и тържественост на ритуала. В един от шабатите мой братовчед, най-успелият до този момент, пожела да ме вземе в общежитието, в Рамат Авив, където бяха настанени почти всички новодошли. Но се замотахме малко по магазините, пихме кафе и закъсняхме. Беше вече сумрак. В Израел всички прозорци са с щори, за да пазят от палещото слънце. Изправихме се пред една огромна сграда и братовчедът ми показва къде точно е тяхното апартаментче. И пред мен се откри една гледка, която никога в живота си няма да забравя. На няколко места в прозорците стояха застинали силуети на хора, които се взираха през щорите. Съзерцаваха май това красиво небе, което обаче все още не беше съвсем тяхно. Не бяха го опитомили. Искаше се време, време на странстване. Стояха и ме чакаха, и чакаха, и чакаха. Сигурно повече от час, изправени като римски центуриони. Искаха да ме видят и заедно с мен да вдъхнат нещо българско, да поговорят с мен на родния език, на който са изрекли първите си думички, езика, на който са се обяснявали в любов, на който са си защитавали дипломите и успехите… Език, на който са рецитирали Аз съм българче! И после високи сини планини и небето синьо кат’коприна, това е моята родина! И…! Толкоз за този шабат. Еврейска му работа. 25 години по-късно отново бяхме заедно на шабат. Отново в Рамат Авив, но в просторен и луксозен апартамент. Същата компания, но чичковци с шкембета и хапчета в джобовете. Май и перчемите им липсваха. Вицовете ги разказваха на български, но ги завършваха на иврит. Беше прекрасна вечер. Малко говорихме, но си казахме всичко. С поглед. И гърлата ни бяха чисти. Нямаше буци. Нямаше и устрем. Бяхме се смирили. Времето и крилата падат безшумно. Две жълти перушинки се приземиха върху терасата. Не чух глъчка в клоните. Погледнах нагоре, всичко беше спокойно. Дали не са от крилото на някой ангел? Те воюват ли за нещо? Нямат ли претенции за някой облак в небето? Хи-хи, раздвижване в клоните. И отново тишина. Май някой иска да ме изплаши. Така е когато се пъхаш в шубраците със сенки. С дървото сме приятели, а на долния етаж моите малки ангелчета бълнуват своето щастие. Сънуват живота си, а там са спомените на тяхната любима сафта (баба) Хана? Моята шабатна принцеса Румена се яви като крехко екзотично растение, което отглеждах с много любов и страх. Взаимно се учихме, аз да ѝ бъда добра майка, тя да бъде правилно дете. Наблюдавах как укрепва нежното ѝ стебълце, как се пропуква към слънцето цветчето на прекрасното ѝ личице, оправях листенцата на душата ѝ и се опитвах да вникна в характера ѝ. Тя също ме изучаваше и във времето се оказа по-добър аналитик от мен. Беше свенлива и сериозна като възрастен човек. Послушна, изпълнителна и отговорна. Наблюдавах как укрепва нежното ѝ стебълце, как се пропуква към слънцето цветчето на прекрасното ѝ личице, оправях листенцата на душата ѝ и се опитвах да вникна в характера ѝ. А в юдаизма петък вечер е най-големият празник шабат. Въпреки моите досадни препоръки и грижи нашата шабатна принцеса успя да направи от себе си това, което искаше. Направи го повече от успешно. При това, без да ми се противопоставя. Бях ѝ отредила научно поприще, не знам защо, реших, че там е нейната сила. Може би защото е последователна и вглъбена. И тя не ми възрази, но в сърцето си е имала други планове. Завърши с отличие Гимназията за древни езици и култури и влезе с отличие в Софийския университет, специалност Социология. Учеше като звяр и шестиците валяха, въпреки че според нея нивото на университета беше далеч по-ниско от това в училището ѝ. И до днес има дарбата да пише вълнуващо, като баща си. На 21-годишна възраст се престраши да ми признае, че иска да се занимава с танци, да развива тялото си. Помислих си, че е временно момичешко увлечение. Но при Румена няма нищо временно. Когато захапе нещо, тя го изтърбушва докрай. Запознах я с една моя приятелка акробатка, която е завършила хореографското училище. Така, в началото тя тръгна плахо към своята професионална метаморфоза. По цели дни и нощи (за ужас на съседите) тренираше. А когато за първи път я видях на представление, нито аз, нито баща ѝ я познахме. Това дете беше родено за сцената, а аз, нейната майка, съм проспала дарбата ѝ. Още не беше завършила университета, когато започна да ходи по турнета, влезе в съвсем други среди, заживя друг живот. Веднъж след едно пътуване в Южна Корея ми разказа нещо, което ме разтърси. В един от почивните си дни тя решава да посети най-светия будистки храм, който се намирал доста далеч от курорта, в който беше ангажирана трупата ѝ. Както е известно, тези духовни средища са нависоко. Руменка се придвижва донякъде с автобус и после започва да се изкачва пеша. Денят е бил делничен, не е имало никакви хора. И тя върви, върви, върви по пътеката нагоре към храма, и няма край. В един момент се е притеснила и поизплашила. Но в машинката на дъщеря ми няма инсталиран заден ход. Ето какво ми сподели: Заповядах си да не гледам нагоре към върха. Слънцето може да те ослепи с красотата си и да слънчасаш в стремежа си да покориш върха. Казах си гледай си в краката, стъпка по стъпка, с повече търпение и разум. Стига до това уникално място. Потапя се в тишината и чистотата на тази изтънчена религия и се разплаква. Сълзите се стичат по бузите ѝ като емоционален душ. Тръгва си умиротворена и пречистена оттам. Малко по-късно решава да изпробва уменията си в Израел.\nИзпратихме я с един куфар дрехи и още цяла дузина страхове и надежди. Взе си и дипломата, ако случайно не потръгнат нещата, да запише магистратура. Не ми е разказала за трудностите, които е преживяла. Неотдавна научих, че по време на репетиции пада от 5-метрова височина, малко под купола на цирка, в който работеше. За нейно и наше щастие се разминава само с уплах. Днес заедно със съпруга си управляват свой цирк. Режисира спектакли, участва в сценариите, организира и училище към цирка, и още много неща в сферата на шоуто. Животът на моята шабатна принцеса вече не е при мен. В Обетованата земя Руменка срещна своя принц и ме дари с три внучки. Така се запознах с Хана, нейната свекърва. Родителите на моя зет са полски евреи. Преживели са ужасите на Холокоста, но оцеляват. В Израел поляците са доста издигнати в йерархията на държавата и може би по тази причина доста недолюбвани от сънародниците си. Спомням си думите на един мой братовчед, който ми беше казал, че е антисемит по отношение на полските евреи. Семейството на Хана оцелява, защото още преди окупацията на Полша заминават за Беларус, после ги изселват в Сибир, оттам ги пращат в Казахстан, а след края на войната в Берлин… Когато се установяват в Германия, майка ѝ Мириям решава да отиде в Полша, за да потърси семейството на родителите си, от които дълго време не е имала никаква вест. Връща се съкрушена. Млъква. Просва се в леглото и лежи, без да мръдне повече, от десет дена. Не е имала сили да живее. Цялото ѝ семейство: родители, сестри, братя, племенници… е било избито. Въпреки всички стресове, които преминават като тревожна сирена през измъчения ХХ век, Мириям доживява до 99 години, запознава се и с Румена, която в Израел наричат Романа. Хана ми разказваше живота си увлекателно като приказка от 1001 нощ. При всяка среща открехваше по още едно плисе от завесата на нейната драма. Показваше ми красотите на Израел със сдържана гордост на шляхтич. Радваше се на водата в шадраваните, възхищаваше се на цветята в градините. Заведе ме в старото пристанище на Тел Авив, откъдето слизат първите заселници на новата държава, Стария Яфо, който от полуразрушени къщи се превръща в привлекателна атракция за почитателите на културата и алтернативното изкуство… Тук са и сградите, строени от тамплиерите и поклонниците, които са идвали на Божи гроб преди стотици години. Приличат ми малко на общежития, но те също са памет, а тя не се руши. Измислят се невероятни начини, за да се префасонират, хем да запазят духа на старата сграда, но и да я включат в съвременното живеене. Интелигентна жена е Хана, прекрасна комбинация между практичен ум и нежна душа. Майка е на пет деца и 14 внуци. И всички я боготворят. С големите внуци ходи на джаз концерти и театър, по-малките ги води по музеи, а бебешоците на детски опери и куклени представления. И аз понаучих от нея доста полезни неща за всекидневието. Идвала е в България и веднъж дори я заведох в Шалом на нашия Лимуд (семинар). Беше очарована. Присъства на всички лекции, които бяха на английски, и дори си водеше записки. Може би година по-късно пак бяхме някъде заедно, тя извади, без да иска, от чантата си брошурката, която бяха ни раздали на семинара. Попитах я, за какво я пази? А тя ми отвърна: Как за какво, та аз навсякъде разказвам за България. На нашите пенсионерски сбирки тук им показвам да видят каква организирана еврейска общност има при вас, колко са способни хората в тази малка балканска страна! Кимнах и отминах думите ѝ…\nНеотдавна ме заведе да разгледам театъра и филхармонията. Беше сигурна, че съм идвала и друг път на това място. Но не бях. Сградите са разположени във форма на буквата Г. А пред тях се открива площад с голям шадраван. Между двете постройки са се стрелнали към небето три гигантски дървета, клоните на някои от тях преминават през сградите по един много артистичен начин. Пак около тях е оформен малък парк с пейчици на три нива и отново пътечките минават през фоайетата на тези култови здания, сякаш се спускаш в лабиринта на някаква увлекателна легенда. Бях очарована и казах: Прекрасно решение! Не само, ми отвърна тя и продължи: – В началото на миналия век, когато нашата държава е била само една красива идея, тук са се събирали първите заселници-ентусиасти. По цяла седмица са работили неуморно и на шабат са сядали под дърветата да изплачат мъката си и да споделят надеждите си. Пеели са песни с благодарности към Г-д и с молба да им даде повече сили и търпение, за да успеят да си върнат земята. Тук до дънерите са намирали спокойствие и утеха, и кураж. Тези стволове не са случайни, те са Нашето Всичко. Говореше тихо, а очите ѝ станаха още по-големи и сини. Сякаш някаква невидима везна, забита в ствола на дървото, отмерваше бъдещето срещу миналото. Както в съседната сграда, в театъра, се редуваха маските на драмата и комедията, радостта и сълзите. Тази изповед си заслужи още една непозволеност цигарка с глътка. Заревото над мен ме подсети, че предстои да изгрее шабатът, с цялата си прелест на деня. А аз продължавах да си мисля за думите на Хана. Колко символично е да посадиш паметта на нацията си между музиката и театъра. Не спирах да се изненадвам от тази държава. В основите ѝ са вплетени любов и прагматичност, ум и душа… Дървото над мен наведе клони, погали ме. И пърхащите същества в шубраците се размърдаха, сякаш се прозяваха със сладките си човчици… Идваше денят и аз се бях замислила за предстоящия ми полет. Пристигах тук при нещо мое, но си тръгвах у нас. При моите планини и моето море, и всичките ми думи! Погледнах нагоре, листата се размърдаха. Усмихнах му се. Пак ще дойда! му казах. Не се безпокой, няма да те изоставя, не ревнувай! Дърветата на Хана са пленяващи, но не са мои. Предстоят ни още много нощни бдения. Аз ще бъда твоята заселница… Ще ти разказвам още и още, и още… Един ден може би ще легна в клоните ти, ще те прегърна и когато стана на хумус, ще те храня, за да си още по-красиво. Но ти ще ми обещаеш, че ще подкрепяш внуците ми и ще им разкажеш всичко, с думи нежни и вълнуващи, като Шехерезада.


papiSTOP опит: една от най-ефективните статии за постигане на papiSTOP на здравето в мрежата?\n9.5/10 0:18 Robert Bernard\nАко се доверим на многото преживявания, станали наскоро публични, много ентусиасти ще могат да подобрят здравето, използвайки papiSTOP. Ето защо не е изненадващо, че papiSTOP става все по-популярен.\nПрепоръките потвърждават твърдението, че продуктът всъщност може да помогне. В полевия доклад потенциалният клиент ще научи всичко, което трябва да знаете за приложението, въздействието и възможните резултати.\nЦелта на papiSTOP на papiSTOP беше да подобри здравето, или използвайки продукта за по-кратък период или за дълго време - успехът и ефектът зависят от вашите планове и нивото на ефективност.\nАко човек анализира съответните мнения на потребители в мрежата, единодушният резултат е, че методът в тази област на приложение зависи от всички алтернативи. И така, какво papiSTOP трябва да знаете за papiSTOP?\nЕстествената основа означава, че можете да понасяте papiSTOP много добре.\nПроизводителят ще трябва да предложи много години рутина в точно тази област на приложение.\nТози факт, разбира се, трябва да ви помогне да постигнете желанието си.\npapiSTOP е разработен за повишаване нивата на тестостерон. Това е специално. Конкурентните продукти често се опитват да решат едновременно безброй предизвикателства. Това е много голямо предизвикателство и логично едва ли работи.\nОт това наблюдение може да се заключи, че този тип добавки от хранителните категории имат твърде ниска доза от активните съставки. Точно по тази причина не виждате никакъв ефект върху деветдесет процента от тези продукти.\npapiSTOP производство на papiSTOP също продава продуктите онлайн. Това е забележително в сравнение с Titan Gel Gold За вас това означава уникално добра изкупна цена.\nТези свойства правят papiSTOP забележителни:\nБезбройните предимства при използването на продукта са впечатляващи:\nНе е нужно да посещавате лекар, който само се смее на вашата ситуация\nНе се нуждаете от рецепта от лекаря, тъй като лекарството може да бъде закупено онлайн без рецепта и лесно и при благоприятни условия\nПакетът и подателят са дискретни и безсмислени - съответно поръчвате онлайн и остава тайна какво ще получите там\nПо-долу са papiSTOP индивидуалните ефекти на papiSTOP\npapiSTOP е изключително ефективен именно защото сътрудничеството на отделните компоненти работи толкова добре.\nЕдно нещо, което прави органичен продукт за ефективно подобряване на здравето като papiSTOP уникален е предимството, че той общува само с биологичните функции в организма.\nНяколко хилядолетия на развитие означават, че до известна степен всички процеси за повече здраве са винаги достъпни и трябва само да бъдат инициирани.\nВярно на производителя, по-нататъшните ефекти са убедителни:\nЕто как може да изглежда продуктът - но не е необходимо. Всеки трябва да е наясно с факта, че препаратите са подложени на различни нередности, така че резултатите да бъдат както по-слаби, така и по-силни.\nОсновата на разработената смес papiSTOP се състои от няколко основни съставки papiSTOP и.\npapiSTOP преди практическото тестване на papiSTOP е papiSTOP условие, че производителят използва 2 доказани вещества като основа: на база.\nНо какво да кажем за подходящата дозировка на тези съставки? Отличен! Основните съставки на продукта се събират в напълно приемлива дозировка.\nВ началото звучи малко необичайно, що се отнася до поддържането на здравето, но ако погледнете текущите проучвания за тази съставка, ще намерите увлекателно обещаващи резултати.\nДобре обмислена, добре коригирана концентрация на съставките и снабдена с допълнителни съставки, които също допринасят за ефективното подобряване на здравето.\nВ момента трябва ли да papiSTOP странични ефекти при papiSTOP?\nПонастоящем е важно да се повиши високото ниво на информираност, че papiSTOP в настоящия случай е помагащ продукт, който е от papiSTOP за процесите на организма.\nЗа разлика от стотици конкурентни продукти, следователно продуктът работи с човешкия организъм. Това също оправдава практически несъществуващите странични ефекти.\nНаистина! Телесните промени са забележими и това първоначално би могло да се влоши само непознато чувство - това е страничен ефект, който по-късно изчезва.\nПонастоящем страничните ефекти не се споделят от множество потребители ...\nЗа кого е papiSTOP едва ли е полезен?\npapiSTOP помага изключително много при отслабване. Това е факт.\nДокато вярвате, че можете просто да хвърлите таблет и директно да решите всичките си проблеми, трябва отново да обмислите гледната си точка. Поддържането на здравето е дълъг процес на развитие. Ще е необходимо малко търпение, за да направите това. В резултат на това изглежда, че е по-добре от Titan Gel Gold.\nВ papiSTOP може да съкрати пътя. Разбира се, никога не можете да го прескочите. Ако искате да подобрите здравето си, купете продукта, в крайна сметка го поддържайте и можете да очаквате да решите проблема си в обозримо бъдеще.\nКакво трябва да се има предвид при дозиране на papiSTOP?\nАко сега се чудите как е взета статията, със сигурност няма причина да се страхувате: интернализирате принципа за по-малко от две минути.\nБъдете напълно безгрижни, забравете всичко останало и очаквайте с нетърпение момента, който е подходящ от ваша гледна точка, за да опитате papiSTOP. Можете да сте сигурни, че е изключително лесно да използвате препарата по време на пътуване, на работа или у дома.\nТова се потвърждава от някои потребителски преживявания от повечето купувачи.\nВ приложеното описание, а също и на свързания уебсайт имате възможност да прочетете всички неща, които трябва да използвате статията дългосрочно и без загуби.\nМножество потребители описват, че са успели да получат облекчение от първата употреба. Следователно не е рядкост историите за успех да се записват след сравнително кратко време.\nВ проучванията на продукта често се назначава директен ефект от потребителите, което първоначално е продължило само за кратко време. При многократна употреба тези резултати се стабилизират, така че последствията да са трайни дори след приключване на употребата.\nВ следващия курс изглежда препоръчително, въпреки изолирани доклади, които показват краткосрочни резултати, да бъдат последователни и да се използва papiSTOP поне няколко месеца. Можете също да се свържете с нашата служба за повече информация.\nКак хората, които са преживели papiSTOP го papiSTOP?\nКато цяло човек открива само отзиви от клиенти, които безусловно смятат продукта за добър. Логично има и други хора, които изглеждат малко недоволни от сравнението, но като цяло обратната връзка все още е изключително добра.\nВ случай, че продължите да имате съмнения относно papiSTOP, очевидно все още не сте в papiSTOP състояние да коригирате действително обстоятелствата.\nПо-долу ще ви покажа някои от нещата, които успях да разбера по време на моето изследване:\nИмайте предвид, че това е обективно наблюдение на хората. Резултатът от това е много завладяващ и, както предполагам, преносим на огромното мнозинство - също и на вас лично.\nЕто защо е добре papiSTOP не чакате повече, с което рискувате да papiSTOP предписанието или производството на papiSTOP. За съжаление, това се случва отново и отново с естествено ефективни продукти.\nВъзможността за закупуване на такъв ефективен лек от законен дилър и за разумна сума е изключение. Това ще бъде впечатляващо в сравнение с Titan Gel В момента той все още се продава в изброения магазин. По този начин не поемате риска да купите опасна имитация.\nСигурни ли сте, че имате волята да внедрите приложението за дълго време? В случай, че отговорът на това е „Не съм сигурен“, оставете го по-добре. Въпреки това мисля, че имате достатъчно мотивация, за да поемете задачата и да постигнете резултати с продукта.\nВнимание: Допълнителна информация за доставчиците на този препарат\nРешението да се търсят непроверени продавачи и следователно най-вероятно да се изпращат само имитации, би било ненужно опасно, а не законните средства.\nВисоки са шансовете, че ще ви продадат фалшиви лекарства, които в идеалния случай не правят нищо и все повече разрушават здравето ви. В допълнение към това често се преструват отстъпки, които в крайна сметка се оказват самозванец.\nЗа бързи и безопасни ефекти трябва да вземете лекарството само от страна на автентичния доставчик.\nТази страница се оказва идеалната точка за контакт за закупуване на продукта, защото наистина получавате всичко - най-добрите оферти за артикула, оптималните грижи за клиентите и разумните условия за доставка.\nМожете да си спестите опасните процедури за търсене. Сега просто кликнете върху една от нашите връзки тук. Те се проверяват редовно. В резултат на това доставката, условията и цената са винаги най-добрите.


Куркума - изключително ценна и полезна билка, която може да използваме за много неща\nКуркума – изключително ценна и полезна билка, която може да използваме за много неща\nКуркумата е много популярна подправка в Индия. Корен, изсушен и стрит на прах, с наситено жълто-оранжев цвят – тя е неизменна част от много индийски ястия.\nМного са изследванията, доказали лечебния ефект на куркумата. Счита се, че с куркума могат да се предотвратяват или лекуват над 600 болести. Редовната й употреба се свързва с изцелението на различни видове рак, алцхаймер, различни инфекциозни заболявания.\nПолзи за здравето от куркума / куркумин\nОсновната съставка е куркуминът, заради който и подправки има силножолт цвят. Съдържа витамини В6, В3, фолиева киселина и минерали. Куркумата се препоръчва като терапия срещу диабет. Напоследък в тази подправка е намерена една до сега неразкрита молекула, наречена CNB-001, която има невероятна сила върху мозъка, но и във възстановяване на раните по човешкото тяло.\nДействието на този молекула не е превантивно, а лечебно. Притежава антисептични и антибактериални свойства, приложима е за дезинфекция на рани и изгаряния.\nНамалява риска от детска левкемия. Чисти черния дроб по естествен начин. Може да забави развитието на болестта на Алцхаймер (разрушава натрупаните амилоидоза в мозъка).\nРегулира метаболизма и подпомага отслабването.\nВ Китай отдавна се използва като лекарство срещу депресия. Лекарство срещу артрит и ревматизъм.\nУскорява зарастването на раните и бързо възстановява наранена кожа. Помага при лечението на псориазис и други възпалителни заболявания на кожата.\nСмята се, че растението може да предотврати над 600 болести.\nКуркума лонга е един от продуктите с екстракт от растението, пригоден за профилактика и лечение (tnt-21.com). Екстрактът е точно дозиран в капсули, които се приемат с вода след хранене 1-2 пъти дневно. Куркума лонга укрепва имунитета и реализира полезните си въздействия като антиоксидант. Особено подходяща форма при терапия на пациенти с Алцхаймер./lekar.bg\nЕтикети: куркумаползи от куркумата\nСподели във Facebook1110Изпрати в WhatsApp


СЪВЕТНИЦИТЕ ВДИГАТ ТАКСИ ДВА ПЪТИ И ПОВЕЧЕ!? – Новините от Берковица\n2021/01/25 12:09:28 PM 2021/01/25 12:09:31 PM novini330\t0 коментара\nВ най тежката година, в която всякакви бизнеси и хора умират заради вируси и липса на работа, берковските съветници ще гласуват двойно и тройно увеличение на общински такси. Предложението за това изменение на Наредба за изменение и допълнение на Наредбата за определянето и администрирането на местните такси и цени на услуги на община Берковица се крие старателно от гражданите, въпреки че трябва да е напълно публично. Обществено обсъждане на проекта НЕ Е ПРАВЕНО. На сесията в петък-29 януари, 13 часа, няма да чуете нищо за същността на измененията. Любомир Тодоров от ДПС ще прочете само проект за решение и ще каже: „Всички сте запознати с Проекта за решение, Икономическата комисия го е приела с 5 гласа „ЗА“. Това ще видят гражданите на камерите. Новите цифри ще ви ударят по главата, когато ви потрябва елементарно удостоверение, или скица от Общината. Увеличенията са драстични! Такси, които не са съществували до сега, се появяват направо от ниво 50 лв!? Такава е услуга под номер 2667-Одобряване на План за управление на строителните отпадъци и/или План за безопасност и здраве в размер на 50,00 лв. за всеки план !? Таксата за проста скица се вдига двойно-от 10 на 20 лв!? Таксата към услуга 2084-Издаване на удостоверение за режим на търпимост на строеж от 50,00 лв. става 100,00 лв.!? Черно бяло копие от документ ще струва 6 лв за ЕДНА СТРАНИЦА!? Ако копието е цветно-10 лв!? Всички берковски съветници отдавна са в една партия и ще гласуват новите такси МОНОЛИТНО-17 ГЛАСА „ЗА“!\n← СНОЩИ СПРЯ ТОКА 4 ЧАСА АВАРИЙНО, А ПРЕЗ СЕДМИЦАТА ЩЕ СПИРА…ПЛАНОВО…\nМЕСТНАТА ВЛАСТ СИ ВДИГА ЗАПЛАТИТЕ С 20% ! →\n2021/05/24 7:58:39 PM 2021/05/24 8:05:13 PM novini330\t0


Парламентарната група на "БСП за България" няма да подкрепи Истанбулската конвенция - Политика\nПарламентарната група на "БСП за България" няма да подкрепи Истанбулската конвенция\nпубликувано на 13.01.18 в 17:34 | обновено на 13.01.18 в 18:46\nПарламентарната група на "БСП за България" няма да подкрепи Истанбулската конвенция.\nНационалният съвет на БСП е взел това решение като за него са гласували 61 члена, "против" - 25, а 7 са се въздържали.\nНационалният съвет на БСП заявява, че в конвенцията съществуват текстове, които разделят българското общество и могат да бъдат тълкувани разнопосочно. Решението след петчасовото заседание е, да има законодателни предложения, с които да се гарантира ефективната борба с насилието над жени и да се приложат на практика разпоредбите на Конвенцията за защита на жените от всички форми на насилие.\nПрезидентът на ПЕС Сергей Станишев също участва в пленума, за да лобира за приемането на Истанбулската конвенция.\nСамо допреди един месец позицията, която беше изразена и от БСП на Съвета на Партията на европейските социалисти чрез гласуване по резолюцията, в изричен текст в подкрепа на Истанбулската конвенция. Тя е подкрепена и от БСП. Измислени или силно преувеличени страхове и абсурдни интерпретации на конвенцията изместват истинския проблем, който не търпи отлагане е насилието над жените.\nЛидерът на червените в Пловдив Георги Гергов разкритикува лидера на БСП Корнелия Нинова:\nТрябва да продължим това, което сме правили година и половина, а не това, което иска Нинова.\nЧленът на НС на БСП Светлана Шаренкова е на мнение, че документът не трябва да се подкрепя:\nНие също сме Европа и имаме друго мнение, както Унгария и други държави не са съгласни да приемат тази конвенция.\nПрограма Хоризонт Политика БСП конвенция


Български паспорт | Valery's Mlog\nFebruary 7th, 2008 by Valery Dachev\nПоследния път, когато си издавах задграничен/международен/просто паспорт бях особено учуден от процедурата особено в частта и със свидетелството за съдимост. По онова време в нашата държавица такова все още се изискваше и това беше логично (да не повярва човек). Любопитното в случая беше, че такова се издава по месторождение, а моя милост е роден в Санкт-Петербург (тогавашен Ленинград) и въпросната хартийка трябваше да ми бъде връчена от възможно най-логичното ведомство – Министерство на външните работи! Колко съм бил глупав да си мисля, че по-логично би било тази информация да се издава от Министерство на вътрешните работи или Министерство на правосъдието… по постоянен адрес.\nЕ, преживях го тогава. И тези дни, когато тръгнах да подавам молба за нов паспорт, вече се бях подготвил психически за разходка до МВнР. За мой късмет обаче свидетелство за съдимост не ми трябваше, а фактът, че не съм роден в България този път въобще не беше пречка. За сметка на това пък са си намерили нещо ново, с което да ми загубят времето – майка ми е рускиня и следователно трябва да се установи, че съм български гражданин. Без съответното удостоверение за българско гражданство аз молба за международен паспорт не мога да си издам.\nТук е моментът да отбележа, че нито една от моите множество самоличности няма гражданство различно от българското, нито е предявявала (в документиран вид) претенции да има такова (за добро или за лошо). Винаги съм разполагал с българските си документи за самоличност, живял съм си в българия (и по документи и де факто), воден съм бил на отчет в съответното българско Военно окръжие и т.н.. И изведнъж ми заявяват, че това по никакъв начин не ги прави сигурни, че аз съм български гражданин!\nВъпросното установяване на българско гражданство се извършва от (отново най-логичното ведомство) Министерство на правосъдието задължително с посредничеството на общинското ГРАО (“Гражданска регистрация и административно обслужване”) след подаване на молба в общината по постоянен адрес. В Казанлък обаче ГРАО и общината се намират в различни сгради, та ето я и процедурата:\nВзимам бланка за молба от ГРАО и я попълвам. Специална за моя случай няма, затова се ползва такава за гражданин живеещ в чужбина. Задължително от ГРАО, защото в общината нито имат такава бланка, нито знаят как се попълва!\nПревеждам скромната сума от 50 лв. (миналата пролет таксата е била 10 лв.) по сметка на Министерство на правосъдието в БНБ задължително през ДСК (което ми коства още 3,50 лв. за самия превод).\nПравя си комплект актуални снимки (още 6 лв.), защото по неясни за мен причини се изискват две такива за издаване на удостоверението.\nНа купчинката трупам и копие от присъставения ми акт за раждане, номерът на който така и не можаха да установят.\nРазбъркваме до получаването на хомогенна смес и завеждаме в деловодството на общината.\nТе от своя страна изпращат цялата тази купчинка обратно в ГРАО (естествено, не мога да подам документите директно там). Това отнема ден.\nГРАО изпращат купчинката в Министерство на правосъдието (където също не мога директно да подам документите). В рамките на една седмица.\nЗа още около седмица в Министерството си свършват работата…\n… и връщат хартийките обратно… Отново за седмица.\nПолучавам си документите и вече мога да подам документи за паспорт!\nНа печалившите – честито! И всичко това заради абсурда, че институциите нямат читава връзка помеждуси. В една нормална държава към кратката молбичка за преиздаване на паспорт щях да приложа само актуална снимка и евентуалните промени в данните за моята особа, а останалото щяха да си го свършат сами. Както казах… в една нормална държава…\nTags: bulgarian, passport, български, издаване, международен, паспорт\nPosted in Absurdistan, Articles\n8 Responses to “Български паспорт”\nFeb 08 2008 at 00:36\nВрать не надо, Валлери! Каждому известно что тьi гражданнин СССР :) :)\nПустото ер-ъй така и не го намерих на клавиатурата ми, май го нямам, а трябва да си го сложа за такива случаи :).\nFeb 08 2008 at 12:25\n@Дончо: На самом деле точно так написано в моего акта о рождении… но това е било преди да ми бъде присъставен в България. :-P\nА за буквичката “ы” – наистина я няма по клавиатурите ни, а понякога наистина ми трябва. За всеобщо улеснение съм я написал тук, за да знаеш къде да я търсиш, като ти се наложи отново да я ползваш. :)\nFeb 11 2008 at 15:04\n@Валери: За още по-голямо твое удобство ти предлагам да си свалиш и инсталираш моята ЯВЕРТЪ клавиатурна подредба, която направих вбесен от нашенско академично безобразие. Ще имаш ы и Ы, достъпни с AltGr+ь/Ь.\nСлед разговорът ни реших да включа и тези символи, и без това отдавна ми трябват :).\nFeb 11 2008 at 22:53\nСпоред мен трябва да се въведат “експерти”, да им се платят веднъж един куп пари, и да минат през цялата система в опит да издадат паспорт – проследявайки на практика системата… След това бесни колко време им е отнело и с правата да променят нещата да седнат и да измислят начин да се избегне цялата тази бюрократична лутаница.\nFeb 11 2008 at 23:08\n@Дончо: Бааа… яко… даже ще я инсталирам и на бащата в Казанлък, че той в момента от един Notepad я търси. Мерсим! :)\n@ssk: Новото двайсе… не им харесало копието от акта ми за раждане (което им дадох показвайки им и оригинала и дубликата), та решили с писмо да си поискат заверено копие от акта от кметството, където ми е издадено… Отидоха още две седмици… :)\nFeb 19 2008 at 14:31\nМоля, пак заповядайте :). Ако има още нЕкои нужди, пиши – ще я ъпдейтна (или сам я ъпдейтни).\nMar 06 2008 at 17:21\nМного си прав, че такова разкарване може да те подлуди, а не са рядкост случайте, когато се налага, но ще ти кажа, че май вече “нормалните” държави са на изчерпване. За 5 години в Германия съм се нарадвал на бюрокрация също толкова, колкото и в България. Един от последните забавни моменти беше, когато исках да запиша магистратура в друг факултет. Наложи се да направя 3 пълни цикъла между централната изпитна комисия , тази на новия факултет и бюрото за чуждестранни студенти и накрая се оказа, че пак ми бяха дали грешна информация. Та така, де и тука дори не можеш да си позволиш да бутнеш на когото трябва, че да стане по-бързо :-)\nMar 12 2008 at 08:13\n@___Jul___: Може умишлено да правят мръсно на чужденците, за да ги откажат. :-P\nМеждудругото, преди два дни са получили удостоверението, че съм български гражданин. Това е невероятно! Отне им точно месец и 5 дни. Очаквах да се проточи повече в интерес на истината… :)\n« София срещу Сердика – 1:0\n“Ама аз не знаех…” »


0| 3002 |11.08.2016\nВремето се захлажда от утре. През нощта в Западна и Централна България ще има краткотрайни, на отделни места интензивни валежи, гръмотевични бури и градушки.\nВ петък валежи ще има и в източните райони, а над по-голямата част от Западна България облачността ще се разкъса до предимно слънчево време.\nЩе духа умерен, временно до силен вятър, в западната половина от страната от северозапад, а в източната от север. Ще нахлуе хладен въздух и температурите чувствително ще се понижат. Максималните ще са между 21 и 26 градуса.


Проект за озеленяване гр. Панагюрище от Грийн Арт\nПроект за озеленяване – гр. Панагюрищеmariastefanova2019-02-05T09:41:50+00:00\nПроект за озеленяване на частен дом – гр. Панагюрище\nКонкретните клиенти се възползваха от услугите ни за изготвяне на ландшафтен проект. Възложеното проектиране на дворно пространство беше комплексно възложено, а някои от проектите, за които нашия екип от професионалисти отговаряше са:\nГеодезическо заснемане и изработване на актуална ситуация\nРаботен проект по част Благоустройство и паркоустройство\nПроектът за озеленяване е интересен и изчистен. Предвидена е голяма тревна площ свободна за игри и забавления на открито. По периферията са проектирани красиви растителни групи с преобладаващи декоративни треви и цъфтящи многогодишни растения. Ландшафтният дизайн предвижда изграждане на басейн с площадка от декинг около него. В площадката е ситуиран и растителен кът с 2 водни ефекта, които представляват амфори обливащи се с вода. Тези декоративни фонтани ще допринасят до интересното и уникално звучене на композицията.\nНашите ландшафтни архитекти направиха и 3D визуализация на озеленяването, за да могат клиентите ни да добият по-добри идеи за озеленяване на двора.\nС нетърпение очакваме строителните процеси по къщата да бъдат завършени, за да започнем озеленяване на този интересен двор.\nОзеленяване на Hacienda Residence\nИзграждане на воден ефект\nПоддръжка на частен двор кв. Драгалевци\nПоддръжка и реконструкция на частен двор кв. Симеоново\nПроект за озеленяване кв. Симеоново


Дубайски фонд инвестира 25 млн. долара в "Кеш Кредит"\nНачало Бизнес Дубайски фонд инвестира 25 млн. долара в "Кеш Кредит"\nОт Delta Partners Capital обявиха официално, че вече има подписан договор за инвестиция с "Кеш Кредит Инвест" ЕООД - компанията-майка на българското дружество за "бързи" кредити\n20:08 29.08.2013 524 ~ 2 мин. четене\nБазираният в Дубай инвестиционен фонд Delta Partners Capital ще инвестира 25 млн. долара в българската компания за бързи кредити "Кеш кредит". От чуждестранното дружеството обявиха официално, че вече има подписан договор за инвестиция с "Кеш Кредит Инвест" ЕООД - компанията-майка на българското дружество за "бързи" кредити.\nDelta Partners Capital Limited е вторият фонд на Delta Capital, който пък е инвестиционното подразделение на Dеlta Partners Group Holding - водеща компания в развиващите се пазари, фокусирани към телекомуникациите, медиите, технологичното консултиране и инвестиционните предприятия.\nВ Дубайската компания работят около 200 души. Фирмата има офиси в Барселона, Богота, Дубай, Йоханесбург и Сингапур. През януари компанията набра първия транш от над 100 млн. долара в своя втори фонд, чиято цел е да инвестира общо 350 млн. долара в компании, в ТМТ (Телекомуникации, медии и технологии) сектора с възможности за растеж в Африка, Централна и Източна Европа, както и в Югоизточна Азия.\nУсловията по сделката не бяха оповестени. Завършването на транзакцията зависи от успешното изпълнение на условията по сделката и получаването на необходимите одобрения от регулаторните органи. Инвестираните средства ще бъдат използвани за финансиране на по-нататъшен растеж и международно развитие на "Кеш Кредит".\n"Радвам се, че инвестиционна компания с подобен опит и знания за индустрията като Delta Capital е решила да ни подкрепи със средства и опит. Това ни дава уникалната възможност да излезем на нови пазари", коментира основателят и изпълнителен директор на "Кеш Кредит" Георги Крумов.\nДжефри Финк, управляващ съдружник Delta Capital, и Борис Немсич, изпълнителен съдружник в Delta Capital ще се присъединят към Борда на директорите на "Кеш Кредит" след финализиране на транзакцията по сделката.\nПазар на труда 2345\n"Толкова ги е страх от мен, че ме цензурират дори във Фейсбук"


Търговци готвят протести заради проверки на Столична община - Последни Новини от DNES.BG\nСобственици на павилиони се оплакват, че правата им са нарушени\n16 апр 2021 09:40, Камелия Цветанова\nСтолична община започна масирани проверки на павилиони след трагичния инцидент с 16-годишното момче в София, което загина от токов удар на булевард "Иван Гешов". Акцията е срещу незаконните павилиони. Всички такива търговски обекти около мястото на произшествието не работят.\n„По първоначална скица трябва да се намирам с 33 метра по-надолу, но там има изградена тревна площ, за която се оказва, че никой не е уведомил общината. Съответно не мога да бъда поставен там. Община „Триадица“ изгражда втора схема, правя втора геодезия и съм поставен на това място. Но онзи ден пристига уведомление, че съм незаконен и трябва да бъда премахнат. Мотивът е, че трябва да съм на първото място, което е невъзможно и незаконно“, казва Кнежевич пред bTV.\n„По първоначална скица трябва да се намирам с 33 метра по-надолу, но там има изградена тревна площ, за която се оказва, че общината не знае. Не мога да бъда там. Община „Триадица“ изгражда втора схема. Но онзи ден пристига уведомление, че съм незаконен и трябва да бъда премахнат“, обяснява Кнежевич.\nТърговецът твърди, че работи на това място две години и никой не му е казал, че е незаконен и пита как през това време общината е взимала наем от него.\nТърговецът е повикал геодезисти, които установяват незаконно строителство.\n„Над 1000 души са в подобна ситуация. Ние ще организираме протест, това е най-лесно, но целта е истината да излезе наяве. Искаме истината. Защо казват, че сме назаконни като имаме всички документи и те ни поставиха тук. Обидно е. Изкарват ни престъпници“, казва той.\nОще по темата: протесттоков ударпроверкапавилион\nЮрданка Не разбра къде се намира и какво работи. Ама да краде знае. Научи се. Но Тиквата го нема вече и тя ако има късмет, ще е в Затвора. П.С. Мутрата не оставит шлюху свидетельницу.\nОставка на Фандъкова и гл.ахитект на София!Оставка и на кметовете!Нови избори за кметове!!!!!!Нови търговски отдели да се уволнят всички калинки!\nС тази държавна и общински администрации работещи по модел от 80-те години на миналия век просто нищо няма да потръгне в тази изтормозано държава. Лошото е, че никой по никакъв начин не планира реформи в администрацийте. Аз лично на няколко пъти съм виждал с очите си, как държавната администрация в България прогонва чужди инвеститори. Просто трагедия!!!\nТова е типичен пример за безумието наречено държава в което живеем и работим. Правилата са така направени така, че винаги си виновен и във всеки момент могат да те изнудят. И сега ще проличи колко безполезна е съдебната ни система. Човека ще води дела минимум 3-4 години и когато накрая безполезния съд вземе решение вече няма да има никакъв смисъл от него. Бизнеса на човека отдавна ще е фалирал. И дори да спечели никой в администрацията няма да бъде наказан а човека няма да бъде обезщетен.\nдържавата е по-коварна от най-коварните престъпници, защото във всички случаи тя винаги печели\n'Търговецът твърди, че работи на това място две години и никой не му е казал, че е незаконен и пита как през това време общината е взимала наем от него.'\nзащото отгоре ги притискат и вие вече не сте удобен за съвместен бизнес, драги\nв Б-я държавата печели заедно с престъпниците докато не дойде ред да ги прецака\nКютек на репресивните бухалки на властта!\nТова не са проверяващи, а изедници!\nзатуй в развитите страни демокрацията се прилага като отровата\nпо малко, за да не усети жертвата


Покрития за очила за компютър | optistudio.bg\nМИНИМАЛНИ ПРЕПОРЪЧИТЕЛНИ ПОКРИТИЯ ЗА ОЧИЛА ЗА КОМПЮТЪР:\nфилтър за синя светлина – за pабота с компютър има най-голям смисъл от именно този вид антирефлексно покритие. Всякакви други антиpефлексни стъкла само намаляват отраженията от екрана върху очилата, но не защитават от опасната светлина. (Виж тук защо е опасна). Всички стъкла с филтър „синя светлина“ са и с антирефлексно покритие. Но не всички антирефлексни стъкла имат филтър „синя светлина“. Изрично търсете обозначение за филтър за синя светлина.\nтвърдо покритие – освен, че предпазва от случайни надрасквания, то защитава и останалите покрития на стъклата (напр. антирефлексните, които са невероятно тънки – 0,2 микрона). Така че колкото по-твъpдо толкова по-добре.\nолеофобно покритие – спестява честото почистване на отпечатъци от пpъсти и замазвания по стъклата. При високия клас (обозначено като „супеp лесно почистване“) бърсане на стъкла се налага едва веднъж на няколко седмици. По-рядкото почистване удължава живота на покритията.\nКакво още е важно за очилата за компютър – ВИЖ ТУК.\nАко имате диоптър и освен за компютър използвате очилата за четене (далекогледство) или за далече (късогледство), виж важните покpития за очилата за четене и за очилата за далече.\nИЗБЕРИ РАМКА И СТЪКЛА – ПОРЪЧАЙ ОЧИЛА ЗА КОМПЮТЪР ОТТУК


Съдебна санкция за община Ямбол, заради секретаря Кабрански — Радио и ТВ 999 новини от България и света, слушайте ни и онлайн по РАДИО 999\nАмортизацията е причина за авариите на светофари по централни кръстовища (видео)\n#1 образ безподобен 19.07.2019 20:02\nВреме е самозабравилият се да си носи персоналната отговорност. Да си ги плаща Кабрански! Защо аз да ги плащам? Ей това не мога да го разбера! Той извършва незаконосъобразно действие, а аз плащам за наглостта му... И ти, читателю, и ти плащаш за неговото безхаберие. И това са малки пари. Ако знаеш за какво наистина плащаш, читателю...!!! А ако знаеш и колко...!!! Всъщност и да знаеш, така или иначе, няма да си мръднеш гъза. Дори като дойдат избори, пак за същия, дето му плащаш гяволъка, пак за него бюлетина ще пуснеш. Тази игра сме я играли вече много пъти.\nОчаквайте на живо: Пети национален протест на медицинските...\nНаграждаването на най-добрите спортисти ще бъде на...\nОбщина Ямбол и Стралджа поискаха „спешни мерки“ за...


Кеворкян "разболя" Николай Бареков. - Скандално\nЯвно скандалът с легендата на бг телевизията Кеворк Кеворкян е отслабил защитните сили на Николай Бареков. Водещият на сутрешния блок на БТВ от няколко дена не се появява в ефир, защото е болен от свински грип.\nРазбира се, внезапното му отсъствие се изтълкува от доста хора, като уволнение. От известно време в публичното пространство се носят слухове, че на шефовете му им е писнало от претенциите на журналиста и ще го изгонят. Но едва ли ще се случи, тъй като Бареков има здраво лоби и „топла връзка” с новата власт.Той се надява приятелството му с гуруто на бг рекламата Красимир Гергов да му помогне да си запази работата. Междувременно колежката му Ани Цолова ще „носи” предаването на гърба си.\nОт седмица скандалът с Кеворк Кеворкян яко подкопава авторитета на Николай. Кеворкян го нарече „Цветарка” , защото Бареков отиде с букет гербери да отдаде лично почест на Генерала след изборната му победа.


Xiaomi Mi Max 3 TENAA Images разкрива своя дизайн от Всички страни | | Новини за мобилни технологии: таблети, смартфони и други мобилни джаджи\nXiaomi Mi Max 3 TENAA Images разкрива своя дизайн от Всички страни\nВчера TENAA разкри всички спецификации на M1804E4C, M1804E4T и M1804E4A телефони Xiaomi, но техните списъци не включва изображения. Спецификациите на тези модели имаха предположи, че те не са нищо друго освен мрежови варианти на предстоящ смартфон Xiaomi Mi Max 3. Китайският орган за сертифициране сега актуализира списъците, като добави изображенията на телефона. Най- актуализираните листинги показват, че всички варианти са идентични дизайн.\nВ списъка на TENAA беше споменато, че Mi Max 3 има три камери. Той обаче спомена само конфигурацията на главен сензор за настройка на двойната камера. Сега, когато изображенията на телефон се появи, сега е потвърдено, че телефонът наистина разполага с двойна настройка на камерата.\nИзображенията на TENAA показват, че Mi Max 3 има високо съотношение на страните дисплея. Горните и долните рамки не са много дебели и са на еднакъв размер, докато страничните рамки са тънки. Антенните ленти могат да бъдат вижда се да върви по горния и долния ръб на телефона.\nЗадният панел на Mi Max 3 е направен от метал. Има вертикална настройка на двойна камера, която включва LED светкавица между два сензора. Сканер за пръстови отпечатъци също има отзад на телефонът.\nМоделът M1804E4C има 64 GB памет, 4 GB RAM памет и селфи камера от 5-мегапикселова. Останалите технически характеристики са същите като M1804E4T и Модели M1804E4A. Mi Max 3 разполага с 6,9-инчова FHD + резолюция поддържащ дисплей Захранва се от 1,8 GHz октарен процесор. То изглежда, че фаблетът се захранва от Snapdragon 636. Все пак там има възможност, че може да има по-висок вариант с участието на Snapdragon 710 SoC. Той е пълен с огромна батерия от 5,4000mAh капацитет. Основният сензор за настройката на двойната камера е на 12-мегапикселова. Снабдена е с предна камера на 8-мегапикселова.\nПрочетете още: Xiaomi май вероятно обявява Mi Pad 4 Модалности за стартиране в сряда\nНяма потвърждение за датата на стартиране на Mi Max 3. Изпълнителният директор на Xiaomi обаче Лей Джун потвърди през последния месец това смартфонът ще бъде обявен през юли. Очаква се да дебютира с Redmi 6 Pro и Mi Pad 4 през следващия месец.\nКакво е вашето мнение относно спецификациите и изображенията на Xiaomi Mi Max 3? Споделете ни вашите мнения, като публикувате вашите коментари по-долу.\n(източник 1, 2, 3)


ковани ножове - Страница 44 - KnivesBG.com\n#646 Мнение от Angel » 05 Юли 2012, 15:39\nDjigit написа: Охо, аз колко такива "мои" ножове имам\nНа клипчето като че ли ми изглежда по- малък, или кунките са големи? Може ли размери да напишеш, че не намерих.\nКунките са големи , а и телефончето изкривява образа като снима отблизо. Целият е 290мм, само острието е 170мм, широко 35мм и дебело 6мм\n#647 Мнение от valio174 » 11 Юли 2012, 11:53\nЕто един нож и от мен. (Втория ми кован нож) Острието е от ресор. 135мм дълго, 4мм дебело, 40мм широко. Нарочно съм оставил следите от чука, защото предпочитам матови остриета отколкото полирани. Дръжката е удобна за работа, особено за сечене.\nМалко изкривих линията острие-дръжка. Скоса не е е от най-равномерните, но кво да се прави, ще го преживея. Знам че има много неща за коригиране, но съм нов в този занят\nЩе съм ви благодарен ако кажете забележките си.\n#648 Мнение от gandalf » 11 Юли 2012, 13:01\nКато за работен нож на мен ми изглежда много добре, даже малко отгоре; явно ще понесе сериозно ползване. За което ти желая да го сториш със здраве\nДай малко повече информация за дръжката, моля.\n#649 Мнение от valio174 » 11 Юли 2012, 13:18\nами гарда е от орех, след което има дъб - двете тънки ивици, а между тях има кора (от дъб). Най голямото дърво е орех Кората се нацепи, затова я напоих с епоксидна смола и нямах повече проблеми\n#650 Мнение от marincheshki » 11 Юли 2012, 16:00\nПоздравления за старанието . Като за втори опит е добре.\nНаистина има още какво да се желае, например, съгласен съм, че засечката в края на дръжката е удобна при сечене, щото не ти се пързаля ръката, но все пак мисля, че е прекалено голяма.\n#651 Мнение от valio174 » 11 Юли 2012, 17:45\nmarincheshki написа: Поздравления за старанието . Като за втори опит е добре.\nБлагодаря за отговора Дръжката търпи скъсяване, особено в горния край на петата\n#652 Мнение от VesKoz » 11 Юли 2012, 17:56\nХаресва ми! Можеш да оползотвориш мястото в долния край на петата с едно отворче за въженце. Имам месингова тръбичка ф6mm, ако си от София и ти трябва щ'и дам.\nСправил си се отлично. Моя втори опит (па и десети) е плачевен.\nИмах в предвид нещо от сорта:\nПоследно промяна от VesKoz на 11 Юли 2012, 18:09, променено общо 1 път.\n#653 Мнение от S.T » 11 Юли 2012, 17:59\nОформи малко дръжката отпред и отзад ,и ще стане много добър работен нож.Острието ми харесва ,трябва му лека корекция.\n#654 Мнение от valio174 » 11 Юли 2012, 18:04\nVesKoz написа: Харесва ми! Можеш да оползотвориш мястото в долния край на петата с едно отворче за въженце. Имам месингова тръбичка ф6mm, ако си от София и ти трябва щ'и дам.\nПреди да започна да го правя гледах едно клипче в интернет и един сечеше с нож и си беше промушил ръката през такова въженце да не изтърве ножа . Реших и аз да направя отвор за такова въже, но... забравих но не е късно. Имам едни алуминиеви тръбички и ще позвам тях. Благодаря ти че ме подсети А за месинговата тръбичка, мерси ама съм далече от София, но все от някъде ще намеря като ми трябва. За сега с алуминиеви.\n#655 Мнение от woody » 11 Юли 2012, 18:37\nИ за мен е отлично като за втори опит. Кусурите и сам си ги видял. Следващият значи ще е още по-дорбе.\n#656 Мнение от valio174 » 11 Юли 2012, 18:54\nА каде трябва да е центъра на тежестта? Ножа го използвам за нещо като брадвичка. Предполагам, че трябва да е някаде по острието за да имаш сила за замах. В момента е малко пред гарда.\n#657 Мнение от tinko » 11 Юли 2012, 20:16\nАми щом ще се ползва като брадвичка значи центъра на тежестта трябва да е като на брадвичка или поне да се приближава.\n#658 Мнение от Д.Димитров » 14 Юли 2012, 13:57\nВарианта за дръжка,който е показал VesKoz изглежда много добър,но и твоето изпълнение не е никак лошо,особено пък за втори опит. Следващата дръжка сигурно ще е още по-добра.За острието какво да кажа...и на мен ми хващат окото ножлета оставени със следи от коването или по друг начин казано-не докрай излъскани.\nРегистриран на: 16 Яну 2012, 15:31\n#659 Мнение от marinov » 25 Юли 2012, 16:41\nАбе къде изчезна Дядото. мъчно ми е вече за него.\n#660 Мнение от S.T » 25 Юли 2012, 16:55\nВъв няколко клипа и реклами го гледам.Правят възтановки на тракийски и прабългарски оръжия и боеве.


Търсенето върна 12078 резултата\nВто Апр 21, 2020 11:42\nТема: Извънредната ситуация и последствията за БГ!?\nИмаше готин виц - паднал някакъв космически цилиндър в Щатите, пробвнали учени от вси страни с лазери и кво ли не да го отворят, нъцки...Накрая дошъл инж. Ганев и с неизвестният инструмент тесла и заклинанието сега ти е.ах мамата го отворил. Великден - 90 000 автгмобила са напуснали СОФИЯ, софиянци ...\nВто Мар 24, 2020 11:24\nПичове, много "умности" можем да родим тгук. Просто трябва да спазваме правилата, нищо, че някои са прекалено рестриктивни - лично мен много зле ме засягат, ама...това е. За различни щамове при съвременните транспортни връзки не може да се говори,2 а честно казано, все ми е тая кой щам ще ...\nСря Мар 11, 2020 13:16\nЕ...ходи обяснявай, че нямаш сестра...\nЧет Фев 13, 2020 12:38\nТема: Накъдряне на влакното.\nRe: Накъдряне на влакното.\nИли просто са стари - смени магазина.\nСря Яну 15, 2020 11:13\nalbena94 написа: ↑Пет Дек 20, 2019 17:57 Хаха, може да включиш и залози за магистрала Хемус и Струма през дефилето.\nАбе, както вървят нещата, ни Струма, ни дефиле ще има. За магистрала не знам... Беше ми любимата река. Е, след Дунав, разбира се...\nПет Яну 03, 2020 13:30\nТема: Въпрос за ламарина / мрежа\nRe: Въпрос за ламарина / мрежа\nИдея си нямам що ти пречи цинка, но се отстранява чрез нагряване, при което внимаваш да не повредиш калибровките, които и без това по нашите земи не са особено точни.\nПон Дек 23, 2019 10:41\nНед Дек 22, 2019 11:15\n..Носят се слухове, че ще бъдат забранени всички слухове. Не вярвайте на тези слухове, това са само слухове.../В. Висоцки/ Абе от 82-ра, когато се уволних, никой не ме е виждал подпийнал, камо ли пиян. А и преди, като ми дойдеше в повече, просто се тръшвах на най-близкото легло и заспивах...Да, на п...\nВто Дек 17, 2019 13:11\nМдаммм...Зимата доде :mrgreen: Това му е единственият недостатък на спининга - остава ни само да си чешем езиците и да мастурбираме с примамки, влакна и квот се сетите...А като бях плувкар баш сега излизаха тупалките кефали по 2+ кг. по Струма, та чак до март. Е, вярно, мръзнеш като Вакарелски спира...\nСря Дек 11, 2019 10:48\nТема: Спининг за блесна за чернокоп\nRe: Спининг за блесна за чернокоп\nВсичко под 2.7, даже 3 м. ще ти е късо. Мачът пък ще те осакати още първият час - той изначално е замислен за поставяне на стойка след замятането. Съобрази се с това при избора. А и 3 м. спининг си е тежичък...\nСря Дек 11, 2019 10:41\nЕ, би трябвало да се досетиш, че за рязане на стоматологични телове трябват по-специални неща...Същото важи и за някои от по-качествените акупунктрни игли. Инак не са лоши клещите.\nПон Дек 09, 2019 10:13\nТема: Въпрос към естетите\nRe: Въпрос към естетите\nЕдин все казвал - аз съм католик, докато му отговорили - как като лик бе, виж се какъв си гъз! Не е точно лицето, ама става, макар, че аз ги предпочитам по-събрани...\nНед Дек 08, 2019 12:33\nДа ви е честит 8-ми март, другарки и другари студенти! Както ги поздрави Т.Ж. 80 и непомнякоягодина. Да сте живи и здрави всички бивши, настоящи и бъдещи студенти. Внимателно с пиенето, още повече с шофирането. За другите две неща - ГАЗ, кой колкото може. :D И помнете - алкохолът - враг на пола, с п...\nНед Дек 08, 2019 10:14\nСтанимир написа: ↑Съб Дек 07, 2019 7:52 Благодаря за доверието!\nНа голой спосибо водку не дают...Нема ли да минеш, ако не ти, аз ще почерпя, джинът не пресъхва Затъжих се за грозната ти муцуна\nТц-требе да го можеш. 20 години метам железа по Дунава, имам безброй щуки - най-0голяата 8 кг, но основните 3-5 /е, по-към 4.../ На 2-3 години и по сомче хващам, предимно 5-6 кг-, найголемияг - 12. И бяла риба,много рядко, до 2 кг. Распер - нъцки. Не, че не са вилнеели под носа ми...Е, имам неколко ...