Pieni määrä vaarallista ainetta - Vaaralliset aineet - Vaaralliset ja kielletyt aineet - Lähettäminen - Asiakastuki - Posti\nKun lähetät kerrallaan vain vähäisiä määriä vaarallisiksi aineiksi luokiteltuja tuotteita (LQ, Limited Quantity), pakkaa ne huolellisesti ja tee tarvittavat merkinnät lähetykseen. Kuljetamme ne normaalien pakettien tavoin asiakkaallesi.\nPalauttajan pitää olla yhteydessä alkuperäiseen lähettäjään, joka varmistaa, että palauttaja toimii lain ja Postin vaatimusten mukaisesti.\nVAK 2017 lain vaatimukset\nNeliö ympyröity reunaviivalla, jonka sivun pituus vähintään 100 mm. Reunaviivan paksuus vähintään 2 mm. Jos kollin koko edellyttää, saa pienempää merkintää käyttää edellyttäen, että se on selvästi näkyvä (50 mm x 50 mm). Ylä- ja alakulmassa musta alue.\nLQ-pakattujen tuotteiden bruttomassa xx kg\nKynsilakat, sisäpakkaus enintään 25ml UN 1263, MAALIEN KALTAISET AINEET, 3, pakkausryhmät II-III, (UN 3272)\nKynsilakan poistoaineet, sisäpakkaus enintään 100ml UN 1090, ASETONI, 3, pakkausryhmä III, (UN 1173)\nHiuslakat, spraymaalit sisäpakkaus enintään 500ml UN 1950, AEROSOLIT, 2.5 A, F, O\nHiusvärit, sisäpakkaus enintään 1000ml UN 2984, VETYPEROKSIDIN VESILIUOS (8-20%), 5.1, pakkausryhmä III\nHiusvärit, sisäpakkaus enintään 100g UN 1479, HAPETTAVA KIINTEÄ AINE, N.O.S, 5.1, pakkausryhmä III\nKampausneste, käsidesi, sisäpakkaus enintään 500ml UN1170, ETANOLILIUOS, 3, pakkausryhmä II\nParfyymituotteet, sisäpakkaus enintään 100ml UN 1266, PARFYYMITUOTTEET, 3, pakkausryhmät II-III


Unikkopellossa: elokuuta 2013\nHyppäys viime kesään\nViittasin eilisessä kirjoituksessani tähän blogiini, jonka julkaisin 6.7.2012, kun kuvablogi.com silloin hetkeksi avautui sulkeutuakseen pian lopullisesti. Tämä kirjoitus jäi siellä viimeiseksi. Siirrän sen tänne lähes samanlaisena. Huomaan tehneeni täsmälleen samoja juttuja kuin tänä kesänä. Olen toki edistynyt varsinkin sukututkimuksen alueella. Tosin se on keskittynyt lähes yksinomaan Kuolemajärven sukuihin niinkuin oli tarkoituskin. Taidehistorian opinnoissa vetkuttelin viimeisten keskeneräisten tehtävien kanssa aina tämän vuoden helmikuulle, jolloin ryhdistäydyin ja sain ne tehtyä. Jaksamisen kanssa on edelleenkin välillä niin ja näin. Joka tapauksessa muissa asioissa on edessä vielä niin suuria ponnistuksia, että on pakko kiiruhtaa hitaasti.\nOlen etsinyt tähän melkein samat kuvat kuin alkuperäisessä. Yhden kuvista julkaisin kyllä jo eilen, mutta se on uudelleen tämän kirjoituksen lopussa.\nHeinäkuussa 2011 ukkossateen jälkeen tein lapsuudenystäväni Tuulan kanssa pienen kierroksen vanhoilla kotikulmilla. Tämä tie vie Ahoisista mm. Nikkilän talon ohitse Kaloisiin ohittaen Pyntiön myllyn.\n6.7.2012 Paluu tänne ja joelle\nOnpa hienoa taas kirjoittaa tekstiä tuttuun paikkaan. Olen parina päivänä tällä viikolla vaihteeksi eksynyt rippikirjojen pariin varsinkin silloin, kun en ole muuta jaksanut. Eksyminen ei ole johtanut minnekään, se on sellaista haahuilua ja viime talvena oppimieni asioiden kertausta. Tiedän, että minun olisi aika keskittyä sinne Kuolemajärvelle ja tutkia Sirkiän sukua eteenpäin. Aina välillä tulee jokin asia, joka kiinnittää huomion toiseen suuntaan. Varmaan näidenkin ajatusten alkujuuri syntyi viime viikon matkalla Sastamalaan Vanhan kirjallisuuden päiville, josta olen kirjoittanut toisessa blogissani Unikkopellossa. Ostin sieltä sen Äyräpään kihlakuntaa käsittelevän kirjan, johon palaan ehkä myöhemmin liittyen Karjalaa käsitteleviin tutkimuksiini.\nSain Sastamalassa nimittäin myös vihdoin käsiini Sukuviestin erikoispainoksen, johon oli kerätty sukututkija Rauli Tammelan (1943-2009) lehdessä jatkokertomuksena ilmestynyt tarina, jossa tarkasteltiin erään kylän ja suvun vaiheita 1700-luvulta nykypäiviin asti. Kylä sijaitsee Kaartjärven rannalla Lopen Vojakkalassa. Suku on nimeltä Siukola ja tarina sai nimekseen "Siukon lasista katsottuna".\nIsäni kuvia. Kuvan alla lukee "Rakas kaunis Paloniitunjärvi".\nVoi vain kuvitella, miten tarina on kiehtonut minua siitä lähtien, kun olen lukenut sitä Sukuviestistä. Nyt sain luettavakseni tarinan alusta loppuun. Olisi jännä löytää yhteyksiä omaan hämäläiseen aivan lähistöllä Rengossa asuneeseen samannimiseen taloon ja jopa samannimiseen sukuun melkein Kaartjoen rannalla.\nTämä on kuva Kaartjoen suvantokohdasta, paikasta, jonne me lapsena pyöräilimme uimaan. Nytkin siellä on joku uimassa. Kuvan olen ottanut sillalta, jonka vieressä on Pyntiön mylly.\nKaartjoki virtaa Kaartjärvestä Haapajärveen. Jonkin lähteen mukaan se on 26 kilometriä pitkä. Seurasin sen matkaa järvestä eteenpäin. Se ohittaa Kaartlammen, menee Räyskäläntien ali (lähellä on Topenon kautta Renkoon myös lapsuuden kotikylääni Vehmaisiin kulkeva Rengontie). Sitten se kaartaa järvien Torho ja Lairo läpi, ohi Loukasten saapuen Paloniitunjärvelle. Sieltä se kaartelee Ahoisten ja Vehmaisten välistä ohittaen Pyntiön myllyn, jatkaen Kaloisten ja Asemin kylien läpi Haapajärvelle.\nPyntiön myllyn rakennuksia. Vehmaisten neljällä ja Ahoisten kahdeksalla talolla oli 1700-luvulla yhteinen mylly Pyntiönkoskessa. Lisää tietoa löytyy täältä.\nKaartjoen rannalta Pyntiön myllyn läheisyydestä me neljä tyttöä saimme isäni tehdessä sukupolvenvaihdoksen 1980-luvulla pienet tontit. Olen lahjoittanut oman tonttini tyttärelleni. Joen varrelle liittyy monen monta tarinaa alkaen Paloniitunjärvestä. Pyntiön mylly ja sen vieressä oleva lapsuutemme uimapaikka, ne kaikki ovat oman kertomuksen arvoisia. Kuinka paljon arvokasta tietoa meni isäni mukana. Nyt tietäisin kysymyksiä ja saisin varmaan vastauksia. Isäni kulki paljon ympäristössä ja tiesi paljon ja joskus kertoikin jotakin. Tiedän itsekin hyvin, kuinka usein käy niin, että harva lähipiiristä jakaa kiinnostuksen samoihin asioihin. Minäkin elin tuolloin vuosia, jolloin muut asiat ja arvot olivat tärkeämpiä ja piti vain mennä viilettää eteenpäin. Nyt itkettää, kun vain ajattelenkin, mitä kaikkea ohitin tuolloin.\nRakennus lienee 1800-luvun lopulta: Jossakin vaiheessa rakennuksessa oli pieni museo, jossa olen käynyt ja josssa oli esillä Nikkilän suvun vanhoja tavaroita. Tämän hetkistä tilannetta en tiedä.\nNyt on jatkettava yksin. Vaikka tähtään oikeaan lähteisiin perustuvaan tutkimukseen, intuitio on myös tärkeä. Ilman sitä olisi elämä ja tutkiminen aika tylsää. Olenhan jo aiemmin huomannut, että toisella tutkijalla on toinen tai erilainen näkökulma, vaikka tutkimme jopa samassa talossa ja kylässä asuneita ihmisiä. Hän valitsee, mistä kertoo ja mitä jättää kertomatta.\nRauli Tammela tiesi paljon, mutta hän myös on nyt kysymysteni ulottumattomissa. Kaukaista sukua olemme mekin, mainitseehan hän kertoessaan itsestään oppimestarinsa sukututkimuksen alueelle olleen maatalousneuvos Olavi I Nikkilän kaukaiseksi sukulaisekseen. Olavi I Nikkilä oli isäni serkku ja oli aikoinaan perustamassa Nikkilän sukuseuraa, josta sittemmin ei tainnut tulla sen enempää. Tästä aiheesta, Nikkilöistä kirjoitin syksyllä 2010 ja varmaan joskus myöhemmin palaan niihinkin tarinoihin, onhan minulla tallessa kaikki sukuselvitykset. Ehdin tavata Rauli Tammelan vain kerran Markkulan sukuseuran vuosikokouksessa keväällä 2009 ja muistan olleeni innoissani, koska minulla olisi jatkossa ollut hänelle paljon kysymyksiä. Hän kuoli yllättäen saman vuoden joulukuussa. Tässä linkki Markkulan sukuseuran lehteen, jossa kerrotaan Rauli Tammelasta.\nEilen liitin mukaan kuvan, jossa kuvasin tätä samaa tienristeystä oikealle. Kuva uudelleen alempana.\nNiin tai näin, tutkin vaikkapa karjalaisen äitini kotiseutua ja sukuja tai oman syntymäpaikkani yhteyksiä ja sukuja, voin varmaan tehdä niitä rinnakkain ja lomittain. Nyt vielä kehittelen sitä omaa näkökulmaa mielessäni ja samalla kerään näitä pieniä palasia menneestä reppuuni.\nNyt minun kuitenkin pitäisi tänä kesänä ensin tutkia vielä hetki taidehistoriaa, jotta saan viimeiset tehtäväni kirjoitettua. Mutta tapani mukaan vetkuttelen ja teen kaikkea muuta. Ja sitä muutahan riittää. Nyt kun taas jaksan paremmin.\nLähettänyt MerjaHT klo 19.8.13 Ei kommentteja:\nTunnisteet: Ahoinen, blogit, historia, Kaartjoki. Kaartjärvi, kaloinen, kotiseutu, Pyntiön mylly, renko, sukututkimus, vehmainen\nSain paljon ajateltavaa osallistuessani 2013 Häme-seminaariin Hämeen linnassa. Ilmoittautuessani en todellakaan tullut ajatelleeksi, että samanaikaisesti Hämeen linnan ympäristössä on valtava Keskiaika-tapahtuma Hämeen Keskiaikamarkkinat. Ilmoittautumisen jälkeen, vasta saadessani postitse laskun ja kutsukirjeen ohjeineen, ymmärsin asian.\nKun seminaari sitten iltapäivällä päättyi, olisi meillä ollut mahdollisuus tutustua markkina-alueeseen tai mihin tahansa linnan alueella, koska seminaarin hintaan kuului markkinoiden ranneke. Tihkusateessa en enää jaksanut lähteä kiertelemään ostoskojuja, kun en kuitenkaan olisi mitään osannut ostaa. Kaupallinen markkinahumu ei minua enää sen kummemmin innosta, ainoastaan täsmäkohteet voisivat herättää kiinnostuksen. Markkinoiden järjestäjätkin toivovat, että markkinayleisö kiinnostuisi asioista syvemmin. Onhan kaiken keskiajan toimintaa kuvaavien tapahtumien taustalla myös vakavaa tutkimusta.\nLinnaa olen kuvaillut monelta kantilta vuosien mittaan. Tämä kuva on vuodelta 2006.\nGlossa ry, monitieteinen keskiajan tutkimuksen seura kävi ylimääräisenä ohjelmanumerona esittäytymässä ennen lounastaukoa meille noin 24:lle seminaarin osallistuvalle ja päivän luennoitsijoille. Kun ajattelen omaa kiinnostuksen aluettani, tähän seuraan voisinkin liittyä jäseneksi, kun muutenkin tulen aina kirjastosta iso kasa vanhemman historian kirjoja mukanani. Keskiajasta tulee nyt jatkuvasti uudempaa, tarkennettua tietoa, kun aikakautta tutkitaan monessa paikassa ja eri näkökulmista. Tutkimusmenetelmät kehittyvät koko ajan, mikä tuli hyvin esille seminaarin esityksistä. Kirjoitin aiheesta viime syksynä melko suppeasti blogissani otsikolla Kierrätystä, kun osallistuin Kansalliskirjaston keskiaikailtaan.\nMagnus von Wrightin näkemys Hämeen linnasta 1847.\nEnsin vähän yleistä blogikirjoittamisestani. Blogini tarkoitus ei ole suinkaan kertoa kaikesta, mitä olen tehnyt ja mihin olen osallistunut. Itse asiassa koen raskaaksi kirjoittaa selvityksiä muiden ihmisten sanoista ja tekemisistä. Mieluiten kerron siitä, miten olen jonkun tilaisuuden annin kokenut ja mitä se on tuonut ehkä lisää omaan suppeaan tietomäärääni. Blogini ei ole tieteellisesti tekstiä, mitä tutkijat ja yliopistoihmiset vaativat. Siellä jokaiseen asiaan pitää olla lähde, kaikki muu on " minusta tuntuu siltä"-tietoa. Tehdessäni sukututkimusta pyrin aina etsimään alkuperäisen lähteen, mistä tiedon olen ottanut. Taidehistorian opiskelun yhteydessä opin erityisesti lähdekriittisyyden merkityksen ja siellä niiden merkitseminen kirjoittamiimme esseihin ja seminaaritöihin oli tärkeätä. Mutta tässä blogissani olen vapaalla ja haluaisin kirmailla kuin lehmät niityllä. Valokuvien sekasotku lisää heittäytymistäni vapaalle. Nyt jäivät kuvat melkein ottamatta tai ovat mahdottoman surkeita.\nIlahdutanpa taas siskojani. Tässä kuva 1960-luvun alkuvuosilta, ehkä 1962 tai 1963. Kyllä me mahduttiin silloin koko porukka autoon. Jos äiti oli vielä mukana tiukkaa teki. Lapin matkalla 1963 matkustin tätini autossa varmaan juuri siitä syystä.\nEn siis vieläkään päässyt kirjoittamaan maisemasta tai oikeasti kirjoitan siitä joka kerta. Maisema palaa kirjoituksiini koko ajan, se pilkistää aina jostakin kulmasta. Se tuli eilisessä seminaarissa myös kaikkien esitysten kautta näkyville. Suomalainen maaseutu, sen maisemat, kultturimaisemat kuuluvat kaiketi nykyään kaikkien tieteiden tutkimusalueeseen. Ja tulihan siellä se suomalainen kansallismaisemakin esille, jota erityisesti taidehistoria on tutkinut. Ja joku jopa mainitsi esteettisyyden maiseman yhteydessä, jonka mainitseminen minun suustani taidehistorian aineopiskelun alussa, ei ollut opettajan mielesta asiaan kuuluvaa. Kaupunkimaisemassa minua ovat sattuneet aina häiritsemään kaikenlaiset turhanpäiväiset plakaatit kauppojen edessä, kaipa ne ovat mainoksia ja markkinointia, mutta kyllä ennenkin ihmiset ovat löytäneet haluamiinsa kohteisiin ilman sen kummempaa ohjausta. Valokuvaajaa ne häiritsevät.\nMistähän olen tämän kuvan napannut? Omalla kameralla olen sen kuvannut, mutta lähdetieto on jäänyt merkitsemättä.\nAlkuperäinen kuva on kuitenkin mahdottoman vanha. Se on otettu Rengon Käräjämäeltä alaspäin. Pienin etualalla olevista ladoista seisoi vielä paikallaan 1960-luvulla, kun asuimme alemmas lähelle järveä rakennetussa talossa kunnantalon takana.\nHämeen kesäyliopiston usean toimijan kanssa jo vuosia järjestämän seminaarin otsikkona oli "Vanajavesi hämäläisen elämänmenon muokkaajana". Täältä löydät ehkä vielä seminaaarin tarkan ohjelman. Itse bongasin sen alkukesästä Hämeen Heimoliiton sivuilta. Luennoitsijat käsittelivät aluetta Hämeenlinnasta pohjoiseen arkeologian, maaperägeologian (erityisesti lustojärvien liejuista tehdyt tutkimukset), taidehistoriallisen (kartanot, kylät ja maisemat) ja viime vuosisadan lopun matkailun näkökulmista. Minun oma alueeni Renko sijoittuu alueesta etelään. Kun puhutaan arkeologiasta ja maan noususta meren alta jääkauden jälkeen suunnilleen noin vuodesta 8500 ennen ajanlaskumme alkua, maata on asuttu vesistöjen rannoilla jo hyvin varhain, mutta arkeologiset todisteet ovat harvoja. Kun vesi on valunnut kaakkoon, niin samalla iso osa asutuksen jäljistä on siinä vaiheissa tuhoutunut, joten vaikkapa tuolla Riihimäen ympäristössä ja ehkäpä siinä Rengossakin on ollut ikivanhaa asutusta hyvin varhaisessa vaiheessa. Kun nykyisen Hämeenlinnan alue vielä oli veden peitossa, niin etelämpänä saattoi olla jo asutusta.\nTässä isä polttaa historiallista mäkeä joskus 1970-luvun alussa keväällä.. Siinä meinasi käydä huonosti, kun tuli alkoikin levitä. Tuolla mäellä me tytöt myös leikimme tulella, kun isä ja äiti eivät olleet kotona, rakensimme pikku uuneja kivistä ja tiilistä jne. Jäimme kyllä kiinni. Etuala toi myös muistoja mieleen. Pienellä mäellä kasvoi runsaasti ahomansikoita.\nNo, eipä sukujen tutkimus riitä sinne saakka, kun kirjoitettu historiakin alkaa vasta siitä 1500-luvun vaihteesta. Eli tuo museoviraston kulttuuriympäristön rekisteriportaalin linkki isieni maahan Hämeessä viittaa siihen, että asutus tuolla paikalla on paljon vanhempaa, kuin me voimme nykytiedon valossa tietää ja ehkä kaivaukset ulottuvat joskus sinnekin:\n”Vehmaisten kylä sijaitsee Rengon kirkon pohjoispuolella, Kaartjokeen laskevan pienen Kemponojan eteläpuolella. Vehmaisista ei keskiaikaisissa lähteissä ole suoranaisia mainintoja, mutta se esiintyy heti ensimmäisessä v. 1539 maakirjassa. Vehmainen liitettiin kirkollisesti Renkoon vasta 1500-luvun lopulla. (Härme 1993:261, 270.) Suomen v. 1560 asutuksen kyläluettelon mukaan Vehmaisissa, joka kuului vielä Lopen pitäjään, oli tuolloin neljä taloa.\nVuoden 1751 kartan perusteella määritellyllä kylätontilla ovat nykyisin Eskolan ja Siukolan talot rakennuksineen. Tontti on edelleen peltojen rajaama. Piha-alueilla on saattanut säilyä myös vanhemman asutuskerroksen jäännöksiä.”\nTässä poltetaan yhtä pihan rakennusta 1999 ja samalla tehdään elokuvaa Hämeenlinnan palosta 1831. Pormestari edessä hevosensa selässä. Tämän linkin takaa kuulee äänitteenä kertomuksen oikeasta palosta.\nMutta onhan se niin, että maisema vaikuttaa nykyään köyhtyneemmältä, kun rakennuksia on kadonnut eikä viljely ole enää niin monimuotoista.\nMutta tuonhan edellä tiesin alitajuisesti jo lapsena leikkiessäni siinä ympäristössä. Olisi pitänyt vain kaivaa maata syvemmältä. Ja hankkia tietoa jo silloin. Mutta meillä ei ollut vielä internetiä. Maailma oli 1950-1960-luvuilla aivan erilainen kuin nyt. Monta kertaa on nyt tullut mieleen, että jospa olisin nuorena osannut suuntautua historian poluille, opiskelemaan vaikkapa historian opettajaksi kuten ainoa henkilö, johon tutustuin seminaarin aikana.\nEhdin käydä hänen kanssaan ruokatauolla pitkät keskustelut. Hän oli eläkkeellä, syntyjään Sääksmäen Ritvalasta ja hoiti nyt päätoimisesti lapsenlapsia, joita taisi olla yhdeksän kappaletta. Vain viikonloput olivat hänellä omaa aikaa eikä siinä ehdi kyllä kirjoittaa kyläkirjaa, mikä taisi olla hänen haaveensa. Yksi hänen entisistä oppilaistaan Retulansaaren arkeologisista tutkimuksista kertonut Jouni Taivainen oli luennoimassa ja kun tämä tuli tervehtimään vanhaa opettajaansa, niin kyllä keskustelua riitti. Retulansaari Tyrvännössä on kyllä ehdottomasti paikka, jonne pitää tehdä oma yksityinen ekskursio. Kun nyt katson laajaa tietomäärää Retulansaaresta täältä, tekisi mieli lähteä heti.\nSiellä metsän keskellä kotimme lähistöllä oli ja on varmaan vieläkin iso kallio, retkiemme kohde. Harvoin on vanhemmistani näin levollista kuvaa, keskellä Pati-koira. 1957.\nVanajavesikeskus kävi seminaarin lopuksi esittelemässä toimintaansa ja kun seinälle levitettiin koko Vanajavesikeskuksen alueen kartta, niin kyllä Renkokin kuuluu alueeseen. Aina Lopen Kaartjärvestä pitkin ohi Ahoisten, lapsuuden kotikylääni lähimmän järven Paloniitunjärven, Vehmaisten ja Kaloisten virtaa Kaartjoki Haapajärveen ja sitä kautta eteenpäin vedet tulevat Vanajaveteen. Sivusin aihetta viime kesänä vanhassa Polulle kauas-blogissani. Aion kopioida pikapuoliin sen blogin sisältöineen tänne. Onneksi tuli otettua niitä kopioita talteen.Monta muutakin aihetta kumpusi eilisestä päivästä, mutta katsotaan pääsevätkö ne blogiini saakka.\nHeljän kuvista nappasin tämän eilen. Vanhan mummon ja pikku pojan.\nLähettänyt MerjaHT klo 18.8.13 1 kommentti:\nTunnisteet: arkeologia, historia, häme, hämeen linna, Hämeenlinna, kirjoittaminen, renko, seminaari, vanhat valokuvat, vehmainen\nElokuussa paljon ajatuksia\nOlen viime päivinä lukenut paljon. Silloin ei oikein ehdi kirjoittamaan. Sukuseuran asiat ovat myös työn alla. Jäsenkirje on pian lähdössä maailmalle. Olen tainnut useinkin mainita, että nuo kaukaisemman menneisyyden asiat kiinnostavat juuri nyt erityisesti. Sukututkimuksista siirryn usein kyliin ja niihin paikkoihin, missä ihmiset ovat eläneet. Yritän kytkeä pienen ihmisen elämää suuriin kuvioihin. Sitä varten lukeminen ja arkistojen kaivelu on tärkeää. Monta asiaa on vireillä ja kesken. Asioiden pitää antaa suoraan sanoen hautua välillä, koska vähän myöhemmin ne pyrkivät selkenemään ja järjestymään.\nAlex pari päivää sitten keräämässä omenia kotipihalla.\nTässä äskettäin innostuin lukemaan Suomen Historiallisen Seuran sarjassa Historiallisia Tutkimuksia 132 (1986) ilmestynyttä Kari Tarkiaisen tutkimusta nimellä ”Se vanha Vainooja”, joka kertoo millaisia käsityksiä itäisestä naapuristamme on ollut ajanjaksolla Iivana Julmasta Pietari Suureen. Samalla ilman muuta pohdin sitä, miten ne ovat vaikuttaneet jopa nykyisiin käsityksiimme venäläisistä huolimatta siitä, että tutkimus käsittelee noinkin kaukaista ajanjaksoa eli alkaen 1500-luvun puolivälistä sinne 1600-luvun loppupuolelle Pietari Suuren aikaan (1682-1782). Olen lukenut kirjaa kuin romaania ikään ja olen hyvin yllättynyt siitä, kuinka hienoja sen ajan kirjoitukset ovat.\nTämä tutkimushan käsittelee melko tiukasti tiettyä aihetta ja käyttää lähteenään laajasti ja kriittisesti erilaista kirjallista materiaalia kuten kirjeitä Ruotsin ja Venäjän valtakuntien välillä sekä aikalaisten kirjoittamia teoksia ja päiväkirjoja.\nTarkiainen aloittaa Olaus Magnuksen jälkeensä jättämästä 1500-lukua koskevasta aineistosta kuten teoksesta Pohjoisten kansojen historia. Carta Marina on kiehtonut minua jo kauan ja Tarkiaisen tutkimuksessa käytetäänkin kuvituksena kartassa olevia kuvia. Sekä tuo kartta että Olaus Magnus ovat oma aiheensa, johon tekee mieli tutustua tarkemmin. Olaus Magnus kuoli Roomassa samana vuonna kuin Mikael Agricola Kuolemajärvellä Kyrönniemessä. Linkkien kautta pääsee siihen runsaaseen materiaalin, mitä netin kautta löytyy.\nTässä pieni ote Olaus Magnuksen Carta Marinasta. Siitä näkee esimerkiksi nuo toisiaan vastaan taistelevat venäläiset ja ruotsalaiset Suomenlahdella.\nKaikista mielenkiintoisin oli osuus, jossa kerrottiin Erik Palmquistin kuvakirjasta, joka perustui hänen erään Ruotsin lähetystön matkalla Venäjälle Moskovaan 1673 tekemistä piirroksista ja teksteistä.\nGooglaamaalla löysin, että kirjasta on tehty äskettäin painos alkuperäisin tekstein, mutta se on myös käännetty nykyruotsiin, englantiin ja venäjäksi. Tarkiaisen tutkimuksessa kuvat ovat mustavalkoisia, mutta alkuperäisessä ne ovat usein vesiväreillä käsitelty. Tarkemmin en saanut selvää, mutta ymmärsin, että kuvat on piirretty ja sitten vesiväreillä väritetty. Tarkiainen kirjoittaa erilaisista laveerauksista kuten seepialaveeraus ja vesiväreillä maalaamisen vaikeasta taiteesta ja ihmettelee muuten, että Palmquistin matkapäiväkirjasta ei ole tehty taidehistoriallista tutkimusta! Aineistoon liittyi myös paljon karttoja Venäjältä, joihin on viitattu muissakin Venäjän tuon ajan karttoja koskevissa tutkimuksissa. Mutta koska en kirjoita tieteellisestä näkökulmasta, tuo jääköön nyt sivulauseeksi kuten tutkimuksen laajempi läpikäynti.\nTässä ote Palmquistin kuvista kuvaamassa naurettavaa kädelle suuteluseremoniaa Venäjän hovissa.\nTutkin siis aihetta enemmänkin asettautuakseni aikakauteen ja ymmärtääkseni sitä. Käytiinhän 1500 – 1600-luvuilla paljon taisteluja Ruotsin ja Venäjän välillä niiden hetkeksi päättyessä Stolbovan rauhaan helmikuussa 1617, jonka jälkeen Ruotsin valtakunta oli suurimmillaan. Karjalassa Käkisalmen lääni ja Inkerinmaa liitettiin Ruotsiin ja Venäjä sai liikkua Eurooppaan Baltian kautta, kun Ruotsi sai koko Suomenlahden hallintaansa.\nNoihin aikoihin myös Karjalan kannaksella oli vipinää, kun väestöä siirtyi Käkisalmen läänistä pois ja uusia tilalle. Olen ollut löytävinäni mielenkiintoisia asioita, mutta kerron niistä vasta, kun pääsen keskustelemaan aiheesta ensin kokeneemman tutkijan kanssa. Asiahan on usein niin, että jonkun toisen tutkimuksen tarkkailukohde on oman rajamailla eikä se pysty tarkentumaan, jollei joku sitä erikseen keskipisteeksi. Sitä vartenhan sitä tietoa on tullut kerättyä.\nOn paljon muitakin asioita, jotka odottavat pääsemistä keskipisteeseen. Hurmehappomarja-aita odottaa käsittelyäni, aion käydä vielä elokuun aikana sen pahimmat kohdat läpi. Tämä aita on sellainen vapaasti kasvava aidanne ja koska sitä on tässä talon ympärillä runsaat 200 pensasta, sen työstäminen ei ole koskaan onnistunut minulta yhden kesän aikana. Pahimmat kohdat tarkoittaa sitä, että karsin kaikki kuolleet oksat ja hiukan kevennän eri paikoista. Se on melkoinen urakka, koska ensinnäkin oksat ovat äärimmäisen piikikkäitä ja ne pitää vielä raahata tonttia ympäröivistä ojista pihalle kasaan odottamaan jotakin oksien kuljetusta. Iso kasa on jo kertynyt sitten viime syksyn, mutta sen pois kuljettamiseen tarvitsen apua. Sitten joskus. Muutakin työtä odottaa pihamaalla.\nTänä vuonna ei sitten näytä ollenkaan tältä.\nTalon myyntikään ei ole edistynyt, mutta odotan sen kuitenkin jossakin vaiheessa onnistuvan. Toinen osapuoli painostaa välillä ilkeästi uhkailemalla. Muuttaisin talosta vaikka heti pois, jos se vain olisi minulle mahdollista. Ilman tuota parin vuoden raskasta oikeudenkäyntirumbaa kaikki olisi ehkä mennyt toisin, mutta nyt joudun makselemaan kuluja ja elää kituuttamaan enkä voi jättää taloa yksikseen ja vuokraamaan uutta asuntoa. Olen kyllä välillä miettinyt muita vaihtoehtoja pääni kipeäksi, mutta ulospääsyä en ole löytänyt. Ilmoitus Oikotiellä ei ole tuottanut paljoakaan kyselyjä eikä kiinteistövälittäjä ole pistänyt sen enempää panoksia, koska tietää varsin hyvin tämän hetkisen tilanteen. On varmaan turhauttavaa istua näytöillä odottamassa. Sopimus menee umpeen syyskuussa, jolloin voinen vaihtaa välittäjää puolta kalliimpaan. Talon hintakin laskee, kunhan jos ensin kiinnostunut ostajaehdokas löytyy. Aluksihan minun piti lähteä itse myymään, mutta sitten totesin, että minulla on muutakin tekemistä runsaasti. Tiedän, että tämä tilanne vaati malttia, vaikka kuinka haluaisin jo uuden aikakauden koittavan. Tämän hetkinen markkinatilanne pistää myös pohtimaan. Mutta siihen saakka hoidan tätä paikkaa entiseen tapaan, vaikka kuka sanoisi mitä tahansa. Kävin äskettäin vertailemassa välittäjien hintoja palvelussa nimeltä asuntojenmyynti.fi. Sieltä on jo soitettu ja pyydetty tykkäämään heistä Facebookissa ja osallistumaan Pariisin matkan arvontaan.\nEipä tässä ensin muuta kuin huomenna sieneen. Jos vaikka toisessa metsässä olisi niitä, olen vähän kuullut huhuja. Eilen kiertelin nimittäin parisen tuntia eräässä lähimetsässä, jossa näin vain yhden syödyn haperon. Muuten naiivilla naisella oli siellä oikein rattoisaa. Välillä on niitä ajatuksia vähennettävä vaikkapa kuljeskelemalla. Toinen vaihtoehto olisi, vaikka ottaa rennosti Muru-kissan tavoin.\nLähettänyt MerjaHT klo 12.8.13 Ei kommentteja:\nTunnisteet: historia, kartat, kirjoittaminen, lukeminen, metsä, sienet, sukututkimus, talon myynti, välityshinnat\nMinun pitäisi tehdä ihan jotakin muuta juuri nyt kuin kirjoittaa tänne. Mutta koska aamupäivät ovat omaa luovaa aikaani, järkevät työt ja pakkotyöt on paras siirtää muuhun ajankohtaan. Kun vielä olen yöllä nähnyt ihania värikkäitä unia asioista, joita ennen kesäisin harrastin melkein yksinomaan, suon nyt itselleni tämän hetken koneen äärellä. Viime yön unissani kiertelin marjassa ja sienessä lapsuuteni maisemissa. Elin uudelleen melkein unohduksiin vaipunutta aikaa, jolloin jaksoin vielä tehdä kaikenlaista loputtomiin. Ehkä eiliset keskustelut ystävien kanssa herättivät uinuvan kohdan minussa.\nEihän nykyinen Talvitienmäki ole enää edes mäki!\nMustikkaa, vadelmaa tai muita marjoja täynnä olevat marjametsät ovat tosiasia, mutta yleensä niitä ei paljasteta muille. Sama juttu on sienien kanssa. Mustikkaa on kautta aikojen ollut jossakin Järvenpään pohjoispuolella. Eräs kaukainen sukulaiseni soitteli eräänä kesänä ja kertoi niistä kymmenistä saaveista mustikkaa, joita hän vaimoineen oli kerännyt Järvenpään takaa. Olin silloin parhaillaan itse lähimetsässä Hyrylän takana ja yritin saada poimittua käsin kuten tapani on edes yhdet piirakkamarjat. Useimmiten lähimetsistä himokkaat konekerääjät kun ovat raastaneet varvuista osan marjoista. Kyselin soittajalta tietenkin hyvän marjapaikan sijaintia ja olisin lähtenyt mielelläni heidän seurakseen, kun metsässä on kiva kulkea muiden seurassa eikä ypöyksin. Mutta siiihen loppui keskustelu siitä aiheesta, sillä olin astunut kielletylle alueelle. Hyviä marja- ja sienipaikkoja ei paljasteta toisille, ei ainakaan kovin tarkkaan.\nPellolta taloryhmää kohti, joskus 1980-luvulla.\nTämä lienee ollut sitten eräs vanha tie Ahoisiin, tie, jonka varrelta peltoaukean jälkeen kuvaajan selän takana löytyivät ne hyvät sienimaastot. Sisareni Raija, kun hänen poikansa Julius oli 1 vuotias (kesä 1990)\nOlin myös äskettäin lukevinani, kuinka joku lehdessä kertoi hyvästä mustikkapaikasta siellä jossakin Järvenpään takana. Nauroimme aiheelle eilen, koska koko loppupää Suomea on Järvenpään takana. Siis jälleen sama metsä. Ystävät olivat taas käyneet jossakin Kärkölän takana vihjeen perusteella. Se takana menee ehkä sitten paikkakunnan mukaan.\nKesäisin tästä aiheesta keskustellaan paljon. Mustikka-aika lienee jo lähestymässä loppua, mutta lupasin tällä viikolla lähteä etsimään sienimetsiä. Joku porukasta epäili, että ei varmaan vielä sieniä löydy. Mutta silloin muistin, kuinka nuoruudessani joskus elokuun alkupuolella lähdin kotonani siellä Rengossa vierailulla olleen ystäväni Leenan kanssa iltakävelylle pitkin Ahoisiin johtavaa metsätietä. Kuljettuamme tietä jonkin matkaa, ällistyimme sitä sienten paljoutta molemmin puolin tietä. Alkoi jo kovasti hämärtää eikä meillä ollut tietenkään astioita mukana. Keräsimme neuletakkimme ja hameenhelmamme täyteen. Niissä samoissa metsissä kävin myöhemmin joka vuosi äitini kanssa. Siellä oli eri sienilajeille omat suosikkipaikkamme kuten vaikkapa haaparouskuille.\nÄiti kolmen tyttären kanssa tulossa marjoja poimimasta, taitaa olla 1960-lukua.\nUsein käykin niin, että hyvät paikat löytyvät, kun ei varsinaisesti ole edes marjaan tai sieneen menossa. Näin kävi jokunen vuosi sitten retkeillessäni Nuuksion kansallispuistossa. Kun kävelee vähän kauemmas ihmisten ilmoilta metsät pursuavat marjoja ja sieniä. Onneksi mukana oli muovipusseja. Kun sitten pari vuotta sitten menimme porukalla Nuuksioon, tosin eri paikkaan, mustikat olivat harvassa ja kaiken lisäksi eksyin ja jouduin kysymään tielle saavuttuani, missä oikein olen.\nNyt sitten löysin viime yönä unessani paljon marja- ja sienipaikkoja. Jonakin aamuna tällä viikolla sitten katsotaan, minne joudumme. Itse haluaisin mielelläni jonkin verran sekasieniä, niitä, joita keitetään parissa vedessä ennen säilömistä.\nAloitin jokunen aika kirjoittaa maisemista, koska olen niihin mahdottoman lumoutunut. Sieniretkelle lähdettäessä, taas se lumous kietoo minut. Kameran on pakko olla valmiina, että autoa ajaessakin voi ikuistaa inspiroivan maiseman. Eihän se kuvana enää välttämättä olekaan niin inspiroiva, kun se on hutaisten otettu. Kun vierailin tuossa heinäkuun puolivälissä juuri noissa lapsuuteni maisemissa, lapsuuden ystäväni Tuula taisi olla kauhuissaan, kun kotikylän läpi ajaessanikin otin valokuvia. Eräs kohde ajaessamme Vehmaisten kylän ohi kohti Kaloisia oli Talvitienmäki. Siihen mäkeen liittyy niin mahdottoman paljon muistoja, että keventääkseni tulevia maisemajuttujani, otankin hiukan tuosta mäestä tähän kirjoitukseeni.\nTotesimme nyt mäen olevan matalampi kuin ennen. Sitä on todennäköisesti loivennettu jossakin vaiheessa rajusti. Aikoinaan se oli mahdottoman korkea ja todella erinomainen laskea kelkalla tai suksilla. Niistä laskuista näin myös joskus aikuisena unia, taisivat olla hauskoja ja vaikuttavia. Mutta tuohon 2,5 kilometrin koulumatkaan kotikylästä naapurikylään Kaloisiin läpi metsän liittyi neljän kansakouluvuoden ajalta niin paljon muistoja, ettei mikään ihme, että niin merkittävä aika jättäisi jälkiään.\nSiinä samassa nimittäin muistin myös äitini ja minun viimeisimmät marjaretket juuri siihen mäkeen. Nyt sekin metsä oli hakattu pois. Se oli meidän viimeinen yhteinen mustikkametsämme. Oli siellä vadelmiakin. Kaikki muut metsät kuten se Kempon hyvä mustikkametsä jossakin Ketunkiven takana oli jo silloin kaadettu. Äitini oli jo yli 85 vuotta, kun vielä ainakin kerran joka kesä siellä kävimme. Muistan yksityiskohtia parilta retkeltä. Kerran ukkosenilma yllätti meidät ja jouduimme pitelemään sadetta suuren kuusen oksien alla. Toisella kertaa kuuntelimme, kun Toivolan Eeva oikeammin Toivosen Eeva ajoi jonkun toisen kanssa polkupyörällä ohi ja jutteli tutulla kuuluvalla äänellään jotakin tansseihin menosta. Eeva oli lapsuudessamme eräs kylän persoonista, joka asui talostamme katsottuna tien toisen puolen peltojen takana olevan mahtavan Leveemäen harjun laidalla. Hänen äänensä kaikui usein pellon poikki. Sen on täytynyt olla jo aiemmin 1980-luvulla, koska huomasin keväällä Rengon uudella hautausmaalla käydessäni, että Eeva on ollut äitiäni vain kaksi vuotta nuorempi. Ällistyttävää on, että Eeva on kuollut kaksi päivää myöhemmin kuin äitini, maaliskuussa 2003. Eevan elämä kiehtoi minua monesti ja kuvittelin siitä löytyvän aineksia vaikkapa romaaniin. Muistan hyvin, kuinka hän tarttui töihin miesten lailla. Minulla on ainakin yksi kuva 1940-luvun lopulta, jossa olen samassa kuvassa hänen kanssaan. Heinätöissä meidän pellolla.\nNäin nämä tarinat lähtevät rönsyilemään. Olen viime viikot viettänyt tosin tutkien ahkerasti Kuolemajärven Sirkiän sukua. Sekin on lähtenyt rönsyämään, kun samalla on tullut tutkittua Kukot, Riskit, Kirjoset, Rumpuset, Muuriset, Rusit, Rangit ynnä muut vanhat Kuolemajärven suvut. Melkein aina ne rönsyt ovat löytäneet jotakin kautta takaisin alkuperäiseen sukuun, ettei sittenkään ole ollut turhaa. Onkin ollut raskasta havaita, miten ne entiset siteet ovat hajaannuksessa katkenneet emmekä enää tunne toisiamme samalla tavalla kuin aikoinaan. Siinä samalla sukuja tutkiessani ajattelen paljon kauemmas taakse ja yritän kytkeä historiaa mukaan. Sukututkimus on muuttunut melkein pakkomielteeksi, mutta toivon, että kun saan sen haluamalleni tasolle, pystyn jalostamaan sitä. Tosin tuosta lienee nyt tullut elämänikuinen tehtävä. Eläväinen luonteeni kuitenkin kaivaa siihen jotakin muuta. Siinä onkin sitten purtavaa ja mietittävää, että miten???\nMetsäretket ja muut luonnossa vietetyt hetket kotitöiden lisäksi ovat tervetullutta katkosta mummon elämässä. Viime viikolla tyttäreni perheen koira Remu oli hoidossani perheen ollessa vierailulla Saksassa tapaamassa isää ja isoisää ja tämän perhettä Kielissä. Vaikka olikin mukava kokeilla pitkästä aikaa elämää koiran kanssa ja saada taloon vipinää, ei se kuitenkaan sovi minulle pidemmän päälle. Lenkille pääsen milloin tahansa yksinkin kameran kanssa kuten jo kautta vuosien tapani on ollut ja voin valita omat polkuni paremmin kuin koiran kanssa. Koiran kouluttaminen ei jaksa enää innostaa. Muutenkin jokaiset menot yksin, pitää silloin miettiä eri tavalla, koska koiran jättäminen yksin pitkäksi aikaa raastaa sydäntä liikaa. Mutta hauskaa meillä oli Remun kanssa, hän toi varmaan kuitenkin sitä elämästäni usein nykyään puuttuvaa iloa. Ilon puute juontaa kyllä näihin viime vuosien kokemuksiin ja sairastumiseen, mutta en halua puuttua siihen nyt. Elämme elämässämme itse kukin niin erilaisia vaiheita, että kannattaa aina vähän odottaa, malttaa. Kaikki kumpuaa meistä itsestämme, ei niihin apu löydy toisista ihmisistä eikä eläimistä.\nViime viikolla hieno kokemus oli myös käynti taiteilija Eero Järnefeltin kodissa Suvirannassa, jonne joka kesä muutamana päivänä on järjestetty Järvenpään matkailutoimiston toimesta mahdollisuus vierailuun. Järnefeltin talo mahtavalla paikalla Tuusulanjärven rannalla valmistui ennen Halosenniemeä ja Ainolaa 1901. Olin yllättynyt siitä, että tontti oli niinkin suuri eli noin 2 hehtaarin suuruinen. Eero Järnefelt osti alueen Järvenpään kartanolta ja arkkitehti Usko Nyström piirsi rakennuksen. Järnefelt asui siinä perheineen aina 1917 saakka, jolloin muuttivat Helsinkiin. Kesät, joulut ja muut juhlapyhät perhe vietti kuitenkin Suvirannassa. Järnefeltin taiteilijatytär Laura muutti sitten 1933 taloon perheineen ja nyt siellä asuu Lauran poika Juhani Kolehmaisen vaimoineen. Juhani Kolehmainen piti muuten Tuusulan sukututkijoiden tapaamisessa viime keväänä erittäin mielenkiintoisen esityksen Tuusulan asutushistoriasta. Sen esityksen kuulisin joskus mielelläni uudelleen.\nMuuten, Talvitienmäki lienee saanut nimensä siitä, että se on osa muinaista talvitietä, jota pitkin on muinoin päässyt oikaisemaan naapurikylään ja ehkä muuallekin talviaikaan. Nimittäin Rengon historiaa ( Hiekkanen, Härme. Rengon historia. Gummerus. 1993 s. 318) luettuani jäin pohtimaan paikkakunnan teitä. Kirjassa sanotaan, että 1700-luvun karttatietojen mukaan Vehmaisista johti kolme keskeistä yhteyttä: tiet Ahoisiin, Lopen kirkolle ja Ourajoen kylään. Kirjoittaja viittaa Hans Fattenborgin (1720-1790) karttaan. Tosin en usko nykyään enää mitään tuosta vain. Karttoja pitää mennä tutkimaan ehkä Kansallisarkistoon, josta löysinkin Astia-palvelun kautta Fattenborgin tekemät kartat: Vehmaisten rajankäyntikartta ja siihen liittyvät asiakirjat vuoelta 1751 ja myös isojaon kartan ja jakokirja vuodelta 1791. Ehkä niistä selviää jotakin teistäkin. Isäni 1930-luvulla koulutyönä tekemässä kartassa näemme myös talviteitä.\nLähettänyt MerjaHT klo 6.8.13 2 kommenttia:\nTunnisteet: fattenborg, historia, kartat, marjassa, muistelu, mustikassa, renko, sienessä, sukututkimus, talvitie, tiestö. Järnefeltin koti


Automaatin valinta kaapelin poikkipinta-alaan ja kuormitusteho - Johdin\nYksinkertainen menetelmä kaapeliosuuden laskemiseksi ja valitsemiseksi.\nUsein kysytään kysymyksiä ja miten kaapeli voidaan valita johdotusta varten. Muistan heti, että on olemassa joitakin pöytiä, joitakin fiksuja menetelmiä laskettaessa poikkileikkaus johdot ja kaapelit, on myös viitteitä sähköasentajien. Ja mihin ottaa kaiken. Ja kuten näissä taulukoissa ja kaavoissa, eivät sekoita.\nKäytämme yksinkertaista ja käytännöllistä menetelmää.\nAluksi kannattaa tehdä varaus, jos asennat asennuksen järjestelmään, niin sinulla ei pitäisi olla tällaisia kysymyksiä. Kuten järjestelmässä, projektissa olisi eriteltävä kaapeliosat. Kuten he sanovat - "Joten ei ollut magnusia... olen kunnossa, tee kaikki piirustuksen mukaan.\nItse asiassa, käännykäämme juuri menetelmään, jossa valitaan kaapeliytimien poikkileikkaus. Kuten tiedätte, kaapeli on kytketty koneeseen, eli virta kulkee kaapelin läpi koneen virralla. Kaapeli kestää enemmän virtaa vain, jos laite toimii aikaisemmin ja irrota kaapeli jännitteestä. Siksi rakentamme koneen virran.\nJa nyt katsotaan, mitkä standardi kaapelin poikkileikkaukset ovat: 1.5; 2,5; 4; 6; 10; 16; 25 on kaikki millimetreinä neliöinä.\nJa nyt katsomme, millaisia virtoja standardi automaattiset koneet lasketaan: 10A 16A 25A 40A 63A 100A 160A 250A.\nKatso, mikä on kuvio. Oikeat automaattivirrat ja kaapelin poikkileikkaukset vastaavat. Itse asiassa on suositeltavaa, että teollisuus tuottaa tietyille automaateille sopivia kaapeleita poikkileikkaukseltaan ja päinvastoin.\nMe tarjoamme kaapeli- ja automaattipöydän valikoiman.\nTaulukko kaapelin ja koneen riippuvuudesta.\nNämä ovat kaapeliosien pienimmät mahdolliset arvot koneiden mukaan.\nEri olosuhteista riippuen voi olla tarpeen lisätä kaapelin poikkileikkausta.\nSäännönmukaisten taulukoiden mukaan voit määrittää, että kuparikaapeli, jossa on 1,5 mm: n poikkileikkausjohtimet. m². stand 19A, ja mistä saat tällaisen koneen? 25A: ssa se on vähän paljon, sinun pitää ottaa 16A: lla ja vielä parempi 10A: lla marginaali kuin yllä olevassa taulukossa.\nKoska alumiinin vastus on suurempi kuin kuparin, meillä on suurempi kaapelin poikkileikkaus. Kuten taulukosta voidaan nähdä.\nLaskimmekin taulukon tehon. Tämä on aktiivinen teho jännitteellä 220V yhdessä vaiheessa. Joten kaapeleiden kaapeleita on helpompi noutaa paitsi virran myös tehon avulla. Samaan aikaan ja poimia koneita voimaa.\nToinen pieni huomautus - kaapelin osa riippuu sen pituudesta ja jännitteestä. Suuri kaapelipituus ja matala jännite (12-42V) aiheuttavat voimakkaan jännitehäviön, joten kaapeliosuutta tulisi lisätä.\nAlla on taulukko EMP: stä\nSallittu jatkuvavirta johtimille ja johtoille kumi- ja polyvinyylikloridisuojalla kuparijohtimilla\nKaapeliosaston laskeminen: 16 kommenttia\nTaulukko on hieman leikattava 3 pistettä. Koska aihe on auki rinteillä laskettaessa kaapelin valintaa yksivaiheisessa verkossa, yli 100A: n käyttövirrat eivät ole tavallisten kuluttajien käytettävissä, korkeintaan 80A.\nKolmivaiheverkossa kaapeli valitaan samalla tavalla koneesta riippuen. Teho lasketaan eri tavalla.\nYlläpitäjä, minä maistu miten teho lasketaan. Ja kaapelin valinta ei ole tehty katkaisijan käyttövirrasta, vaan kierrosta kohti.\nSekä kaapeli että kone valitaan kuormituksesta. Koska virta on kaapelin kautta rajoitettu koneen virralla, on järkevää valita kaapeli laitteen mukaan.\nKoska automaatin virta tunnetaan ja ymmärretään, ja kaapelin virta on ehdollinen.\nEli on ensin päätettävä kuormitus, sitten tämän perusteella valitse kone ja valitse sitten kaapeli.\nMeillä on vanhat kasarmit, ne toimittavat 220V ja yhteinen automaattinen tulo 80-100-160A, riippuen huoneiden määrästä.\nJokaiselle on selvää, että virtajohtimet ja katkaisijat valitaan kuormituksesta, joka tulee virtalähteeksi, ja vastaavasti vastaava kuormitus ja virtajohto johtavat vain katkaisijan valinnan, jotta ne voidaan suojata ylikuormituksilta + oikosululta. miten kaapeli voidaan valita tämän katkaisijan ehdollisille virroille, sekä etäisyys ja paisto olisi otettava huomioon. Tämän jälkeen tehdään automaattinen suojaus. Kaapelin osa on pieni, mutta automaattisen virran suojauksen tyyppi on melko paljon, ja on yksinkertaisempaa valita tarvittava kone.\nAutomaattinen valinta ei ainoastaan suojaa kaapelia, vaan myös suojaa kuormaa ylikuormitukselta.\nKenelle se on kätevä. Kaapelin ja koneen riippuvuus on ilmeinen, sen poikkipinta ei saa olla pienempi...\nEn sanoisi, että on nykyään paljon suojaa, tarkoitan automaattisia koneita, saattaa olla hieman useampia kaapeliosuuksia.\nMe yleensä laita se, mitä meillä on. Tai määritetty silmällä, tietäen likimääräisen suhteen teho, virta, poikkileikkaus ja muut tekijät. Ja kukaan ei ole mukana monimutkaisissa laskelmissa.\nOn parempi pitää hiljaisuutta vanhoista kasarmista, siellä asuvat vuokralaiset elävät Jumalan kanssa. Tällaiset rakennukset ovat jo arvottomia, 80-luvulla tehdyt asennusjohdot tällaisiin rakennuksiin (Guper), ja pari vuotta on vanhempia, on jopa pelottava valkaisu. Kukaan ei ollut mukana laskennassa ja asennuksessa suojelun, veistetty paholaisen tietää mitä! Tällaisia tiloja on itse kaupungissa.\nPöytä on erittäin karkea eikä tarkka. Ota esimerkiksi kaapeli 2,5 mm.kv. Tarvitset koneen 25A pöydälle. Taulukoiden mukaan kuparijohdin on suurin, joka voi ohittaa tämän 25 A. Nyt huomio! Älä sammuta automaattista laitetta, kun nykyinen arvo on 25 A. 1 tunti Joten meillä on 2,5 mm.kv kaapeli, joka kestää 25 A, ja virta 36,25 A kulkee sen läpi vähintään 1 tunti ennen automaattista sammumista. Tässä on 1 mm. m2 per 1 kW. Ja jos katsotte, että kaapeleiden todellisilla johtimilla ei ole ilmoitettuja osia, tilanne muuttuu vielä surullisemmaksi. Joten älä lisää tällaisia pöytiä tänne.\nTalian, tämä taulukko ei vaadi tarkkuutta, se on todella karkeaa. Taulukon tarkoituksena on osoittaa kaapelin ja koneen välinen suhde.\nTarkempia taulukoita PUE: ssa, niiden mukaan nimellinen, jatkuva virta 2,5 hengelle 25-30 Amperea\nKaapeleille on sallittu lyhytaikainen ylikuormitus\nSopii Talianin kanssa. Kaapeli, jonka kuparijohtimet ovat 2,5 mm2, on parempi ottaa vastaan automaattinen kone, jonka nimellisvirta on enintään 16 A.\nJa vielä, toverit, miksei kukaan sano mitään herkkyydestä? Jos virta on yksivaiheinen oikosulku. tarkasteltavana olevan viivan päällä ei riitä automaatin tarvittavan herkkyyden aikaansaami- seksi, samalla automaatin 16 A: n osalta kaapelin poikkileikkaus voidaan nostaa 4 mm2: een\nIvan, tätä ei kutsuta katkaisijan herkkyydeksi, mutta katkaisuvirta. Vaikka... niin sanotusti, koska ei enää ole omistettu ihmisiä, voidaan kutsua herkkyydeksi.\nJa kerro minulle, mitä voit ohittaa kaapelin, jotta laitteet, jotka tarkistavat kaapelin läsnäolon seinässä, eivät tunne sitä?\nLoppusanat Nyt on vanha induktiolaskuri. Tämän sivuston toisen aiheen avulla keräsin trancea, heitin langat mittarissa, sulkenin sen :), nyt minä ravistellaan joka kuukausi. Joten meillä on kulutus 300-350kV kuukaudessa, mutta kelan jopa 115-120kV. Ja niin jo puolitoista vuotta. Ei tarkistuksia. Elämme Troy.\nMikä on sitten kysymys: aiomme muuttaa laskuria. Mielestäni Mercury 201.5. Asettamme asuntoon, nyt sisäänkäynnin ollessa. Laitoin kaikki itseni, vaikkei sähköasentaja. Sitten kirjoitan vain hakemuksen vanhan vanhan murron ja uuden sulkemisen. Jotta voisimme pumpata sähkön sähkömittarista, sen jälkeen, kun ne tiivistävät uuden, aloitan langan ohituksen mittariin ja sen jälkeen ja laitan koneita sammuttamaan mittarin virran ja ohittamaan sen sekä pitämään ne pois. Se on vain tarve langoittaa jotain sellaista, jotta laitetta ei voi määrittää, et koskaan tiedä mitä.\nMiten se tehdään? Ehkä aallotettu metalli kaapelin suojaamiseksi (myydään sähkökaupoissa) kaapelin asettamiseksi? Ja tämä koko asia kipsi. Auttaa?\nJa vielä yksi kysymys. Onko sallittua kipata lanka mittariin?\nSe on mahdollista metallikukavassa tai teräsputkessa. Niiden on oltava hyvin maadoitettuja näytön saamiseksi. Tämä on jo kirjoitettu jonnekin sivustolle. Metallinilmaisin pystyy havaitsemaan, vaikkakaan he eivät tarkista.\nKiitos. Sitten päästetään metalliletkuun. Maadoitus on otettava vain lämmitysputkesta tai jotain. Periaatteessa on mahdollista mitätöidä, mutta tarkastajat voivat poistaa käytöstä nollan, jos he tarkistavat (he jo tietävät tämän kaiken).\nOnko tämä kaikki otettu huomioon käynnistysvirrat ja oikosulkuvirrat?\nKaapeliosa. Kuinka valita sen oikein.\nTässä artikkelissa kerron sinulle, kuinka valita oikea kaapeliosa talolle tai asunnolle. Jos sähköpaneeli on virransyöttöjärjestelmän "sydän", sähköpaneelikoneisiin liitetyt kaapelit ovat "verisuonia", jotka toimittavat kotitalouksien sähkövastaanottimia sähköllä.\nKun asennat sähköjohdot taloon tai asuntoon, kaikki vaiheet, jotka alkavat suunnitella virtalähdettä yksityiseen taloon, asuntoon ja lopettaa pistorasioiden tai kytkinten lopullinen asennus, tulee ottaa täysi vastuu, koska kodin ja huoneiston henkilökohtainen sähköturvallisuus ja paloturvallisuus riippuu siitä. Siksi olemme erittäin vakavasti valinnassa kaapeliosasto, koska sähköä ei voi siirtää yksityisessä talossa tai asunnossa.\nOn tärkeää valita kaapelin oikea poikkileikkaus, erityisesti tietylle riville (ryhmä) virrankuluttajille. Muussa tapauksessa, jos valitaan kaapelin alaosa, se ylikuumentaa, eristä eristys ja mene tulelle. Jos kosketat kaapelia vaurioituneella eristel- mällä, sähköiskun aiheuttaja. Jos valitset talon tai huoneiston ylijäämäisen kaapeliosuuden, tämä johtaa lisäkustannuksiin ja kaapelijohtojen johtojen vaikeuksiin, koska mitä suurempi kaapeliosa on, sitä vaikeampi on työskennellä, kaapeli, jonka poikkileikkaus on 4 neliömetriä, ei sovi kussakin ulostulossa..\nPäivitys 06/01/2017. Esitän yleisen yleismaailmallisen taulukon, jota itse käytän valitsemaan koneiden nimellisvirta kaapelilinjan suojaamiseksi.\nEn täytä päihän abstinen kaava kaapelin poikkileikkauksen laskemiseksi sähkötekniikan kirjoista, jotta voit valita oikean kaapelin poikkileikkauksen. Kaikkea on kauan laskettu ja taulukoitu.\nHuomaa, että eri asennustapahtumissa (piilotettu tai auki) kaapeleilla, joilla on sama poikkileikkaus, on erilaisia pitkäaikaisia virtoja.\neli avoimella johdotusmenetelmällä kaapeli lämmittää vähemmän, koska jäähdytys on parempi. Kun sähköjohto asennetaan (urat, putket jne.) Päinvastoin, se lämmittää enemmän. Tämä on tärkeä asia, koska jos kaapelin suojaus on valittu väärin, koneen luokitus voidaan yliarvioida pitkäaikaisen kaapelin virran suhteen - jonka vuoksi kaapeli voi kuumentua hyvin ja kone ei sammuta.\nAnnan esimerkiksi esimerkin, jossa on kaapeli-osa 6 neliömetriä:\navoimen menetelmän mukaan sen pitkä sallittu virta on 50A, joten kone on asetettava arvoon 40A;\nPiilotetulla menetelmällä sen pitkä sallittu virta on 34A, tässä tapauksessa automaatti on 32A.\nOletetaan, että valitsimme asunnon kaapelin osan, joka asetetaan urille tai kipsin alle (suljettu menetelmä). Jos sekoitetaan ja asetetaan automaattiset katkaisijat 50A suojausta varten, kaapeli ylikuumenee, koska suljetulla menetelmällä asettamalla se In = 34 A, mikä johtaa sen eristämisen hävittämiseen, sitten oikosulkuun ja tulipaloon.\nTABLE INACTUAL. KÄYTTÖÖN KÄYTTÖÖN KÄYTTÖÖN KÄYTTÖÖN YLLÄ TAULUKKOON.\nKaapeliosa kätketty sähköjohdotus\nKaapeliosa avoin sähköjohdotus\nJos haluat käyttää taulukoita ja valita kaapelin oikean poikkileikkauksen talon tai huoneiston osalta, meidän on tiedettävä nykyisen voiman vahvuus tai tunnettava kaikkien kodinkoneiden teho.\nVirta lasketaan seuraavilla kaavoilla:\n- yksivaiheiselle 220 voltin verkkojännitteelle:\nmissä P on kotitalouksien sähköisten vastaanottimien, W: n kaikkien kapasiteettien summa;\nU - yksivaiheinen verkkojännite 220 V;\ncos (phi) on tehokerroin, se on 1 asuinrakennuksia, se on 0,8 tuotantoa ja 0,9 keskimäärin.\n- kolmivaiheiselle 380 voltin verkkojännitteelle:\ntässä kaavassa kaikki on sama kuin yksivaiheverkossa, vain nimittäjänä sen jälkeen kolmivaiheverkko lisää juuren 3 ja jännite on 380 V.\nJos haluat valita talon tai asunnon kaapeliosaston edellä olevien taulukoiden mukaisesti, riittää tietää tämä kaapelilinjan (ryhmä) vastaanottimien teho. Virran laskentaa tarvitaan vielä sähköpaneelin suunnittelussa (automata, RCD tai differentiaalinen automaatti) valinta.\nSeuraavassa on keskimääräiset tehoarvot, yleisimmät kotitalouksien kuluttajat:\nSähkövastaanottimien voiman tuntemisella voit valita kaapelin poikkileikkauksen tietyssä kaapeliverkossa (ryhmä) talossa tai asunnossa ja siten automaattisen (difavtomat) suojaamaan tätä linjaa, jonka nimellisvirran on oltava kaapelin pitkäaikaista virtaa pienempi. Jos valitaan 2,5 neliömetrin kuparikaapelin poikkileikkaus, joka suorittaa jopa 21 A: n (piilotettu asennuksen) niin kauan kuin tarpeellista, tämän johdon kytkinlaitteessa olevan automaattisen kytkimen (difavtomat) on oltava nimellisvirta 20 A siten, että Laite irtoaa, ennen kuin kaapeli alkaa ylikuumentua.\nTyypilliset sähköasennukset arkipäivään:\nAsunnoissa, mökeissä tai omakotitaloissa on rosetta-ryhmiin sijoitettu 2,5 m²: n kuparisulakkeita;\nValaistusryhmälle - kuparin kaapeliosa 1,5 m2;\nYhden vaiheen keittotasolle (sähköliesi) - kaapeliosa 3x6 m², kolmivaiheinen sähköliesi - 5x2.5 neliömetriä. tai 5x4 neliömetriä. riippuen tehosta;\nMuille ryhmille (uunit, kattilat jne.) - niiden tehon mukaan. Ja myös liittymismenetelmällä, pistorasiasta tai liittimien kautta. Esimerkiksi, jos uunin teho on yli 3,5 kW, 3x4-kaapeli asetetaan ja uuni liitetään liittimien läpi, jos uunin teho on alle 3,5 kW, niin kaapeli, jossa on 3x2,5-osa ja liitäntä kotitalouskaapelin kautta, riittää.\nJotta voit valita kaapelin oikean poikkileikkauksen ja yksityisen talon, huoneiston sähköpaneelin automaattien arvot, sinun on tunnettava tärkeät kohdat, ei tiedä, mikä voi johtaa seuraaviin seurauksiin.\nPoistoyksikköryhmissä on kaapelin poikkileikkaus 2,5 neliömetriä, mutta kone valitaan samanaikaisesti nimellisvirralla, joka ei ole 20A, mutta 16A, koska kotitalouksien pistorasiat on suunniteltu virtaamaan enintään 16 A.\nValaistuksessa käytän kaapelia 1,5 neliömetriä, mutta konekivääri ei ole enää 10A kytkimet on suunniteltu enintään 10A: n virtaan.\nOn välttämätöntä tietää, että kone kulkee jopa 1,13 kertaa sen nimellisvirran, niin kauan kuin halutaan, ja jos nimellisarvo ylittyy 1,45 kertaa, se voi sammua vain 1 tunnin kuluttua. Ja koko ajan kaapeli lämpenee.\nKaapelin poikkileikkaus oikeaan asentoon valinnalla oli turvallisuuden kannalta tarpeellinen.\nPUE s.7.1.34. kieltää käytön alumiini johdotukset rakennusten sisällä.\nKuinka rakentaa tai liittää kaksi sähköjohtoa tai kaapelia.\nKuinka kiinnittää podozetnik betoniin\nYksinkertainen lanka- ja kaapeliteratkaisu\nSuositukset jääkaapin myyntipisteiden asentamiseksi\nJärjestelmät ja kuvaukset yksivaiheisten ja kolmivaiheisten sähkömittareiden liitännästä


Koira varastettu!!!! - Sivu 2 - Iltalehden keskustelufoorumi Iltalehden keskustelufoorumi > Vapaa-aika > El�imet Koira varastettu!!!! NimimerkkiMuista sis��nkirjautumiseni?Salasana Ohjeet Haku Uudet viestit Merkitse kaikki viestit luetuiksi Rekister�idy P�iv�n puheenaiheet\tOnko Suomella riitt�v�t resurssit kriisinhoitoon?Venyyk� Suomi t�n��n tuplavoittoon Ruotsissa?Uskotko alkup��n esiintymisnumeron vaikuttavan Suomen menestykseen?Oliko SDP:n ministerikierr�tys onnistunut?Pit�isik� kreationismin opetusta lis�t� kouluissa?\nLis�� p�iv�n puheenaiheita Uusia viestej�\tTamminen juhani yliarvostettuOliko SDP:n ministerikierr�tys onnistunut?Selostaja SaukkonenRavintolatipit verolle.Pit�isik� Suomen liitty� Natoon? Lis�� uusia viestej�\tEl�imetKeskustele lemmikkiel�imist� ja niiden kouluttamiseen ja hoitoon liittyvist� asioista sek� el�insuojelusta. Sivu 2 / 3 < 1\t2 3 > Ketjun ty�kalut N�ytt�valinnat #11 Ilmoita asiaton viesti 21.05.2012, 18:26 Ei nimimerkki� Vieras Viestej�: n/a Koira varastettu -otsikko Lainaus: Ei nimimerkki� kirjoitti: Koiran etsinn�iss� pit�isi sent��n j�tt�� yksityisasunnot rauhaan ja viel� n. klo 22.30 sunnuntai-iltana terassin puolelta lapsikin mukana. Se pist�� heti harmaat aivosolut raksuttamaan ja tulee ties mit� mieleen. /Tapahtuneesta s�ik�htynyt naisasukas Toivottavasti koira l�ytyy joka tapauksessa! /sama Ei nimimerkki� #12 Ilmoita asiaton viesti 21.05.2012, 21:10 Ei nimimerkki� Vieras Viestej�: n/a Lainaus: Ei nimimerkki� kirjoitti: Olen totaalinen koiravihaaja. Hyv� kun vei. Koirat eiv�t kuulu kerrostaloasuntoihin. �l� vihaa koiria ei se ole niiden vika jos omistaja on idiootti. Mun mielest� jos haluaa taajama alueen sis�ll� pit�� koiraa pit�s maksaa 5000� vuodessa koiraveroa. Kyll� on hieno tulla kotiin ku penkat o talvisin kusessa paskassa ja kes�ll� jos eksyt nurmikolle ni johan on kintut koiranpaskassa. Kiva kiusaa koiranomistajia ku koittaa v�lill� j�tt�� paskat taaksensa menee viereen seisoo ja tuijottaa ni johan kyykk�� ja noukkii paskansa o hienoa olla iso ja lihaksikas Ei nimimerkki� #13 Ilmoita asiaton viesti 21.05.2012, 22:37 Ei nimimerkki� Vieras Viestej�: n/a Lainaus: Ei nimimerkki� kirjoitti: �l� vihaa koiria ei se ole niiden vika jos omistaja on idiootti. Mun mielest� jos haluaa taajama alueen sis�ll� pit�� koiraa pit�s maksaa 5000� vuodessa koiraveroa. Kyll� on hieno tulla kotiin ku penkat o talvisin kusessa paskassa ja kes�ll� jos eksyt nurmikolle ni johan on kintut koiranpaskassa. Kiva kiusaa koiranomistajia ku koittaa v�lill� j�tt�� paskat taaksensa menee viereen seisoo ja tuijottaa ni johan kyykk�� ja noukkii paskansa o hienoa olla iso ja lihaksikas Ei saa yleist��, me ainakin korjataan omat j�t�ksemme, vaikka kerrostalossa asutaankin. Mutta sin��ns� totta, ett� koiraa ei voi est�� kusemasta sinne lumipenkkaan :S Mutta ainakin kaikkien mun tuttujen lapsien isit ja �idit kielt�� sinne menemisen, ihan vaan sen kusen takia. Ja ainakin toistaiseksi on osattu pit�� lapset poissa sielt� kinoksista, i�st� riippumatta. Ei nimimerkki� #14 Ilmoita asiaton viesti 22.05.2012, 10:58 Ei nimimerkki� Vieras Viestej�: n/a Tapahtuneesta s�ihk�ht�nyt. Olen pahoillani, ett� s�ik�ytimme ei ollut tarkoitus.\nLapsi ei koiran omistajan vaan yst�v�n, omat lapset mummilla hoidossa.\nNyt koira turvallisesti kotona.\nKiitos osoite vinkist� asia tarkastetaan. Ei nimimerkki� #15 Ilmoita asiaton viesti 22.05.2012, 13:41 Ei nimimerkki� Vieras Viestej�: n/a Lainaus: Ei nimimerkki� kirjoitti: Olen totaalinen koiravihaaja. Hyv� kun vei. Koirat eiv�t kuulu kerrostaloasuntoihin. vaikka oletki koiravihaaja on outoa ett� sanot ettei koirat sovi kerrostaloon.\nEnsinn�kin suurimmalla osalla koirista jotka asuvat kerrostalossa on paremmat oltavat kuin omakotitalon pihalla olevat koirat! L�hes kaikki omakotitalojen pihalla olevat koirat ovat kytketty remmiin jossa ovat p�iv�t pitk�t. ja ilman oikeanlaista liikuntaa, jonka seurauksena liikalihavuus koiralla.\nYst�v� piirist�ni 50 % on kerrostalossa koiransa kanssa ja mik��n kyseisist� koirista ei ole kaltoin kohdeltu tai liian lihava. Ymm�rr�n ihmisten vihat koirien kakkoja kohtaan. Minuakin suututtaa. Itse siis omistan koiran ja siivoan kyll� paskat ulkoota. HUOM �lk�� yleist�k� Ei nimimerkki� #16 Ilmoita asiaton viesti 23.05.2012, 06:07 Ei nimimerkki� Vieras Viestej�: n/a Ei kuulosta ollenkaan silt�, ett� koiran hoitaja olisi p��st�nyt koiran irti ja koira on l�htenyt omille teilleen etsim��n laumaansa... Ei kuulosta silt�, ett� hoitaja sepitt�� tarinaa... Mieti... Ei nimimerkki� #17 Ilmoita asiaton viesti 23.05.2012, 11:42 Ei nimimerkki� Vieras Viestej�: n/a Lainaus: Ei nimimerkki� kirjoitti: Olen totaalinen koiravihaaja. Hyv� kun vei. Koirat eiv�t kuulu kerrostaloasuntoihin. Nii mutta narkkarit, raiskarit ja muut sekop��t kuuluvat!\nVittu et mua laittaa vihaks tollaset kunnon kusip��t kell� ei oo mit��n sis�lt�� el�m��n, t�ss� on hyv� esimerkki siit� miten t�rke� HYV� kasvatus koskee ihmisiss�kin!\nIhmetytt�� se ett� t�ll�sess� tilanteessa ollaan valmiita arvostelemaan koiranomistajaa, vaikka nyt on ilmennyt ett� kaduilla liikkuu entist� kierompia varkaita! Ei ihmisi� se kiinnosta. Eli el�insuojelu,lastensuojelu yms virannomaisen esitt�minen on ihan fine? Sittenkun mukulanne vied��n tarhoista niin me sanotaan ett� oma vika ku veit sen etk� tarkistanut tarhat�tien p�tevyytt�! Ei nimimerkki� #18 Ilmoita asiaton viesti 23.05.2012, 11:49 Ei nimimerkki� Vieras Viestej�: n/a aivan samaa mielt� Lainaus: Ei nimimerkki� kirjoitti: Nii mutta narkkarit, raiskarit ja muut sekop��t kuuluvat!\nIhmetytt�� se ett� t�ll�sess� tilanteessa ollaan valmiita arvostelemaan koiranomistajaa, vaikka nyt on ilmennyt ett� kaduilla liikkuu entist� kierompia varkaita! Ei ihmisi� se kiinnosta. Eli el�insuojelu,lastensuojelu yms virannomaisen esitt�minen on ihan fine? Sittenkun mukulanne vied��n tarhoista niin me sanotaan ett� oma vika ku veit sen etk� tarkistanut tarhat�tien p�tevyytt�! Enemm�n on esim ulkonakin neuloja sun muita laseja spurguilta ja nisteilt� kuin esim koiran paskoja jotka siis maatuvat ja sateella l�hetv�t pois!\nJa nyky��n ihmiset on niin kieroja ett� h�ik�ilem�ll� k�ytet��n toisten luottamusta hyv�ksi!\nJa sit ihmetell��n ku kukaan ei luota edes piirun vertaa kehenk��n. Ei nimimerkki� #19 Ilmoita asiaton viesti 26.05.2012, 13:55 Ei nimimerkki� Vieras Viestej�: n/a Lainaus: Ei nimimerkki� kirjoitti: En tied� nime�, mutta sain t�n��n vahvistuksen aavistukselleni. T�ytyykin laittaa sana kiert�m��n Vuosaaren koiran omistajien keskuuteen, ett� tiet�v�t kiert�� kyseisen akan kaukaa (suurin osa tosin kiert�� jo muutenkin). Sit� ei muuten olekaan v�h��n aikaan n�kynyt lenkkipoluilla tai koirapuistoissa... Ei varmasti! ja hienoa ett� sana saatiin kiert�� siel� vuosaaressa. varottakaa my�s lapsia asiasta, ettei vaan k�y hullusti! Ja hei j�tet��nk� noi nimet ja osoitteet kirjoittamatta t�nne? vaikka kuinka kivaa onkin se t�nne laittaa niin tulee vaan sanomista. jos ei ookkaan oikea ihminen!? Ei nimimerkki� #20 Ilmoita asiaton viesti 29.05.2012, 21:22 Ei nimimerkki� Vieras Viestej�: n/a Tekij� my�nt�nyt !!! Eli nimi ja osoite ovat oikein ! Vaarallinen tapaus t�m� pelastava "enkeli" ! Ei nimimerkki� Sivu 2 / 3 < 1\t2 3 > «Edellinen ketju | Seuraava ketju» Ketjun ty�kalut N�yt� tulostettavassa muodossaL�het� t�m� sivu s�hk�postitse N�ytt�valinnat Lineaarinen n�kym� (oletus) Vaihda yhdistelm�n�kym��n Vaihda puun�kym��n Kaikki ajat ovat aikavy�hykkeen GMT +3 aikaa. Kello on nyt 06:12. Ota meihin yhteytt� - Iltalehti.fi - Sivun alkuun


Coltrane Hassinen- Intohimona markkinointi - Puhtia markkinointiin!\nPuhtia Markkinointiin! – Intohimona markkinointi\nRakastuin markkinointiin koulussa ja jattkoin opintoja työn ohessa. Vaihdoin pikku hiljaa markkinointitehtäviin ja sain paljon haasteellisia tehtäviä suurissa yrityksissä.\nYrittäminen on ihanaa. Oman markkinoinnin kehittäminen on haastavaa ja minulla on ollut aivan ihania asiakkaita.\nColtrane Hassinen, Porvoo 2019\nOrion Pharma: markkinointisihteeri, Markkinointiassistentti, Assistant Brand Manager\nArvelin International: Projektipäällikkö\nVaisala Oyj: Marketing specialist\nOma yritys: Tmi Coltrane, Perustettu 2010, Puhtia markkinointiin\nEspoon Uusyrityskeskuksen asiantuntijajäsen


Yhdeksän ajatusta arkkitehtuurista ja Lappeenrannasta - PDF\nYhdeksän ajatusta arkkitehtuurista ja Lappeenrannasta\nDownload "Yhdeksän ajatusta arkkitehtuurista ja Lappeenrannasta"\n1 Mikko Heikkilä Yhdeksän ajatusta arkkitehtuurista ja Lappeenrannasta 1. Arkkitehtuuri on rakennettu ajankuva 2. Arkkitehtuuri on käyttötaidetta 3. Visio, vuoropuhelu, sitoutuminen 4. Rakennukset ja julkinen ympäristö 5. Kaupunkisuunnittelun katkennut perinne 6. Kilpailut ja laadun varmistaminen 7. Keskustassa ratkaistaan kaupunkielämän laatu 8. Linnoitus kulttuurille ja kaikille 9. Allt kan göras, om det görs bra 1. Arkkitehtuuri on rakennettu ajankuva Kaikissa ihmisyhteisöissä arkkitehtuuri on rakennettu ajankuva. Julkinen yhteinen ympäristö kertoo sille, joka sitä haluaa lukea, eri aikakausina valinneista paikallisen yhteisön arvoista monella tavalla. Se näkyy siinä mitä rakennuksia on kulloinkin rakennettu ja siinä miten ja minne ne on rakennettu. Se kertoo myös ympäristöolosuhteista, joihin sopeudutaan ja kunkin ajan rakennustekniikasta. Arkkitehtuurin ajankuva kertoo myös kuka käyttää valtaa ja kuka ohjaa päätöksentekoa. Äärimmillään: kuka on ahne ja kenen sallitaan olla ahne. Ei ole sattumaa missä kirkot, kaupungintalot, pääkonttorit, marketit, sairaalat, tai koulut sijaitsevat. Missä tehdään töitä ja missä asutaan, miten liikutaan ja missä virkistäydytään. Vaikka kukin sijoituspäätös on oma erillinen päätöksensä, joskus sattumanvarainenkin, kokonaisuus kertoo pitkällä aikavälillä lahjomattomasti yhteisönsä rakennetun kulttuurin tason, koko kulttuurin tason. Se paljastaa taitomme tehdä oikeita valintoja ja sovittaa ne yhteen. Arkkitehtuuri on melko kestävää, se rakentuu vanhan päälle ja muodostaa kerrostumia. Yleensä vain poikkeusolosuhteet, kuten sodat, maanjäristykset tai tulipalot tuhoavat vastoin tahtoamme ympäristöä suuressa mitassa. Tällöinkin halumme palauttaa tilanne ennalleen on hämmästyttävän vahva. Tuhoutunut ympäristö on niin tärkeä osa identiteettiämme, että palautamme sen, maksoi mitä maksoi. Varsovan keskusta, puukaupunkimme palojen jälkeen, Tyrvään kirkko tai Venetsian teatteri, esimerkkejä ei ole vaikea keksiä. Näin varmaan tapahtuisi puukirkkojemmekin kohdalla, jos niitä satanistien tai muiden tuhovimma kohtaisi. Tämä tarpeemme palauttaa tilanne ennalleen kertoo vahvoista yhteisistä arvoista ja menneiden sukupolvien työn kunnioituksesta. Vahvoista voimista kertoo myös kykymme muuttaa laajasti ympäristöämme omasta vapaasta tahdostamme. Yleensä taustalla on uudet aikaisempaa suuremmat rakennushankkeet tai ylimitoitettu liikennesuunnittelu. Ideat kaksikerroksisesta Lappeenrannan keskustasta 1960-luvulla - arkkitehtikilpailun tuloksena - olisivat olleet valmiit tuhoamaan koko keskustamme. Sekä sen korttelirakenteen että suuren osan rakennuksista. Vain Marian kirkko, Raatihuone ja jokunen yksittäinen rakennus Linnoituksessa jätettiin näkyviin tuon ajan asemakaavoja havainnollistaneissa piirustuksissa. Työ alkoikin, mutta kasvuennusteiden epärealistisuuden vuoksi hidastui ja uusittavia alueita supistettiin. Lopulta liikekeskustan rakentaminen keskeytyi noin 20 vuodeksi ja vasta nyt rakentuva Galleria päättää tämän jakson kaavoituksessamme. Sen seurauksena meillä on kuitenkin valtakunnallisestikin katsottuna erikoinen lappeenrantalainen kuriositeetti eli hallintokeskustamme. Oman tahtomme mukaista laajamittaista ympäristömuutosta tapahtuu muuallakin. Kaupan rakenteet ovat muuttuneet kohti suurempia ja suurempi yksiköitä, jotka mahtuvat vain keskustojen laidoille tai ohikulkuteiden varteen. Tätä kehitystä ohjaavat vahvat voimat, mutta kuinka hyvin ne toteuttavat yhteisiä tämän ajan ja tulevaisuuden arvojamme, jää nähtäväksi. Kulutuskäyttäytymisemme on osoittanut kuitenkin jo\n2 nyt tämän kehityksen vääjäämättömyyden. Taloudellinen toiminta synnyttää rakentamistarpeet, joita voimme yrittää kaavoituksella kanavoida parhaaksi kokonaisuudeksi. Kaavoituksella emme kuitenkaan voi synnyttää rakentamistarpeita. Arkkitehtuuripoliittisen ohjelman ja arvokeskustelun tehtävä on pitää kaikki näkökulmat - vahvat ja heikot - mukana kokonaisuuden arvioimisessa. 2. Arkkitehtuuri on käyttötaidetta Arkkitehtuuri on käyttötaidetta. Siinä arkkitehti rakentaa tilaajan rahoilla tilaajan tarpeisiin ratkaisun, jonka täytyy tyydyttää tilaajaa, suurta yleisöä sekä arkkitehdin omia taiteellisia ambitioita. Koska kaikki rakennukset ovat osa julkista miljöötä, tuo vastuu suurta yleisöäkin kohtaan on aina olemassa. Jokaiseen ongelmaan on useita ratkaisuja. Suunnittelun kuluessa niistä haetaan esiin se, mikä parhaiten tyydyttää kaikki edellä mainitut kolme tahoa. Jos tilaaja on tyytymätön, ei arkkitehti voi olla tyytyväinen, vaikka hänen taiteelliset visionsa toteutuisivat. Arkkitehdit eivät tee taloja toisilleen, vaikka joskus siltä tuntuu. Jos tilaaja ja arkkitehti ovat tyytyväisiä, mutta suuri yleisö kohtuullisen ajan jälkeenkin inhoaa rakennusta, ei olla onnistuttu. Jos tilaaja ja suuri yleisö ovat tyytyväisiä, mutta arkkitehti on piirtänyt vastoin ihanteitaan, on hän toiminut vain puhtaaksipiirtäjänä. Hänen luova panoksensa on jäänyt käyttämättä. Tämä kolmiyhteys on jokaisen osapuolen ymmärrettävä ja hyväksyttävä. Vapaissa taiteissa, kuten kirjallisuudessa, maalaustaiteessa tai musiikissa tilanne on toinen. Ne eivät kuluta yhteisön taloudellisia resursseja, niissä luomistapahtuma on tekijäkeskeinen, ja yleisö päättää itse mitä lukee, kuuntelee tai katsoo - ja mistä pitää. Vapaan taiteen arvostus joutuu usein myös odottamaan, joskus tekijän kuolemaan saakka, joskus pitemmällekin. Arkkitehtuuri ei voi odottaa mahdollista hyväksytyksi tulemista myöhemmin. Kohtuullisessa ajassa, ehkä yhdessä sukupolvessa selviää, mikä on kestävää ja onnistunutta. Arkkitehdin on luodessaan tiedostettava, että koko arkkitehtuurin kehitys on eri trendien jatkuvaa virtaa.. Tyylit tulevat ja menevät, jugendin ja funkiksen väliin ei mahdu kuin kolme vuosikymmentä. Eikä mikään tyylisuunta ole pyhä. Jokainen funkis-huoltoasema ei ole arvokas. Myös nopeasyklisemmät trendit tulevat ja menevät. Tämän päivän aiheet kuten lasi- tai ritiläjulkisivut, periskoopin muotoiset rakennusmassat tai suuren mittakaavan väripaneloidut julkisivupinnat on kulutettu loppuun suuressa maailmassa kymmenessä vuodessa. Meillä niitä tehdään vähän pitempään, pikkukaupungeissa tästäkin viiveellä. Mitä tulee seuraavaksi, on jo ehkä oraalla joissain vaihtoehtojulkaisuissa. Hyvän arkkitehtuurin mittari ei kuitenkaan ole se, löydetäänkö tai omaksutaanko trendit muita ennen ja minkälaisia pohjoisen ulottuvuuden sovelluksia niille kehitetään. Hyvä arkkitehtuuri lähtee oman ympäristönsä tarpeista, resursseista, perinteestä ja omista ideoista - trendeistäkin mahdollisesti. Mutta mikä jää kestäväksi, on yleensä arvioitavissa vasta sukupolven kuluttua. 3. Visio, vuoropuhelu, sitoutuminen Lappeenrantalaiset rakennushankkeet ja kaupungin kehittäminen on ollut jännittävää seurattavaa. Yleiskaavaan ja osayleiskaavoihin kirjoitetaan valtuuston hyväksymiä tavoitteita, kaavakartoille piirretään erivärisiä kortteleita ja varustetaan niitä eri funktioita osoittavilla kirjaimilla. Normitetaan autopaikkamäärät, sovitaan kerrosluvut ja rakentamisen tehokkuudet. Johonkin varataan vähän puistojakin. Visioidaan myös, milloin jaoston nimi on kaupunkisuunnittelujaosto, milloin tulevaisuusjaosto. Keskustan pulmia ratkotaan huolellisesti kootussa laajapohjaisessa neuvottelukunnassa. Ja kun visiointien tavoitteet nimetään tarpeeksi abstrakteiksi, niistä päästään yksimielisyyteenkin. Tätähän kaavoitus on - kaikkialla. Todellisuus tulee silti aina vastaan yllätyksenä. Kun oikea taho laittaa karttaan punaisen pisteen ja sanoo haluavansa tuohon tontin, maksavansa siitä miljoonan ja toteuttavansa siihen nopialla aikataululla komiata kaupunkikuvaa ja uusia työpaikkoja, tontti muodostuu ja kaava valmistuu ennätysvauhtia - paikkaan jossa missään aikaisemmassa kaavassa ei ole sijainnut rakennuksia. Tai kun isolla rahalla ostetaan paikallisesta päälehdestä ilmoitussivu ja kerrotaan mistä keskustan kehittämisessä on oikeasti kysymys, laajapohjaisesti valmistellut suunnitelmat laitetaan hyllylle kaupunginhallituksen käsittelypäivän aamuna. Tai kun valtuuston tavoitteiden mukaisesti halutaan laajentaa esimerkiksi kävelykeskustaa teknisen lautakunnan\n3 hyväksymällä suunnitelmalla, kaupunginhallitus ei myönnäkään rakentamisrahaa. Tai jos keskustan uudelle asuinrakennustontille ei saadakaan mahtumaan asemakaavan edellyttämiä autopaikkoja, niin ei niitä sitten tarvitsekaan rakentaa. Tai kun yksityisellä riskillä rakennettavaan Galleriaan tarvitaan vuokranmaksajia, putoaa taivaasta idea musiikkisalista, kaikkien - eikä vähiten kulttuuriväen yllätykseksi. Tätähän päätöksenteko on - kaikkialla? Rakentamisprosessia voidaan katsoa nelitasoisena kokonaisuutena. Yhdellä tasolla kaavoitus virkamiestyönä yrittää varautua tulevaisuuteen ja ohjalla sitä. Pyrkii toimimaan jopa rationaalisesti. Toisella - demokraattisella kunnallispoliittisella tasolla - tehdään varsinaiset päätökset. Näin on hyvä, tämä on meidän kunnallisen demokratian ja päätöksentekojärjestelmämme kulmakivi. Ja kun nämä tasot keskustelevat ja toimivat yhdessä,päätökset ovat oikeita ja tulokset ovat hyviä. Mutta jos ne eivät toimi yhdessä, kun todellisuus yllättää edellä kuvatuin tavoin, ne erkaantuvat, ja rationaalisen tason yläpuolelle muodostuu poliittisen tarkoituksenmukaisuuden taso, joka yleensä vie voiton. Ja jos tuo poliittinen taso itse irtautuu todellisuudesta, menettää otteen rationaalisesta ajattelusta, voidaan tehdä varsin sattumanvaraisia päätöksiä, jopa teoriassa mahdottomia, kuten uusin lappeenrantalainen kuriositeetti, kävelypainotteinen joukkoliikennekatu. Entä ne kaksi muuta tasoa. Ne ovat edellisten tasojen yläpuolella oleva tosivaikuttajien kabinettitaso, joka ohjaa poliittista tasoa, ja toisaalta kaikkien alapuolella suuren yleisön taso. Se jokamiehentaso, joka ottaa mitä annetaan, yrittää ymmärtää ja pysyä perässä - ja motivoitua taas äänestämään neljän vuoden kuluttua. Kahden päätason - valmisteleva kaavoitus ja poliittinen päätöksenteko - tulisi olla jatkuvassa yhteydessä toisiinsa. Epäluuloihin tai luottamuspulaan ei ole varaa. Näiden tasojen saumaton ja pitkäjänteinen vuoropuhelu edellyttää sitoutumista pitkän tähtäimen visioihin, edellisenkin valtuuston tekemiin. Jokaisen valtuuston tai lautakunnan ei tarvitse keksiä pyörää uudestaan tai aloittaa tyhjältä pöydältä. Tähän on Lappeenrannassa nyt hyvät mahdollisuudet. Virkamiehistön sukupolvenvaihdokset antavat tilaisuuden rakentaa uutta luottamusta ja uutta kulttuuria toisaalta virkamiehistön sisään, toisaalta virkakunnan ja luottamuselimien välille. Muutos vie aikaa, mutta on välttämätön. Henkisten voimavarojen tuhlaus epäluottamukseen on kallista. Tämäkin jälleenrakennus edellyttää arvokeskustelua ja arkkitehtuuripolitiikkaa. Siinä on hyväksyttävä periaate: kaikki saavat jotain, mutta kukaan ei saa kaikkea. Näin siirrytään bysanttilaisesta syklisestä päätöksenteosta länsieurooppalaiseen lineaariseen päätöksentekoon, missä uudet päätökset pohjautuvat vanhoihin päätöksiin sen sijaan että kyseenalaistaisivat ne uudestaan ja uudestaan. Kaavoituksen tulee myös kehittyä ajan mukana. Uusi maankäyttö- ja rakennuslaki viestii koko hengellään ennakoivan vuorovaikuttamisen periaatetta. Kaavoituksen osalliset käsitetään siinä väljästi ja kuulemiseksi tulon oikeus kaikilla kaavan vaikutusalueella. Tämä edellyttää asenteiden ja käytäntötapojen muutosta kaavan laatijoidenkin puolelta. Kuulemisen on oltava aitoa ja vastausten perusteltuja. Kaavojen ja kaavaprosessin virheettömyys pitäisi olla itsestään selvyys, muotovirheisiin on valittajien helppo iskeä kiilaa. Toisaalta osallistenkin on tunnettava vastuunsa, kohtuuttomasta valittelusta ja haitanteosta on jo liikaa esimerkkejä. Suunnittelun uudet tekniikat mahdollistavat suunnitelmien lopputuloksen realistisen havainnollistamisen jo päätöksentekovaiheessa. Tätä tulisi hyödyntää enemmän, pienissäkin kaavahankkeissa, puhumattakaan keskustan uudisrakennus- tai korotuskaavoissa, missä kaupunkikuva on keskeinen kriteeri. Haasteet ovat kaavoittajan ammattitaidolle siis kovat, tämä pitäisi ottaa huomioon myös kaavoitustoimen resurssoinnissa. 4. Rakennukset ja julkinen ympäristö Arkkitehtuurin historia on rakennuskannan historiaa, yleensä yhden rakennuksen historiaa. Eri teoriat, tyylisuunnat ja koko ammattidebatti kiertää rakennusobjektien ympärillä. Kaupunkiympäristössä yksittäiset rakennukset ovat kuitenkin vain osa kokonaisuutta. Niiden kokonaisuus, osin harkittu osin\n4 sattumanvarainen, vasta muodostaa julkisen ympäristön, jonka laatu määrittää yhteisöllisen elämämme puitteet. Taloja toki katsellaan - kyllä, mutta harvemmin yksittäin ja erillään muista. Sitä paitsi visuaalinen arviointi on vain ohuen ohut tapa kokea ympäristöä. Arkkitehtijulkaisujen tapaa tarkastella ja arvottaa ammattikuntansa tuotoksia voi verrata viihdeteollisuuden tapaan esineellistää naista. Valokuviin kummastakaan ei kaivata mitään ylimääräisiä elementtejä - vaatteita tai ihmisiä. Yhteisöllinen elämä eletään kuitenkin julkisessa ympäristössä. Tätä kaupunkielämän näyttämöä on kaikki se vapaa tila, joka jää rakennusten väliin, seinästä seinään. Life between buildings kuten tanskalainen professori Jan Gehl asian määrittelee. Siinä ympäristössä on taloja, toreja, aukioita, tyhjiä tontteja, puistoja, paljon katupintaa ja avoin taivas. Yleensä tälle kaupunkitilalle on myös eduksi, jos se on ainakin jossain määrin sulkeutunutta, jos se on hyvin pinnoitettua ja kalustettua, jos siinä on pienen ihmisen mittakaava ja siinä liikkuminen on turvallista ja esteetöntä. Mutta näitäkään ei tarvitse tiedostaa. Tällaisen ympäristön laadun arviointi on helppoa. Siihen ei tarvita tyylihistorian tai viimeisten trendien tuntemusta, eikä sen arvottaminen ole vain visuaalista tarkastelua. Julkinen ympäristö on hyvää jos elämä tarttuu siihen, jos se generoi toimintaa, mitä muuten ei syntyisi. Jos se saattaa yhteen kaikenlaisia ihmisiä ja ihmisryhmiä, jotka muuten eivät ehkä kohtaisi. Jos se saa meidät pysähtymään, viipymään, tulemaan useammin. Jos se saa meidät hyvälle tuulelle tai vain tarjoaa meille paikan olla siten kuin sillä hetkellä haluamme. Piilossa tai näkyvissä, näkevänä tai näkyvänä. Julkinen ympäristö on onnistunut, jos se vetää ihmisiä puoleensa. Ihmiset viihtyvät ja hakeutuvat aina sinne missä muutkin ovat ja suurinta huvia on muiden ihmisten tekemisten seuraaminen. Kesäinen satama, Oleksi, Linnoitus, Marian kirkon ympäristö, torikahvilat, meillä näitäkin paikkoja on, toistaiseksi yksittäisinä saarekkeina. Kuitenkin: vaikka jatkuvan hyvien paikkojen ketjun rakentaminen on tavoitteena yksinkertainen, sen toteuttaminen tuntuu olevan äärimmäisen vaikeaa. 5. Kaupunkisuunnittelun katkennut perinne Ennen funktionalismia kaikki oli toisin. Kukaan ei kyseenalaistanut ikiaikaista tapaa rakentaa kaupunkia. Kun rakennukset rakennettiin kiinni toisiinsa, syntyi kortteleita, katuja ja pihoja. Näiden väliin tehtiin tarpeen mukaan toreja ja aukioita. Missä rakentaminen loppui, siitä alkoi maaseutu. Paikasta toiseen siirryttiin katuja pitkin jalan, ratsain, autolla, pyörällä. Kaupunki oli siinä. Näin tehtiin tuhansia vuosia, aina siitä asti kun teltoista siirryttiin kiinteään asutukseen luvun alussa tapahtui jotain kummallista.. Psykoanalyysi löysi piilotajunnan, kuvataiteessa keksittiin abstrakti ilmaisu sekä surrealismi, musiikissa atonaalinen sävelasteikko. Kirjallisuudessa hyödynnettiin tajunnanvirtaa ja runoudessa kielen rakenteet kyseenalaistettiin kokonaan. Arkkitehtuurikin - vaikkakin käyttötaiteena - tarvitsi näille paralleelin tavan uudistua. Vuosisadan alun hapuilu kiteytyi lopulta länsimaissa funktionalismiksi, jolla oli vahva manifestimainen asenne. Se hylkäsi kaikki edelliset tyylisuunnat, jopa koko tyylin käsitteen ja alkoi julistaa uutta totuutta. Arkkitehdit yhteiskunnan älyllismoraalisena yläluokkana johdattaisivat ihmiskunnan onneen ja tasa-arvoon. Uusi rakentamistapa ei saanut perustua mihinkään menneeseen. Ei tyyleissä eikä edes kaupunkirakenteessa. Jugendista pitäminen oli halveksittavaa tunteilua ja vanha kaupunkirakenne julistettiin epähygieenisyyden ja moraalittoman elämäntavan tyyssijaksi. Kylvettiin arkkitehtien arroganssin siemen, eri mieltä olleet leimattiin ja eristettiin. Mitä uutta sitten julistettiin? Teollisen rakentamisen ja sarjatuotannon eettistä oikeutusta. Siis eettistä, ei esteettistä, mikä ei saanut olla enää tavoiteltava itseisarvo. Se seuraisi automaattisesti oikeasta suunnittelusta. Rakennukset eivät saaneet olla koristeellisia, ornamentti julistettiin rikokseksi - kauneus seuraisi automaattisesti oikeista mittasuhteista. Epäterveellinen tapa rakentaa kaupunkeja tuli hylätä. Ei katuja eikä pihoja tai kortteleita. Irralleen toisistaan vapaasti maastoon sijoitetut rakennukset toisivat vehreyttä, valoa ja terveyttä (taas esteettisten kriteerien unohtaminen), mitä lisäisi eri toimintojen kuten asumisen, työpaikkojen ja tuotannon sijoittaminen eri puolille kaupunkia leveän tieverkoston yhdistäminä. Itsestään selvää oli myös, ettei vanhassa rakennuskannassa ollut mitään suojeltavaa, koska sitä ei saanut arvottaa esteettisesti. Se edusti vanhaa pikkuporvallisuutta ja oli eettisesti arveluttavaa.\n5 Funktionalismi hyväksyttiin uskonpuhdistusenomaisesti koko läntisessä maailmassa vallitsevaksi arkkitehtuuriopiksi noin puoleksi vuosisadaksi ( ). Tästä seurasi laajasti vanhan kaupunkirakenteen katoamista, uutta hahmotonta rakennetta, uutta yksitoikkoista rakennuskantaa ja vanhan tuhoa. Suomessa tämä kehitys oli varsin voimakasta, koska rakentamisemme volyymi sodan jälkeen oli ennen näkemätöntä ja koska yksi tyylisuunnan kansainvälisestikin arvioituna kiistattomista neroista sattui olemaan suomalainen. Rakentamisen moniarvoistuminen (esim. Oulun koulu) alkoi Suomessakin viime vuosisadan lopulla, eikä tällä hetkellä arkkitehtuurissa vallitse juuri eettisiä dogmirakennelmia. Mutta edelleen suuren yleisön toivomat värikkyys, koristeellisuus tai kertaustyylit rakentamisessa ovat arkkitehtikunnallemme eettinen kauhistus. Toisin kuin esimerkiksi Ruotsissa. Miten tämä sitten näkyy Lappeenrannassa? Se näkyy siinä, että rakennettu kaupunki loppuu Valtakadun ja Suonionkadun risteykseen tai liikenneympyrään, se näkyy kaksikerroksisena hallintokeskustanamme, joka kaadettiin betonimyllyistä vanhan omakotialueen päälle. Se näkyy kaiken uuden rakentamisen teknistaloudellisena painottamisena ja funktionalistisen lähiöarkkitehtuurin tulemisena kaupunkikeskustaankin. Viimeisinä esimerkkeinä Galleria-korttelin tai Anttilan viereiset pistetalot ilman suljettuja pihoja tai katutilaa. Ja se näkyy siinä, kun avaa sunnuntaiaamun asuntomyynti-ilmoitukset luvun kerrostaloista eivät juuri ostohalukkuutta. Funktionalismin negatiivisia - positiivisiakin toki oli - vaikutuksia ei maassamme vieläkään ole arvioitu avoimen rehellisesti. Sosiologit puhuvat jo edellisen vuosisadan kolmesta totalitaarisesta ismistä, kommunismista, natsismista ja funktionalismista, mutta Funktionalismin Musta kirja arkkitehtuurissa on vielä kirjoittamatta. Kulttuurirakenteet ovat joskus poliittisiakin rakenteita jäykempiä. 6. Kilpailut ja laadun varmistaminen Arkkitehtuurikilpailut ovat ammattikunnan arvostettu instituutio ja Lappeenrannassakin aika ajoin ehdotetaan merkittävimpiä hankkeita kilpailukohteiksi. Suunnittelukilpailuilla haetaan yleensä hyviä ratkaisuja ja korkeaa profiilia. Kilpailutilanteessa suunnittelijat panevat parastaan, hankkeet saavat julkisuutta, yleisön odotukset kasvavat. Moni suunnitteluryhmä on päässyt esiin voittoisalla projektilla. Pinnalle pääsy ei ole edellyttänyt liike-elämässä tavallista markkinointia tai suhteiden voitelua. Vain laatu on ratkaissut. Kilpailut ovat myös tuottaneet paljon hyviä lopputuloksia Eduskuntatalosta Kiasmaan, Kouvolan Hovioikeudesta Imatran Mansikkapaikkaan. Esimerkkejä voisi luetella Suomessa kolminumeroisenkin luvun. Kilpailuja on kahdenlaisia, avoimia ja kutsukilpailuja. Avoimen kilpailun sato on runsas ja vaihteleva, vaikeasti arvioitava ja raadille työläs. Kilpailumuoto on hyvä ideakilpailuissa ja merkkikohteissa, kuten vaikkapa juuri Nykytaiteen museossa. Kutsukilpailussa odotetaan realismia ja kilpailutetaan tiettyjä suunnittelijoita. Lappeenrannassakin kilpailuja on järjestetty melko ahkeraan. Mieleen muistuvat ainakin kilpailu Säästöpankista ja Musiikkiopistosta, keskustan ranta-alueista, Pikisaaresta, Sammonlahden kirkosta, Kahilanniemen kaavasta, Korkeakoulun laajennuksesta, Lauritsalan keskustasta ja Kanavansuun sillasta, Kartanonpellon kerrostaloista sekä Kampus-alueen kaavasta. Aika vähän noista kilpailuista on kuitenkaan toteutuksessa käteen jäänyt. Syitä on varmaan monia. Joskus rahat ovat loppuneet kesken, joskus on pelattu kulissien takana uusi suunnittelija vastoin kilpailutulosta, tai koko kilpailu on ollut arkkitehtiliiton aiheuttamaa pakkopullaa. Joskus taas ajan rakentamistarpeet ovat muuttuneet nopeasti, kuten Kampus-alueella. Mutta ollaan saatu hyvääkin aikaan. Parhaat uudisrakennuksemme Säästöpankki ja Musiikkiopisto onnistuivat hyvin, vaikka pankin työmaa yhden rakennusliikkeen kaatoikin. Kaupunkia komistaa nyt kaksi modernia ja yleisön omakseen ottamaa rakennusta. Molemmat kutsukilpailujen satoa. Samaan sarjaan voi liittää yliopiston uuden sisäänkäyntirakennuksen. Keskustan ranta-alueella kilpailtiin luottamusmiesten aloitteesta. Oli korkea aika tehdä arvokkaalle paikalle jotain ja järjestettiin kilpailu. Käteen jäi kuitenkin vain kioskit ja vierasvenelaituri Kasinon eteen. Jos kyseessä oli rahan puute, niin vain kilpailuttamalla ja ilmaiseksiko luultiin rantojen kohentuvan? Pikisaaren kaavakin työstettiin kilpailuvoiton pohjalta. Vihreät epäilivät koko kilpailua savuverhoksi ylisuurten\n6 kerrosalojen uittamiseksi kaavaan. Arkkitehtiliitto otti kantaa ja käytiin kädenvääntö, kumpi Suomessa määrittelee rakennustehokkuudet, liiton kilpailuvaliokunta vai kaavoitusmonopolin omaava kunta. Koko näytelmä oli turha, nyt kaupunki on nostanut tehokkuuksia pikkuhiljaa kilpailun jälkeen. Sammonlahden kirkkokilpailun jälkihoidossa seurakuntayhtymä ei noudattanut kilpailulautakunnan suositusta. Seurakuntalaisten omakseen ottama aktiivinen lähiökirkko saatiin kuitenkin. Pahin lappeenrantalainen epäonnistuminen kilpailuttamisessa ja sen jälkihoidossa on osa suomalaisen kaupunkisuunnittelun historiaa. Pienestä maaseutukaupungista tehtiin uusien aatteiden koekenttä ilman realismia vaadittavista resursseita tai valitun lopputuloksen toimivuudesta. Kyse on tietenkin hallintokeskuksestamme, jonka tuuliset ja tyhjät betonikannet, maanalaiset kadunpätkät ja viimeiset ylisuuret neliömäiset rakennuskorttelit loksauttavat leuan auki jokaiselta ulkopaikkakuntalaiselta. Edellistenkin kokemusten valossa kilpaileminen on yksi hyvä tapa valita suunnitelma ja suunnittelija. Se edellyttää kuitenkin kilpailun järjestäjältä ja mahdollisilta ulkopuolisilta tuomareilta yksituumaista tietoa siitä mihin pyritään ja mitä halutaan. Se edellyttää myös kaikilta osapuolilta - rakennuttaja, päättäjät, suunnittelija - aitoa sitoutumista työn jatkokehittelyyn. Aikaa ja rahaakin on varattava tavallista hanketta enemmän. Kun tehtävä ja raamit ovat tiedossa, kutsukilpailu tuottaa parhaan tuloksen. Se on myös kilpailijoille oikeudenmukainen, koska se ei edellytä ilmaista työtä. 7. Keskustassa ratkaistaan kaupunkielämän laatu Kaupunkikeskustat - Lappeenrannankin - ovat olleet keskustelun ja kehittämistyön keskiössä Suomessa viimeiset kymmenen vuotta. Autoistuminen, tyhjät liiketilat, epäviihtyisyys ja turvattomuus sekä asumisen siirtyminen keskustojen ulkopuolelle ovat olleet yleisimmät syyt keskustojen ongelmiin. Jokaisessa kaupungissa on myös omia rakenteellisia ja poliittisia taustatekijöitä. Lappeenrannan keskustan kehittäminen alkoi edellisestä keskustan osayleiskaavastamme vuodelta Sen liikennesuunnitelma lähti hyvin varovasti rajoittamaan liikennevirtoja ja osoittamaan alueita kävelylle ja kevytliikenteelle. Oleksi rakennettiin valmiiksi viitisentoista vuotta sitten, mutta sen jälkeen alkoi poliittinen diaspora. Viimeaikojen ratkaisuksi on kehitetty poliittisena ja liikenteellisenä kompromissina kävelypainotteiset kadut, joihin on mahdutettu vaivihkaa sitten joukkoliikenne ja pysäköintipaikatkin samalla unohtaen pyörätiet. Tähän on ollut tyytyminen eikä keskustelukaan ole ollut toivottua. Kuvattu kehitys ei ole pelkästään lappeenrantalainen ilmiö, mutta sen kesto on. Samat ennakkoluulot hyväksi havaittuja keskustakehittämisen keinoja kohtaan on koettu useimmissa kaupungeissamme 1970-luvulta alkaen. Yleensä noin kahdessa vuodessa rakennettu laajapohjainen yhteistyö, osallistava suunnitteluprosessi ja muualta haettujen esimerkkien voima on kääntänyt vastustavien päättäjien ja yrittäjien kurssin. Ollaan päästy yksituumaisuuteen tavoitteista ja keinoista, on päästy toteutukseen ja rahatkin ovat löytyneet. Positiivisena lopputuloksena kaupankäynti ja kahvilaelämä ovat elpyneet ja ihmiset ovat palanneet vapaaaikanaankin keskustaan. Yksityisetkin kiinteistöinvestoinnit ovat ottaneet vauhtia ja keskustaa tukevia kauppakeskuksia on syntynyt. Tällaisen prosessin kokonaiskesto on ollut yleensä viisi vuotta. Lappeenranta on valinnut pitemmän tien. Miksi juuri liikenneratkaisut ovat sitten niin keskeisiä keskustaelämän kehittämisessä? Keskustoissa elämä tapahtuu talojen välisessä vapaassa tilassa. Talojen sisällä toimitaan, niiden ulkopuolella oleskellaan ja liikutaan, ollaan julkisessa ympäristössä. Keskustoissa vapaata tilaa ovat vain kadut ja torit sekä jotkut harvat aukiot ja puistot. Tämän kaiken me täytämme eri liikennemuodoilla, jotka kilpailevat tilasta keskenään. Näitä ovat autoilu ja pysäköinti, joukkoliikenne, pyöräily, kävely (oleskelu) sekä huolto- ja kunnossapitoliikenne. Vapaassa kilpailutilanteessa autoilu voittaa, se vie suurimman tilan ja haittaa vauhdilla, melulla ja päästöillä muita liikennemuotoja sekä aiheuttaa turvattomuutta. Autoilu ei myöskään ole keskustaelämää, se on vasta keino tulla keskustaan. Keskustaelämä alkaa siitä kun auton ovi suljetaan. Päivän sana, liikenteen rauhoittaminen tarkoittaa liikennemuotojen harmonisointia autoilun kustannuksella, mikä tuottaa monipuolisesti toimivan ja kaupallisesti kannattavan ydinkeskustan.\n7 Harmonisoitaessa autoliikennettä keskustan ohikulkuliikenne ohjataan kokonaan muualle, turvataan keskustalle hyvä saavutettavuus ja rakentamalla hyvin sijaitsevat keskitetyt pysäköintitilat. Joukkoliikenteelle, joka myöskin on vain keino tulle keskustaan, turvataan hyvät reitit ja pysäkit keskustan äärelle. Pyöräily ja kävely ovat jo itse keskustaelämää. Niille varataan riittävät ja viihtyisät alueet aivan ydinkeskustassa. Samoin sinne varataan mahdollisuus kauppojen, kahviloiden ja ravintoloiden ulostulolle Kauppatorinkin olisi hyvä olla osana kävelykeskustaa huoltoajon ja pysäköinnin tarpeet kuitenkin muistaen. Kävelyalueet päällystetään hyvin, kalustetaan, istutetaan, valaistaan ja keskeiset alueet lämmitetään. Kävelypainotteiset kadut ovat oikea katutyyppi kävelykeskustan reuna-alueella vaiheittumisvyöhykkeenä ajokaduille. Keskeisen ostos- ja ravintola-alueen katutyyppinä ne ovat laiha kompromissi, niitä pitkin kulkiessaan äiti ei voi irrottaa otettaan lapsen kädestä. Lappeenrannassa liikenteen harmonisointi on mahdollista seuraavasti. Kävely- ja pyöräilykeskusta voi ulottua Kauppakatua pitkin Oksasenkadulta Torikadulle ja Valtakatua pitkin Snellmaninkadulta Raatimiehenkadulle. Valtakatu voi olla siitä itään liikenneympyrään asti kävelypainotteinen, samoin Kauppakatu Pusupuiston vierellä kohti Linnoitusta. Sammonkatu torilta Valtakadulle ja Ainonkatu Kaupunginlahden ympärillä voivat niin ikään olla kävelypainotteisia. City-kortteli tarvitsee hyvän pysäköintilaitoksen, mutta muuten ei maan alle tarvitse keskustassa mennä. Kirkkokatu ja Koulukatu syöttävät liikennettä keskustaan ja ohikulkuliikenne käyttävät Taipalsaarentietä ja Lappeenkatua. Joukkoliikenne käyttää Lappeenkatua ja Koulukatua aina torin kautta koukaten. Keskustan kehittäminen on yksinkertaista. Kun levennämme ajokatuja, autoilu lisääntyy, kun rakennamme pyöräteitä, pyöräily lisääntyy, kun teemme kävelykatuja, kävely lisääntyy. Me kaikki olemme autoilijoita, pyöräilijöitä ja kävelijöitä, keskustan kehittäminen parantaa kaikkien elämänlaatua. 8. Linnoitus kulttuurille ja kaikille Linnoituksen asemakaavan laatiminen on pian edessämme. Sen toivoisi saattavan loppuun kymmenen vuotta sitten kesken jääneen kaavan. Kaavassa lyödään lukkoon monia Linnoituksen mäen tulevaisuuden kannalta keskeisiä periaatteita, niistä tärkeimpinä alueen uudisrakentaminen: mitä, minne ja kuinka paljon. Eritoten uusi asuinrakentaminen Linnoitukseen puhututtaa. Asia kaipaa vielä laajaa pohdintaa ja ratkaisevana näkökulmana keskustelussa pitää olla vain yleinen etu. Kaavoituksen vaikeudet seuraavat yleensä siitä, että kaavassa joudutaan sovittamaan yhteen yksityistä ja yhteistä etua. Maanomistajalla on odotuksia maan arvon suhteen, tontille rakennusta haluava taho tarvitsee tiloja toiminnoilleen ja kaavoituksen tehtävä on sovittaa tarpeet toimivaan yhdyskuntarakenteeseen ja olemassa olevaan miljööseen. Linnoituksessa näitä ongelmia ei onneksi ole. Maanomistaja ei ole puhaltamassa kaavoittajan niskaan ja vaatimassa tontilleen lisää rakennusoikeutta. Tiedossa ei myöskään ole mitään sellaista toimintaa, kuten korkeakoulua tai uutta lääninhallitusta, mikä voitaisiin houkutella kaupunkiin tarjoamalla sijoituspaikaksi Linnoitusta. Kaupungin määrällinen asuntotuotantotavoitekaan ei edellytä uudistuotantoa juuri Linnoituksessa. Ainoa syy rakentaa Linnoitukseen on kehittää sitä sen omilla ehdoilla niin, että se parhaiten edistää kaikkien lappeenrantalaisten hyvinvointia. Tämä voi tapahtua Linnoituksen yleisilmeen paranemisen kautta (virkistys- ja matkailuarvot) sekä sinne tulevien uusien toimintojen kautta (toiminnalliset arvot). Kun Linnoitusta alettiin edellisen kerran kaavoittaa, työn yhtenä perusteena oli herättää aliarvostettu, monilta unohtunut alue henkiin. Tähän päätettiin pyrkiä ensinnäkin kunnostamalla siellä jo olemassa olevia rakennuksia ja toisaalta vilkastuttamalla aluetta lisäämällä varovasti sen asukaspohjaa. Asumisen sijoittaminen Linnoituksen laelle oli kuitenkin liian vaikea kysymys, ja asuinkorttelit poistettiin kaavasta. Tämän valkean alueen takia kaava jäi vahvistamatta. Onneksi, nyt voidaan sanoa. Asutus olisi väistämättä yksityistänyt Linnoituksen lakea aitoineen, pihoineen ja autokatoksineen ja liikennekin olisi lisääntynyt. Eikä sitä yhteistä tilaa, mikä mahdollistaa esimerkiksi Linnoituksen Yön todennäköisesti enää olisi. Muuten hyvä nykyinen kaava on ohjannut kehittämistä sellaisenaankin. Linnoitus on alueen elävyyden ja arvostuksen suhteen jo muuttunut viimeisen viidentoista vuoden aikana ilman asuinrakentamistakin.\n8 Museoiden, ortodoksisen kirkon, kuvataidekoulun, vallien ja radiotalonkin peruskorjaukset ovat olleet onnistuneita ja kohentaneet Linnoituksen ilmettä niin, että alue on jo päässyt irti nukkavierusta ilmeestään, eikä sitä aliarvostetuksikaan voi enää sanoa. Linnoituksen yö on kaupungin suosituin yleisötapahtuma ja museot, vallit ja kahvilat keräävät alueelle jatkuvasti kaupunkilaisia ja matkailijoita. Mihin uutta kaavaa sitten oikeastaan tarvitaan? Tässä vaiheessa voidaan päättää siitä, mihin uudisrakentamista joskus sijoitetaan. Voidaan päättää myös väljästi uudisrakentamisen määrästä eli kerrosalasta. Rakentamisen sisällöstä voidaan päättää myös väljästi, varattakoon tontit vain pienimuotoisille julkisille kulttuuripalveluille, sitä mukaa kun sellaisille rakentamistarvetta tulee. Jos tarvetta ei tämän sukupolven aikana tule niin ei sitten. Ei Linnoitus nykyiselläänkään - rakennukset pian peruskorjattuna ja vallit kunnostettuna - keskeneräiseltä tunnu. Riittää että tonttien tulevaksi käyttötarkoitukseksi määritellään kulttuuripalvelut, eikä suunnitella niitä muuten sen enempää. Kaupungin on turha ottaa kaavasta aikaan sidottua rakentamisvelvoitetta itselleen. Yksityiseen asumiseen tai uusien firmojen mukanaan tuomien työpaikkojen houkuttelemiseenkaan Linnoitusta ei pidä haaskata. 9. Allt kan göras om det görs bra Saimaa, satama ja kesä ovat ainutlaatuisinta Lappeenrantaa. Kaupunginlahden varovainenkin kehittäminen on ollut enimmäkseen menestystarinaa. Kesäiset kävijämäärät lisääntyvät joka vuosi kun rannan ovat löytäneet niin kaupunkilaiset kuin matkailijatkin. Kasinoterassi ja vierasvenelaituri ovat levittäneet toimintaa lahden pohjukkaan ja onnistunut Panimon saneeraus vieläkin pidemmälle. Laivaterassit ovat parantaneet tasoaan satamatorin muuta laatutasoa vastaavaksi ja kaiken taustalla Linnoituksen kunnostetut vallit. Useimmat suurtapahtumat istuvat satamaan hyvin, kun tilaa riittää länsirannalla Linnoituksen kärkeen saakka. Ristipaineitakin on. Liikenne- ja pysäköintiongelmat ovat edelleen vailla ratkaisua. Kruisailevaa läpiajoliikennettä on liikaa, eikä rantaan jääville ole tarpeeksi pysäköintitilaa. Itärannan jalkakäytävät ovat liian kapeita eikä koko lahtea kiertävää Myllysaareen päätyvää kävelyreittiä ole muodostunut. Maailmanpyörä katkaisee näkymät Kirkkokatua pitkin Saimaalle, eikä sen paikka pienessä puistossa muutenkaan toimi. Toisiko Ainonkadun kävelypainottaminen ja yksisuuntaistaminen itään päin ratkaisun? Vapautuva tila käytettäisiin rantaa kiertävän raitin leventämiseen ja pyörätiehen Myllysaareen saakka. Pysäköintiä mahtuisi paikoin lisää kadun varteen ja enin pysäköinti voitaisiin ohjata Halkosaaren kannasta vastapäätä olevalle P-alueelle. Myllysaari tulisi lähemmäksi ja sen todellinen kehittäminen virkistyskeitaana voisi alkaa. Maailmanpyörän siirto Myllysaareen nykyistä tuntuvasti kookkaampanakin voisi olla ensimmäinen askel. Rock-konsertit ja muut megatapahtumat voisivat myös siirtyä sinne, mikäli eivät mahtuisi lahden länsirannalle tai olisivat muuten liikaa häiriötä tuottavia. Satamatorin ja Linnoituksen kärjen välinen rantaaluekin kaipaa vielä jotain. Satamatorilla aikanaan sijainnut Jaakkolan kirkko purettiin surutta komeiden rantaa reunustavien rakennusten tapaan pois. Jälkimmäiset korvattiin pesubetonilla, mutta Jaakkolan kirkon tilalle ei rakennettu mitään. Äskettäin virinnyt keskustelu Jaakkolan kirkon palauttamisesta paikalleen on kiinnostava. Entisenä vaakahuoneena se kaipaisi luonnollisesti uutta toimintaa, jotain satamaan liittyvää ja tietysti hyvän ruokaravintolan terasseineen. Voidaanko purkutoimenpiteen kollektiiviseen sieluun jättänyt vamma sitten parantaa vanhaa uudestaan rakentamalla? Ei ole epäilystäkään, etteikö suuri yleisö ottaisi uutta Jaakkolan kirkkoa lämpimästi vastaan. Akateemista jupinaa seuraisi sitäkin enemmän. Arkkitehtoniset reproduktiot ovat meillä harvinaisia. Mutta toisaalta, olemme jo rakentaneet onnistuneesti Linnoituksen kärkeen vanhaa rakennustapaa noudattavia matalia tiilimakasiineja kuten Purjetehtaan. Se yrittää muistuttaa jostain, mitä ei koskaan ole ollut olemassakaan. Keskustelun on syytä avautua. Nuoren arkkitehtiopiskelijan kuulema ensimmäinen luento 1970-luvulla sattui olemaan eläkkeelle siirtyvän arkkitehtuurin historian professorin Nils Erik Wickbergin jäähyväisluento. Se käsitteli hyvän rakentamisen periaatteita ja oppirakennelmia mutta käsittelytapa oli humaani ja avarakatseinen. Luento päättyi lauseeseen: Allt kan göras, om det görs bra.


Ketteränketun: toukokuuta 2015\nEhkä se vielä hyväksyy?\nKesä todellakin näyttää siltä, että me treenaamme ja toivottavasti pari mejä-koetta pääsemme starttamaan!\nGitta on kehittynyt huimasti, siinä mielessä että se pärjää aika hyvin jo treeneissä eikä ärjyille muille koirille. Silti minulla on pieni epävarmuus, että pääsenkö koskaan kisamaan esim. tokossa tai agilityssä? (ehkä hallissa, talvella?) Niin, ettei se koskaan ns. "hyökkää" toiseen koiraan.\nTottuuko tuo koira enää koskaan muihin koiriin, ilman että se näyttäisi hampaita. Kun se on epävarma muita koiria kohtaan.\nSen voin sanoa, että nyt kun yksi koira elämässä, kuinka helpompaa on harrastaa ja lähteä käymään esim. kaupungilla ja ottaa koira mukaan. Gitta kulkee tosi hyvin julkisilla, eikä välitä muista juuri ollenkaan.\nNyt treenataan koiraryhmissä tokoa että agilityä ja tähän asti on mennyt hyvin, ei ongelmia. Keskittyy täysin tekemiseen. Toisaalta Gitta on tosi helppo koira, ja ihana harrastuskaveri!\nMutta yksi ongelma meillä on, ei vaan hyväksy muita koiria. Ehkä se joskus?\nLähettänyt Unknown klo 5/24/2015 11:14:00 ap. 4 kommenttia: Linkit tähän tekstiin\nAgilityä ja Rovaniemen ryhmänäyttely!\nPerjantaisin meillä on Gitan kanssa jatkoagilityä KASsin hallilla, kiva päästä minulle rakkaaseen lajia harrastamaan!\nPienen taon jälkeen meillä meni yllätävän hyvin, kun Gitta hivvas, että missä on palkinto, sinne kannattaa liitää, kysymyttä minulta mitä seuraavaksi!\nTeimme suoraa, jossa hyppy, putki hyppy. Sekä kontaktia keinulla ja keppejä. Koetan ensi kerralle kirjoittaa hieman laajemmin miten meillä menee!\nLauantaina olimme Rovaniemellä, jossa oli ryhmänäyttely ja tollereita oli mukavasti paikalla. Tuomarina oli Katja Korhonen.\nErittäin hyvä tyyppi. Hyvä koko. Narttu, joka esitetään tänään aavistuksen tuhdissa kunnossa. Hyvä pää ja ilme. Hyvät korvat. Hyvä kaula ja eturinta. Aavistuksen pitkä lanne, luisu lantio. Keskivahva raajaluusto, hyvät käpälät. Pehmeä karvanlaatu ja alaskiinnittynyt häntä. Tämä liike jää valitettavasti rungon alle. Miellyttävä luonne. AVO H\nTäytyy nyt sitten laihduttaa tuo löysä tuolta. Gitta on ollut vanhemmilla hoidossa kun itse ollut sairaana, ettei juuri ole jaksanut suuremmin lenkkeillä. Mutta varmasti se nyt tulee muutos, kun kävelemme treeneihin 3km suuntaansa 3krt/viikossa! ;-)\nSeuraava näyttely Gitalla on Rovaniemellä 20.6!\nKuvista kiitokset Karoliina Kaumalle!\nLähettänyt Unknown klo 5/18/2015 01:46:00 ip. Ei kommentteja: Linkit tähän tekstiin\nIida & Gitta (c) Tari Polet\nEilen vietimme päivää KASsin mätsärissä, jossa olin talkoilemassa ja sekä Gittakin pääsi kehään.\nHieman mietittyä osallistuin ensimmäistä kertaa senior handel-kisaan, osallistujia oli 3 ja kolmanneksi sijoituttiin. Gitta esiintyi toisillakin tosi hyvin, mutta kaksi muuta olivat kovasti emäänsä vailla... mutta kiva oli kokemus!\nGitta pääsi kehään Iidan kanssa, joka esitti Gitan oikeen mallikaasti ja sai liikkumaankin tosi hyvin! Lopulta sijoitus sinisten aikuisten neljäs!\nSaan olla ylpeä Gitasta, se aika hyvin oli koko päivän hallilla, sen suuremmin tressaamatta, vaikka koiria oli ja hälinää!\nNähtiin myös Gitan pentu, Hillitön Kuunhohde, tutummin Edi! Ihanan reipas tollerin alku kasvamassa!\npoika & emä\nTänään alkaa jatkoagility, joten kesällä meillä on toimintaa! Maanantaisin tokoa, kesäkuusta lähtien tiistaisin rally-tokoa ja perjantaisin agilityä! Ehkäpä tämä blogikin päivittyy hieman ahkerammin!\nLähettänyt Unknown klo 5/15/2015 01:52:00 ip. Ei kommentteja: Linkit tähän tekstiin\nIitu 12 vuotta!\nIitu ihana ensimmäinen täytti eilen 12 vuotta!\nEdelleen leikkisä ja yllätyksiä täynnä, toivottavasti matkassa vielä monta vuotta! ♡\nLähettänyt Unknown klo 5/12/2015 03:48:00 ip. 2 kommenttia: Linkit tähän tekstiin\nKauhava ryhmänäyttely 9.5\nViikonloppu olimme Kauhavalla Tarjan ja tämän perheen luona.\nLauantaina Gitta esiintyi kehässä:\nHyvät mittasuhteet ja luusto. Selvä sukupuoli leima. Hyvät pään mittasuhteet, lyhyt kaula, hieman painanut selkä. Riittävä rungon syvyys mutta rintakehä turhan pyöreä. Mukavasti kulmautunut edestä ja takaa. Leveä eturinta. Liikkuu edestä leveästi ja löysästi. Liikkeessä takajalat jäävät hieman rungon alle, turhan tuhdissa kunnossa.\nAVO EH AVK3, tuomari Marjatta Pylväinen-Suorsa.\nMoni kopeloi Gittaa kehän jälkeen ja kylkiluut tuntuu selvästi. Hieman ehkä löysyyttä, mutta tässä on viikko aikaa vähän kiristää tahtia ja saada kiinteytymään!\nTarjan mies oli tehnyt Gitalle jäljen ja kävimme sen jäljestämässä lauantaina kehän jälkeen. Viime kesänä on G tehty 100m, joten aika lupaavasti meni tämän jäljen! Niimpä nyt lähti 3 kokeseen ilmot, katsotaan myöhemmin päästäänkö mihinkään... :-)\nLähettänyt Unknown klo 5/10/2015 07:15:00 ip. 1 kommentti: Linkit tähän tekstiin\nGittalle on nyt tokoilua koko kesäksi ja vieläpä rally-toko kurssi siihen päälle, loppukesästä voisikin rally-tokokisoja katsoa sillä silmällä!\nOmaksi iloksi käydään agilityä treenailemassa. Pitäisi mittauttaa Gitta, niin näkisi minkä korkuinen se on.\nTänään on tarkoitus pestä ja viimeiset trimmaukset tehdä Gitalle, sillä lauantaina on Kauhavan ryhmänäyttely ja seuraavana lauantaina ollaan Rovaniemen ryhmänäyttelyssä.\nKesäkuussa, juhanuksena ollaan Rovaniemen KV näyttelyssä.\nNoutotreenejäkin ollaan tehty, saa nähdä saisiko tämän vuoden puolelle vielä taipparit Gitalle!\nLähettänyt Unknown klo 5/07/2015 01:23:00 ip. 2 kommenttia: Linkit tähän tekstiin