blues | Musasto\n4 lokakuun, 2016 · 15:15\nViikon levynä Delbert McClintonin ’The Jealous Kind’ vuodelta 1980\nViime marraskuussa 75 vuotta täyttänyt Texas-legenda laulaja/huuliharpisti Delbert McClinton on tehnyt isompia ja pienempiä hittejä jo 1970-luvulta lähtien. McClinton tunnetaan oman tiensä kulkijana lauluntekijänä ja tulkitsijana, joka on laajassa tuotannossaan ammentanut vaikutteita niin rockista, bluesista, soulista kuin countrystakin. Tähän monimuotoisuuteen on ollut vaikuttamassa McClintonin kotiseudun Texasin rikas musiikkikulttuuri, johon on tullut vaikutteita monesta suunnasta.\nAmerikkalaisen juurimusiikin suvereenin tulkitsijan hienoimpia levyjä on vuonna 1980 ilmestynyt The Jealous Kind. Sen laulut, päällimmäisenä Yhdysvaltain singlelistan Top Teniin noussut Giving It Up For Your Love, tarttuvat vastustamattomasti korvaan tarjoten mahtavaa musiikkia lukemattomiksi kuuntelukerroiksi. Muita tämän mainion levyn huippuhetkiä ovat mm. sellaiset klassikot kuin Shotgun Rider, Going Back to Louisiana ja Shaky Ground. Levyn kaikki kymmenen laulua ovat lainatavaraa, mutta McClintonilla on ainutlaatuinen taito saada ne kuulumaan aivan kuin ne olisivat uusia.\nDelbert McClinton on esiintynyt maassamme sekä Järvenpään Puistobluesissa että Rauma Bluesissa. Jotkut muistavat hänet duetosta Bonnie Raittin kanssa 1990-luvun alkupuolen Good Man, Good Woman -laulussa. Aivan liian monille Delbert McClinton on kuitenkin tuntematon, mutta aivan varmasti tutustumisen arvoinen.\nAvainsanat: blues, Delbert McClinton, rock, viikon levy, Yhdysvallat\n5 huhtikuun, 2016 · 14:23\nViikon levy: Ina Forsman (2016)\nTuoretta bluesia! Ja nuoren naisen voimalla ja intohimolla.\nIdolsistakin tuttu nuori nainen on saanut oppinsa ja ohjauksen huuliharpisti Helge Tallqvistilta. Helge johdatti Inan bluesin maailmaan. Jo vuonna 2013 ilmestyi Ina Forsman with Helge Tallqvist -levy, joka valittiin Ylen Paras blueslevy -kuuntelijaäänestyksessä sijalle 2. Bändi edusti Suomea European Blues Challenge -kilpailussa ja sijoittui neljänneksi. Tämä menestys johdatti Inan Euroopan esiintymislavoille.\nIna Forsman -levy koostuu kymmenestä Inan ja Tomi Leinon kirjoittamasta kappaleesta. Yhdestoista kappale on Nina Simonen I want a little sugar in my bowl. Helgen yksi neuvo tuoreelle muusikolle oli: musiikin täytyy olla persoonallista. Ja tällä omalla esikoislevyllään Ina on mielestäni ottanut neuvon haltuun. Jo Inan ääni itsessään on mieleen jäävä ja sävellykset ovat tarttuvia ja monipuolisia.\nIna on kertonut, että haki inspiraatiota musiikkiin laajalti. Pääasiassa hän kuunteli vanhaa soulia ja bluesia. Levy kehittyikin bluesista myös soulin suuntaan. Ehkä tästä johtuen Inan amerikkalainen bändi on laajempi kuin bluesissa normaalisti. Mukana on myös saksofoni, trumpetti, huilu ja piano.\nOmiksi suosikeiksi nousivat iloisen kepeä Bubbly kisses sekä piinaavan kaunis Don’t hurt me now.\nInaa on povattu yhdeksi vuoden 2016 mielenkiintoisimmista artisteista. Levy on ollut ainakin melkoisen kysytty Vaski-kirjastoissa!\nLisää tietoa Inan nettisivuilta\nHanging loose harjoituksissa\nPäivi, Kaarinan kirjasto\nAvainsanat: 2010-luku, blues, Suomi\n17 kesäkuun, 2015 · 10:37\nJuureva ja sähkövapaa yllättäjä – Mäkkelä\nMäkkelä: Last Of a Dying Breed\nSuomalais-saksalainen Mäkkelä (=Martti Mäkkelä) todistaa jälleen vanhan viisauden – vähemmän on enemmän. Mäkkelän pääosin akustisesti etenevä americanan kyllästämä folk-juuri-blues-country -tunnelmointi ei kaipaa rinnalleen studiotemppuja tai soundikoristeita. Lo-fi on homman nimi ja Mäkkelän punk-juuretkin kaikuvat muutamassa siivussa T.V. Smithin mieleen tuovassa asenteessa. Varovaisesti trumpettia testaava No where I belong on taas selkeää osoittelua Tom Waitsin suuntaan.\nMies, kitara ja kontrabasso – Saints yltää emotionaalisessa maanisuudessaan Waitsin ja Caven rinnalle. In the south west yllättää Pariisin syrjäkujilta kaikuvan tangokapakan vienolla kuiskauksella. Kulmikkaammin koliseva Tramontana on selkeää punk-Waitsiä. Crisis ottaa mukaan kapakkapianon ja manner vaihtuu lennossa. Bottle hill on folk punk -henkisessä kiihkossaan pirteä ilmestys.\nMäkkelä ei tee itsestään tai lauluistaan suurta numeroa. Mies on läsnä, suurella sydämellä. Nukkavierut tunnelmat piirtävät kuvaa ajattomasta maailmanmatkaajasta, jonka americanassa on selkeä häivähdys Britannian folk-huminasta ja työläiskorttelien punk-kapinasta. Last Of a Dying Breed on levy, jonka biisit eivät kulu käytössä ja vuosikertaviinin tavoin vain paranee vanhetessaan.\n(Julkaistu aikaisemmin Mesta.net -sivustolla)\nMäkkelän vanhempaa tuotantoa löytyy myös Vaski-kirjastoista.\nAvainsanat: blues, folk, Martti Mäkkelä, Mäkkelä


Kirsin kirjanurkka: Luuloa ja tietoa pienkustantamisesta\nJonna 13. marraskuuta 2013 klo 16.10\nOnpa kiinnostava teksti, kiitos! Päivän parhaat naurut sain ohjeista, miten ei kannata lähestyä kustantamoa. :)\nKirsi Hietanen/Kirsin kirjanurkka 13. marraskuuta 2013 klo 21.21\nKiitos! Noita ohjeita on kirjassa kosolti lisääkin, ja kaikki yhtä riemastuttavia!\nReta Anna Maria 13. marraskuuta 2013 klo 17.23\nKirsi Hietanen/Kirsin kirjanurkka 13. marraskuuta 2013 klo 21.22\nKiitos! Aihe on kiehtova!\nTanja K 13. marraskuuta 2013 klo 17.24\nEn osaa nyt muuta kommentoida, mutta kiitos ajatuksia herättävästä tekstistä!\nKirsi Hietanen/Kirsin kirjanurkka 13. marraskuuta 2013 klo 21.28\nBooksy 13. marraskuuta 2013 klo 18.22\nUpea teksti, Kirsi, kiitos tästä!\nSattumoisin mietin tässä päivänä muutamana juuri esittämääsi kysymystä kustantamon vaikutuksesta… Ilkassa, jota silloin tällöin luen, oli näet juttua kolmesta kirjailijasta: jos nyt oikein muistan, yksi oli kirjoittanut ensin omakustanteena ja sitten kustantamon julkaisemana, toinen vain omakustanteena ja kolmas vain kustantamon julkaisemana. Ehkä nämä voi nykyään rinnastaa - maailma on muuttunut jne.\nMutta. Tuumasin juttua lukiessani, että itse olen ennakkoluuloinen. En vieroksu pienkustantamoita kategoriana, koska koko ei ole laadun tae, mutta pääsääntöisesti kokemukset omakustanteista ovat olleet vähemmän innostavia. Uskon, että jokainen kirjoittaja tarvitsee ulkopuolisen ammattilaisen näkemystä. Eihän kustantamon kautta markkinoille pullahtava kirja mitenkään takuuvarmasti ole hyvä tai virheetön tai ylipäänsä mitään… mutta se on suurella todennäköisyydellä parempi.\nMonta silmäparia on parempi kuin yksi silmäpari. Kirjoittaja oman tekstinsä hiojana on pukki kaalimaan vartijana.\n(Tuonkin vanhan fraasin olisi osaava kommenttitoimittaja punakynännyt :D)\nEli siis: luen mieluummin jonkun voittoa toivovan tahon kustantamia kirjoja kuin omaehtoisia kulttuuritekoja. Koska elämä on lyhyt.\nKirsi Hietanen/Kirsin kirjanurkka 13. marraskuuta 2013 klo 21.15\nEnnakkoluulothan ne meitä ihmisiä helposti rasittavat. On jotenkin turvallisempaa tarttua tuotteeseen, jonka pakkaus vaikuttaa turvalliselta. Kustantamon nimi voi alitajuisesti vakuuttaa laadusta, vaikka kuin rationaalisesti ajatellen tietää, ettei niin välttämättä olekaan. Elämä tosiaan on lyhyt, mutta joskus varmaan kannattaa ottaa riski?\nRaija / Taikakirjaimet 13. marraskuuta 2013 klo 18.55\nYleensä valitsen lukemiseni kustantamosta riippumatta, mutta olen pyrkinyt kannattamaan muutamaa spefi-kirjallisuuteen keskittynyttä pienkustantajaa (Kirjava ja Vaskikirjat) hankkimalla lähes jokaisen heidän kustantamansa kirjan ja monet niistä jopa useampaan kertaan, myös lahjoiksi. Mikä tarkoittaa kohdallani lähinnä käännöskirjallisuutta. Pääsyy kannatukseen on tietysti se, että he kääntävät teoksia, jotka minua kiinnostavat, mutta joihin isommat kustantamot eivät ole koskeneet. Ja lisäksi näillä yhden tai kahden henkilön kustantamoilla on myös siteet fandomiin, jolloin niiden toiminta tuntuu läheisemmältä. Olen seurannut kumpaisenkin toimintaa varhaisista vaiheista alkaen, eikä se aina ole ollut mieltä ylentävää. Vaikeuksia on ollut toiminnan lähes jokaisella osa-alueella ja joskus jälkikään ei ole parasta mahdollista. Silti pysyttelen asiakkaana, jotta saan itseäni kiinnostavia kirjoja.\nMitä tulee kulttuuriteko-hoentaan, niin miksei niinkin voi sanoa, kunhan muistaa, että kustannustoiminta vaatii aina rahoitusta eli niiden kirjojen myyntiä. Se korostuu erityisesti pienkustantamoilla, joilla ei ole välttämättä hittiteoksia kompensoimassa vähemmän myyviä (mainitsemistani kustantamoista tosin toisella on oikeudet hittisarjaan, mutta joskus hyvästä vainusta palkitaan).\nKirsi Hietanen/Kirsin kirjanurkka 13. marraskuuta 2013 klo 21.07\nIhailtavan periaatteellista toimintaa! Itse en ole osannut (vielä) tuolla perusteella suunnata ostojani, vaikka aika monipuolisesti omasta mielestäni luenkin. Isänpäivälahjat tuli valittua tänä vuonna Gummeruksen ja Into-kustannuksen valikoimista.\nTuo kulttuuriteko-asia tuli minusta Puntsin kirjassa esiin lähinnä lempeän ironisesti: he toki halusivatkin tehdä noita kulttuuritekoja, mutta ne osoittautuivat liian usein liian huonosti tuottaviksi. Loputtomiin ei voi ilman niitä hittejä tehdä kulttuuritekoja. Isot kustantamothan voivat näin ainakin tiettyyn rajaan asti toimia.\nElämän krestomatia 13. marraskuuta 2013 klo 18.55\nMinusta tuntuu, että isotkaan kustantajat eivät enää pysty panostamaan kaikkiin kirjoihinsa -- paljon käyttävät freelance-kustannustoimittajia ja se näkyy jäljessä.\nKirsi Hietanen/Kirsin kirjanurkka 13. marraskuuta 2013 klo 21.03\nTämän mielipiteen jakaa varmasti moni karvaitten kokemustensa perusteella. Valitettavasti näin tuntuu tosiaan olevan :( Koko ei siis ratkaise tässäkään.\nMaria/Sinisen linnan kirjasto 13. marraskuuta 2013 klo 19.30\n(Testikommentti, koska bloggeri on temppuillut tänään.)\nMaria/Sinisen linnan kirjasto 13. marraskuuta 2013 klo 19.37\nJa varsinainen kommentti:\nSain tuon ihanan tiiliskiven "Paras tawara maailmassa" kirjastosta tänään (kiitos vinkistä fb:n puolelella), ja olen kirjaa jo vähän selaillutkin. Kiinnostavaa!\nLaadukkaita yleiseen kirjallisuuteen keskittyviä kustantamoja tulee useampiakin mieleen, esim. Sammakko, Basam Books, Nemo... (Liken, Teoksen ja Siltalan lasken "keskisuuriksi" useastakin syystä). Ja Avain, jota ei enää (samassa mielessä) ole, oli todellinen "rakkaudesta kirjaan" laatukustantamo sekin. Sitten on noita vähän epämääräisempiä, joissa on kritisoimaasi huonoa toimittamista ja oikolukua.\nKirsi Hietanen/Kirsin kirjanurkka 13. marraskuuta 2013 klo 21.00\nEipä kestä! Häggmanin kirjaa oikeasti himoitsen, mutta maksaa uutena yli 50 euroa. No, käytettynä saisi kyllä varmaan jostain.\nKustantamoja on tosiaan joka lähtöön. Halttusen tutkimuksessa on mukana esim. Like, joka sittemmin kasvoi ja fuusioitui (vaikka omalla nimellään edelleen jatkaakin). Monenlaista mahtuu mukaan.\nJanne Kuusinen 13. marraskuuta 2013 klo 20.21\nÄärimmäisen kiinnostavaa ja kylmääkin faktaa, mutta minäpä koin sen jopa kannustavana. Vähän väliä tulee semmoinen tunne, että jokin pienkustantamo on perustettu ihan vain, jotta kirja x saadaan kustannettua, tai sitten kirjailijan y ja hänen kaverinsa z kirjat saadaan kustannettua. Melko esoteeriselta vaikuttaa pienkustantamoitten meininki. Mutta onneksi se tarkoittaa sitä, että saamme ulottuvillemme persoonallista kirjallisuutta, joka olisi vielä parikymmentä vuotta sitten jäänyt ansaitsemattomasti pöytälaatikoihin.\nVain lyhyitä tekstejä julkaisseena en uskalla ainakaan vielä ruveta kitisemään kustannustoimittajien tarpeellisuudesta tai tarpeettomuudesta romanismin saralla. Uskon kuitenkin siihen, että jos on kieli hallussa, tarpeeksi punaista lankaa, edes hieman silmää taitolle, eikä viskele ilmaiskappaleita ihan sinne tänne, omakustannekirjat löydetään ennemmin tai viimeistään sitten myöhemmin.\nVäinö Linnan "kustannustoimittamaton" tuntematonsotilas "Sotaromaani" avasi aikoinaan omat silmäni. Tarvitaanko kirjojen kustannusprosessissa ne "purkitetun tekstin raiskaustalkoot"? Käsite ei ole omani, vaan mainion tuntuiselta Ivan Rotta & Co -pienkustantamolta saamani palautteen rehellistä retoriikkaa. Siitä huolimatta, että kirjoittaja tulee aina jossain määrin sokeaksi omalle tekstilleen ja että ulkopuolisista silmistä on aina apua, olen taipuvainen olemaan sitä mieltä, että kirjoittajan kannattaa loppupeleissä koettaa pitää niin monta lankaa käsissä kuin mahdollista, oli hintana sitten pari painovirhettä, erakkous tai hankalan maine.\nKirsi Hietanen/Kirsin kirjanurkka 13. marraskuuta 2013 klo 20.56\nAihe on kiinnostava, eikä tällaisessakaan aika pitkässä blogijutussa pysty kuin pintaa raapaisemaan ja noita lähdekirjoja ohuesti referoimaan.\nSuosittelen muuten Sinulle Janne oikein lämpimästi tuon Puntsin kirjan lukaisemista, sillä se on oikeasti tosi hauskasti kirjoitettu :)\nSalla 14. marraskuuta 2013 klo 17.08\nLuulin kommentoineeni, mutta eipä kommenttiani näykään missään. Joka tapauksessa, kiitos asian penkomisesta ja tulosten esiin tuomisesta!\nessielina / Sabinan knalli 17. marraskuuta 2013 klo 14.57\nTeen pro gradu -työtäni parhaillaan kaunokirjallisuuden pienkustantamoista, joten aihe on minulle hyvin läheinen. Pyydän jo etukäteen anteeksi pitkää kommenttiani. Vielä 90-luvulla ja juuri tuon Halttusen tutkimuksen aikoihin pienkustantajat nähtiin aika leimallisesti vielä jonkinlaisina amatöörikustantajina ja heidän julkaisujaan lähes verrannollisina omakustanteisiin. Pienkustantamoiden vähätteleminen on tavallaan aika luonnollista, koska kustantajat toimivat kirjallisuusinstituutiossa portinvartijoina ja pienkustantamoilta tuntuu puuttuvan eräänlainen pitkän yrityshistorian, perinteiden ja kokemuksen tuoma legitimiteetti toimia sellaisina. Näkisin, että kustannusalalla uskottavuus rakentuukin vähitellen, kun kustantamon julkaisut alkavat puhua puolestaan.\nPienkustantamoiden kohdalla välttäisin visusti kaikenlaista yleistämistä, koska pienkustantajia on Suomessa niin hillitön määrä, että väistämättäkin joukkoon mahtuu monenlaista toimijaa. Suomessa on minusta kuitenkin tällä hetkellä useita todella hienoa ja ammattitaitoista työtä tekeviä pienkustantamoja. Esimerkiksi monien kaunokirjallisuuden kustantajien kielen ja kirjallisuudentuntemus on ainutlaatuista ja uskon varmasti niiden vetävän vertoja isojen kustantamoiden kustannustoimittajien osaamiseen. Väitän, että joidenkin kirjallisuudenlajien kohdalla osaaminen ja ennen kaikkea panostus toimitustyöhön saattaa olla pienessä kustantamossa jopa rahtusen parempaa kuin isoissa. Isoilla kustantamoilla ei yksinkertaisesti ole aikaa panostaa esimerkiksi runouden toimittamiseen ja kustantamiseen samalla tavalla kuin runouteen erikoistuneissa pienkustantamoissa tehdään. Runouden pienkustantajat saattavat itsekin olla runoilijoita tai runouden kriitikoita. Heitä ajaa hyvin vahva motivaatio runollisen ilmaisun kehittämiseen ja laadukkaan runouden julkaisemiseen. Esimerkiksi Osuuskunta Poesian julkaisut puhuvat puolestaan ja heidän ammattitaitonsa runouden saralla on otettu huomioon myös kirjallisuuspalkintojen osalta. Markkinointi ja myynti ei pienkustantamoissa ole ihan isojen kustantamoiden tasolla, minkä syynä lienevät ainakin taloudellisten resurssien ja osaamisen puute. Se ei kuitenkaan tee itse julkaisuista yhtään huonolaatuisempia.\nKuten toit tekstissäsi esiin, pienkustantaminen on aika pyyteetöntä ja taloudellisesti epätoivoista puuhaa. Olen päässyt gradauni tiimoilta tapaamaan muutamia kustantajia. Lähes kaikki ovat perustelleet toimintaansa sillä, että he ovat halunneet julkaista jotain hyvää, johon isot kustantamot eivät ole jostain syystä tarttuneet. Painotan kuitenkin, että myös isot kustantamot tekevät Suomessa erittäin pyyteetöntä työtä. En halua rakentaa vastakkainasettelua pienkustantamoiden ja isojen kustantamoiden kulttuuristen motiivien välille. Myös isoissa kustantamoissa julkaistaan marginaalista kirjallisuutta siinä missä pienissäkin. Isot kustantamot toimivat kuitenkin myös rankkojen taloudellisten ehtojen alaisena. Isossa yrityksessä kulut ovat isommat, joten myös voittoa on tehtävä enemmän kuin pienissä. Heidän on panostettava bestsellereihin, jotta he voivat maksaa myös marginaaliset kulttuurityöt. Näin ollen minusta on hienoa, että on olemassa pienkustantamoita, jotka monipuolistavat suomalaista kirjatarjontaa. Esimerkiksi sellaiset kustantamot kuin Atena, Sammakko, Like ja Savukeidas ovat kaikki tuoneet kirjatarjontaamme jotain ainutlaatuista, sellaista, mihin isot eivät ole pystyneet. Nykyään nämä kustantamot ovat jo keskisuuria kustantamoita, mutta hekin ovat aloittaneet pieninä. Uskon, että taloudellisten ja ajallisten resurssien lisäksi juuri kokemus on ratkaiseva tekijä siinä, miksi isojen kustantamoiden julkaisujen laatu saattaa olla tasaisempaa kuin pienillä ja nuorilla kustantamoilla. Kokemusta ei kuitenkaan voi saavuttaa ellei aloita jostain. Siksi pienkustantamoille on minusta annettava mahdollisuus.\nKirsi Hietanen/Kirsin kirjanurkka 17. marraskuuta 2013 klo 18.09\nKiitos asiantuntevasta vastauksestasi! Kommentit saavat mieluusti olla pitkiä ja perusteellisia :)\nMinä ainakin viimeisenä olen kieltämässä tai paheksumassa pienkustantamista. Joissakin tapauksissa vain jälki on ollut hämmentävää, ja siitä sitten lähti ajatus hieman tarkemmin paneutua asiaan.\nKunhan gradusi valmistuu, olisi mukavaa kuulla lisää!\nUnknown 28. elokuuta 2019 klo 13.25\nValitsen genren perusteella kirjat. En kustantamoiden. Yhteen omakustanteeseen olen pettynyt. Omakustanteet tai pienkustantamoiden kirjat voivat olla upeita luomuksia. Jos tekee omakustanteen, editoikaa kunnolla!


Sisältää hedelmälihaa: Saparoeläin seuraa - Riitan koulutuksessa\nLähettänyt Janina klo 19.34\nKiira 27. kesäkuuta 2016 klo 10.29\nTsemppejä hallintatreeneihin! Ne on työn ja tuskan takana, mutta voin luvata että tulos on hieno. Meillehän Oili aikoinaan ensimmäisellä kurssilla totesi että Sinna tekee töitä puolihuolimattomasti ja siitä alkoi hallintatreenit. Nyt 1,5 vuotta niitä tehneenä, meidän koko toko on muuttunut hauskaksi yhteistekemiseksi. Aiemmin Sinna aina leikki leluillaan yksin, nyt haluaa mut mukaan. Multa meinasi itku päästä, kun koira joka ei koskaan ole tuonut palloa, vaan leikkinyt sillä yksinään, toikin mulle pallon heitettäväksi. Ja toistettiin sitä monta kertaa :D\nTsemppiä myös fyssarikäyntiin, toivottavasti kaikki on kunnossa!\nVeera 27. kesäkuuta 2016 klo 15.43\nVoi kun kuulostaa treeniohjelmisto tutulta. Ei ole helppoa koittaa kertoa ettei me tultu tänne kentälle ensin vaan rallaamaan päätä tyhjäksi. Ihmiselle tosin suurempi mullistus varmasti kuin koiralle. Meillä ollaan aiemmin tultu kentälle juosten suoraan takakontista ja ihminen lyllertää perässä sitten kun ehtii kaivaa loput tavarat auton takapenkiltä. Ja siinä välissä yksi kelpie on juossut jo pari rundia kenttää ympäri. Ja se hallinnaksi nimitetty juttu hävisi jo siinä takakontista poistuessa... Tsemppiä treeneihin ja paranemisia Luumulle! :)\nJanina 28. kesäkuuta 2016 klo 17.16\nMe ollaan kuureina tehty tota hallintaa varmaan parin vuoden ajan, mutta en ole ikinä pitänyt sitä tarpeeksi tärkeänä asiana, että se olisi jäänyt pysyvästi meille asumaan... Mä oon aina ajatellut, et kyllä Luumu sitten ymmärtää kun on tosi kyseessä (koe), ja että kyllä mä saan sen hanskaan, kun on tarve... Lisäks tässä on ollut sekin, että kun sitä on pitänyt purkaa ennen treenejä (nykyään ei ehkä enää niin tarpeellista), niin jotenkin oon ajatellut että häröilkööt rauhassa aikansa, kunnes ruvetaan hommiin ;)\nLeikkimisen kanssa me käytiin ne keskustelut muutama kesä sitten, kun äijä meinasi jatkuvasti jäädä tennispallon kanssa kauemmas leikkimään puolikuuroa.\nMä yritän ehkä vähän kiertää ongelmaa väittämällä ettei ole mitään ongelmaa, mut on kyllä totta, että se on varmasti muutaman treenikerran asia, kun nää uudet säännöt ajetaan läpi. Ja todellakin enemmän ohjaajan päässä kuin koiran :D\nKeskeisintä meillä olis varmaan tulla hallitusti autosta/häkistä, noudattaa käy siihen -hengailukäskyä, kun just ei akuutisti tapahdu mitään, ja jaksottaa palkkaamista paremmin (irrottaminen, rauhoittuminen ja uudelleen aktivoituminen kuntoon).\nMut saa nyt nähdä koska me tosiaan päästään treenaamaan näitä juttuja, kun mä nyt sit kuitenkin varasin Luumulle ortopediltä ajan parin viikon päähän. On luultavasti myös osaksi vainoharhaa, mutta täl hetkellä ei tunnu hyvältä idealta jatkaa treenaamista, kun on pohjimmiltaan kuitenkin vähän epävarma olo tosta etupäästä. Toivotaan toki, että olisi turha käynti, tai sitten ainakin että saadaan nopeasti paranemisprosessi käyntiin, jos sieltä jotain löytyy :)


Huonoja uutisia tiedemiehiltä: ”Vakava uhkatekijä” aiempaakin todennäköisempi | Vihreä Lanka\nHuonoja uutisia tiedemiehiltä: ”Vakava uhkatekijä” aiempaakin todennäköisempi\nMerenpinta noussee merkittävästi, vaikka ilmastonlämpeneminen saataisiin rajoitettua kahteen asteeseen. Näin arvioi tuore Nature Climate Change -lehdessä julkaistu tutkimus, johon on osallistunut myös Aalto-yliopiston geodesian professori Martin Vermeer.\nTutkimuksen mukaan merenpinta nousee 1,5–4,0 metriä vuoteen 2300 mennessä, vaikka ilmastonmuutos saataisiin rajoitettua kriittisenä pidettyyn kahteen asteeseen. Paras arvio on 2,7 metriä. Kolmen asteen nousu tietäisi jo noin 3,5 metrin nousua.\n”Merenpinnan nousua on vaikea arvioida, mutta se on ilmastonmuutoksen aiheuttama vakava uhkatekijä. Koska maailman jää- ja vesimassat reagoivat niin hitaasti ilmaston lämpenemiseen, päästömme tänään määrittävät merenpinnan tasoa vuosisadoiksi eteenpäin”, tutkimuksen pääkirjoittaja Michiel Schaeffer Wageningenin yliopistolta sanoo Aalto-yliopiston tiedotteessa.\nHänen mukaansa voimakkaat päästövähennykset voivan kuitenkin hidastaa huomattavasti tai jopa pysäyttää merenpinnan nousun tarkasteluajanjakson aikana. Jos tähän ei päästä voivat seuraukset olla todella vakavat.\n”On osoitettu, että esimerkiksi New Yorkissa yhden metrin merenpinnan nousua saattaa lyhentää vakavien tulvien toistuvuusaikaa sadasta vuodesta kolmeen vuoteen”, sanoo Stefan Rahmstorf Potsdamin ilmastovaikutusten tutkimuslaitoksesta.\nSuomalaiset ovat kuitenkin Aalto-yliopiston Vermeerin mukaan suhteellisen turvallisessa asemassa.\n”Suomessa olemme onnekkaita, sillä maan kohoaminen kompensoi tai paikoin jopa ylikompensoi merenpinnan nousua”, Vermeer sanoo.


Tulevaisuudentutkimuksen opintokokonaisuus 25 op\nFUTS3600, Tulevaisuudentutkimus, Turun kauppakorkeakoulu\nTUTU1 Tulevaisuusajattelu ja skenaariot 5 op\nTUTUS2 Tulevaisuudentutkimuksen menetelmät 5 op\nTUTU5 Vaihtuvateemainen tulevaisuudentutkimuksen opintojakso 5 op\nTUTUS4 Tulevaisuuden tutkimuksen tieteellinen perusta 5 op\nTulevaisuudentutkimus on tiedonala, joka tarjoaa käyttöön tietoa, työkaluja ja menetelmiä vaihtoehtoisten tulevaisuuksien hahmottamisen, analysoinnin ja tekemisen sekä päätöksenteon tueksi. Opintokokonaisuuden aikana tutustutaan sekä tulevaisuudentutkimuksen käytännönläheiseen soveltamiseen että tiedonalan akateemisiin erityispiirteisiin ja tutkimusmenetelmiin. Monitieteisenä alana tulevaisuudentutkimus tarjoaa holistisia menetelmiä ja lähestymistapoja hahmottaa muutosta. Myös paikalliset opintoryhmät ovat monitieteisiä ja lisäksi monitieteisyys huomioidaan monipuolisissa oppimistehtävissä.\nTulevaisuudentutkimusta ja ennakointia tarvitaan hyvin erilaisissa työtehtävissä yksityisen, julkisen ja kolmannen sektorin organisaatioissa. Tulevaisuudentutkimusta ja ennakointia hyödynnetään esim. yhdyskuntasuunnittelussa ja osaamistarpeiden ennakoinnissa, asiantuntija-, ohjaus-, strategia-, tuotekehitys-, suunnittelu-, konsultointi- tai muissa kehittämistehtävissä niin yksityisellä kuin julkisella sektorilla, järjestöissä tai vaikka yrittäjänä. Kokonaisuuden hyväksytysti suoritettuaan opiskelija kykenee kriittisesti analysoimaan yhteiskunnallista tulevaisuuskeskustelua ja osallistumaan siihen vahvalla tietopohjalla. Hän hallitsee myös pienimuotoiseen ennakointitutkimuksen suunnittelun ja toteutuksen valitsemallaan tulevaisuudentutkimuksen menetelmällä. Lisäksi opiskelija kykenee arvioimaan monitieteisten tutkimuskysymysten haasteita ja hahmottamaan tulevaisuudentutkimuksen menetelmäkenttää ja menetelmien yhteiskäytön mahdollisuuksia ja haasteita.\nOpinnot järjestetään monimuoto-opintoina ja ne alkavat tammikuussa 2020 ja päättyvät joulukuussa 2020. Opiskelua tukee tuutorin ohjaama ryhmätyöskentely [oppilaitoksessa](https://www.omnia.fi/hae-oppimaan/espoon-tyovaenopisto/avoin-yliopisto). Opintoryhmä kokoontuu ilta-aikaan. Opetuksessa keskeistä on monitieteisyys, tieteiden ja käytännön vuorovaikutus sekä opetuksen monimuotoisuus. Opiskelijana osallistut aktiivisesti opintoryhmä- ja verkkotyöskentelyyn ja verkkoluennoille (tallenteet) sekä kirjoitat yksilö- ja ryhmätöinä laadittavia harjoitustehtäviä ja esseitä. Ryhmäkokoontumiset ajoittuvat kahdelle lukukaudelle (kevät ja syksy 2020). Opiskelun tukena on opintomateriaali ja keskustelualueet Moodle-oppimisympäristössä. TUTU1, TUTUS2, ja TUTUS4 soveltuvat myös yksittäisiksi opintojaksoiksi. Opintojaksolle TUTUS3 osallistuminen edellyttää että opintojaksot TUTU1 ja TUTUS2 on suoritettu hyväksytysti tai opiskelijalla on muuten vastaavat tiedot.\nTUTU1 Tulevaisuusajattelu ja skenaariot 5 op (FUTS3601)\nOpintojakso tarjoaa perustietoa tulevaisuusajattelusta ja ennakoivasta asenteesta. Opintojaksolla tutustutaan tulevaisuudentutkimuksen keskeisiin käsitteisiin ja tulevaisuusajatteluun. Lisäksi opetellaan skenaariotyöskentelyä.\nOpintojakson suoritettuaan opiskelija tunnistaa ja osaa nimetä oppiaineen keskeiset toimijat, tulevaisuudentutkimuksen keskeiset kansalliset ja kansainväliset yhteisöt ja hyödyntää niiden tuottamaan materiaalia kurssin tulevaisuustyöskentelyssä. Opiskelija ymmärtää tulevaisuustiedon luonteen ja sen miten tulevaisuudesta saadaan tietoa. Harjoitustyön hyväksytysti suoritettuaan opiskelija osaa soveltaa skenaarioajattelua ja tulevaisuustaulukkomenetelmää tulevaisuuden vaihtoehtojen hahmottamiseen ja pystyy arvioimaan kehitystrendejä.\nAktiivinen osallistuminen lähiopetukseen, verkko-opetukseen ja Moodlessa tehtäviin viikkoharjoituksiin ja harjoitustyöhön pienryhmissä (15-20 sivun ryhmäraportti)\n21 t lähiopetus Tammi-helmikuu 2020 Opintoryhmäkokoontumiset (x 7) viikoilla 2-9/2020\n1. Kamppinen, Matti & Kuusi, Osmo & Söderlund, Sari (toim.) (2003) Tulevaisuudentutkimus. Perusteet ja sovellukset. Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran toimituksia 896. Toinen painos. Helsinki. 2. The Thing from the Future -peli 3. Kurssin aikana jaettavat digitaaliset aineistot\nTUTUS2 Tulevaisuudentutkimuksen menetelmät 5 op (FUTS3602)\nTulevaisuudentutkimuksen menetelmät -opintojakson tavoitteena on antaa perusvalmiudet tulevaisuudentutkimuksen tieteellisten menetelmien ymmärtämiseen ja soveltamiseen. Lähtökohtana ovat erilaiset tutkimusongelmat, joissa voidaan käyttää tulevaisuudentutkimuksen menetelmiä. Lisäksi perehdytään monitieteisyyden haasteisiin ja mahdollisuuksiin.\nOpintojakson suoritettuaan opiskelija kykenee hahmottamaan monitieteisten tutkimuskysymysten haasteita, tulevaisuudentutkimuksen menetelmäkenttää ja tunnistaa tärkeimmät menetelmät, niiden erityispiirteet ja soveltamismahdollisuudet. Menetelmistä harjoitellaan mm. Delfoi, systeemiajattelu ja SSM, CLA, osallistavat menetelmät, mallinnus ja luovat menetelmät. Opiskelija osaa verrata tulevaisuudentutkimuksen suhdetta muihin tieteisiin ja tiedonaloihin ja osaa valita tutkimusmenetelmän ottaen huomioon tutkimusongelman ja kohteen, tarkastelun aikajänteen ja tutkimusresurssit.\nAktiivinen osallistuminen lähiopetukseen, viikkotehtävien hyväksytty suorittaminen Moodle-oppimisympäristössä.\nLähiopetus 21 t, itsenäinen työskentely, harjoitukset ja verkkokeskustelut Maalis-huhtikuu 2020 Opintoryhmäkokoontumiset (x 7) viikoilla 12-18/2020\n1. Kamppinen, Matti & Kuusi, Osmo & Söderlund, Sari (toim.) (2003) Tulevaisuudentutkimus. Perusteet ja sovellukset. Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran toimituksia 896. Toinen painos. Helsinki. 2. Osmo Kuusi, Timo Bergman & Hazel Salminen (toim.) 2013 Miten tutkimme tulevaisuuksia? Tulevaisuudentutkimuksen seura ry, Acta Futura Fennica 5. Tampere 3. Kurssin aikana jaettavat digitaaliset aineistot\nTUTU5 Vaihtuvateemainen tulevaisuudentutkimuksen opintojakso 5 op (FUTS3605)\nOpintojakson teema vaihtuu vuosittain ja se toteutetaan intensiivijaksona, erikoiskurssina tai kesäkouluna.\nKurssin tavoitteena on tutustuttaa opiskelijat tulevaisuudentutkimuksen kansainvälisen tiedeyhteisön tutkimustulosten kautta ajankohtaisiin tulevaisuudentutkimuksen teemoihin, menetelmiin ja työkaluihin.\nOpintojakson suorituksena on essee tai vapaaehtoinen osallistuminen tieteenalan konferenssiin, jossa on 30 euron tapahtumamaksu.\nKevät-kesä 2020 Opintojaksoon ei sisälly opintoryhmätyöskentelyä. Tarkempi aikataulu ilmoitetaan kevään 2020 aikana Moodlessa.\nOpetuskieli voi olla englanti.\nTUTUS3 Tulevaisuudentutkimuksen menetelmien soveltaminen 5 op (FUTS3603)\nLuennot ja harjoitustehtävät oppimisympäristö Moodlessa. verkkokurssi 31.8.- 18.10.2020 1-2 tuutortapaamista tarpeen mukaan.\nAiemmiksi opinnoiksi vaaditaan opintojaksojen TUTU1 ja TUTUS2 hyväksytty suorittaminen tai vastaavat tiedot. TUTUS3-opintojaksolla tehtävä harjoitustyö perustuu opintojaksoilla 1 ja 2 esiteltyjen menetelmien soveltamiseen.\nTUTUS4 Tulevaisuuden tutkimuksen tieteellinen perusta 5 op (FUTS3604)\nOpintojakson aikana käydään läpi tulevaisuudentutkimuksen tietokäsitys sekä ontologinen (mitä tulevaisuudentutkimus on) ja epistemologinen (miten tulevaisuudesta saadaan tietoa) perusta. Lisäksi syvennetään tiedonalaan kiinteästi liittyviä asioita ml. arvot, aikakäsitys, globaalit systeemit.\nOpintojakson suoritettuaan opiskelija ymmärtää tulevaisuustiedon ainutlaatuisuuden ja siitä johtuvan tieteenfilosofisen perustan ja tieteelliset lähtökohdat (mm. systeemi-ontologia, holistisuus, normatiivisuus ja arvot) sekä tunnistaa oppiaineen historialliset merkkipaalut ja eri koulukunnat.\nOsallistuminen verkko-opetukseen, viikoittaisten harjoitusten suorittaminen oppimisympäristö Moodlessa ja esseen (10-15 sivua) hyväksytty suorittaminen.\nVerkkokurssi, 7 x 1 t, virtuaaliluennot, itsenäinen työskentely ja harjoitukset. verkkokurssi 26.10.- 13.12.2020 Tarkempi aikataulu ilmoitetaan Moodlessa.\nKurssin aikana jaettavat digitaaliset aineistot\n[Suunnittelija Mia Stening](https://www.utu.fi/fi/avoin-yliopisto-opetus/opintoneuvonta-ja-yhteystiedot), mia.stening[at]utu.fi [Opintosihteeri Elina Iso-Ilomäki]( https://www.utu.fi/fi/avoin-yliopisto-opetus/opintoneuvonta-ja-yhteystiedot), elina.iso-ilomaki[at]utu.fi\nAvoimen yliopiston opintomaksu maksetaan verkkopankissa vuorokauden sisällä ilmoittautumisesta. Oppilaitos laskuttaa erikseen oman maksunsa. Tarkempia tietoja saa oppilaitoksesta.\n© Turun yliopisto 5.5.2020


Ruutukassillinen pikkuaaltoja: Neiti Kevät on tullut kaupunkiin!\nIhanaa et sulla on ollut noin positiivinen viikonloppu! Paitsi siel tubeasemalla :( Toi on kans paha kun pitää aina selventää et onks kyseessä valkosipuli vai valkoviini!\nJee, mä haluun Lontooseen kyläileen taas pian, mut M ei haluu sinne, koska sen mielestä on tyhmää mennä sinne (vitun Britit...) ja en haluu mennä muiden kun sen kans, joten sun on ehkä pakko tulla tänne?\n18. helmikuuta 2013 klo 0.00\nJamy - Nii on, ihanaa ja etenki outoa et on ollu näin positiivista! Mites siellä meni?\nHölmö M. Jääköö kotii sitte, pärjäsithä sä viimeksi melkosen mukavasti teknisesti itekses :) No mut ymmärrän kyl et haluut tulla sen kaa. Alota sä aivopesuprosessi ni mä alan säästämisen! Olis kyllä kiva matkustaa joskus muualleki ku Suomeen, mut tällasta tää nyt on määräämättömän ajan.\n18. helmikuuta 2013 klo 23.02\nMe muuten mennään ens kerral tonne muffarimestaan!\n20. helmikuuta 2013 klo 17.34\nLulu - No todellaki mennään! Hahah, luin ekaks et "ens viikolla" ja mietein et onks noita Tunisiassaki vai ootteko tulossa yllärikäynnille :D\n20. helmikuuta 2013 klo 20.51\nHahahaa! Mä oon kyl yhen yllärin sulle viel velkaa <3\n24. helmikuuta 2013 klo 17.43\nLulu - Ethän oo! Nyt ollaa tasoissa :) Sä tulit Manseen ja mä tulin sinne! <3


Booking.com: Hotellit kohteessa Göteborg. Varaa hotellisi nyt! Anna palautetta sivustosta\nGöteborg: löytyi 88 majoituspaikkaa\n3 syytä matkustaa tänne: shoppailu, ruoka ja ystävälliset ihmiset Lukitse edullinen hinta yöpymiselle seuraavina päivinä:\nTallenna listalle590590 ihmistä on lisännyt tämän majoituspaikan omalle listalleen\nTämä Göteborgin keskusasemaa vastapäätä sijaitseva hotelli on kaupungin kanavajärjestelmän sisäpuolella. Se tarjoaa ilmaisen Wi-Fi:n sekä kuntoklubin, jossa on sisäuima-allas. Erittäin hyvä\nTallenna listalle535535 ihmistä on lisännyt tämän majoituspaikan omalle listalleen\nTyylikäs First Hotel G sijaitsee Göteborgin päärautatieaseman yläpuolella vastapäätä Nordstaden-ostoskeskusta. Hotellissa on ilmainen Wi-Fi, sauna, kuntosali ja tyylikäs samppanjabaari. Erittäin hyvä\nTämä hotelli sijaitsee Lindholmenin tiedepuiston vieressä ja tarjoaa näköalat Göteborgin satamaan sekä Göta-joelle. Hotellissa on ilmainen WiFi, wellness-keskus ja kattoterassi, jolla on poreallas. Erinomainen\nTämä hotelli on 15 minuutin kävelymatkan päässä Lisebergin huvipuistosta ja 5 minuutin raitiovaunumatkan päässä Scandinavium-areenasta ja Svenska Mässan -messukeskuksesta. Erittäin hyvä\nTämä hotelli on 500 metrin päässä Avenyn-ostoskadulta ja 10 minuutin kävelymatkan päässä Lisebergin huvipuistosta. Sen huoneissa on ilmainen WiFi, ja wellness-keskus on käytettävissä ilmaiseksi. Erittäin hyvä\nTämä moderni hotelli sijaitsee Göteborgin keskustassa 4 minuutin kävelymatkan päässä Göteborgin keskusasemalta. Nordstan-ostoskeskus on 500 metrin päässä. Hyvä\nTallenna listalle227227 ihmistä on lisännyt tämän majoituspaikan omalle listalleen\nScandic Opalen sijaitsee keskeisellä paikalla Göteborgissa vain 10 minuutin kävelymatkan päässä Lisebergin huvipuistosta. Hotellin ilmastoiduissa huoneissa on kaapeli-tv ja ilmainen Wi-Fi. Hyvä\nTämä majoituspaikka sijaitsee rauhallisella paikalla Göteborgin Johannebergin kaupunginosassa, 3 minuutin kävelymatkan päässä kaupungin Avenyn-pääkadulta. Erittäin hyvä\nTallenna listalle404404 ihmistä on lisännyt tämän majoituspaikan omalle listalleen\nTämä hotelli sijaitsee Drottningtorget-aukiolla, 100 metrin päässä Göteborgin päärautatieasemalta. Hotellissa on ilmainen kuntosali ja huoneissa on ilmainen WiFi. Erittäin hyvä\nVarauksia tehty tänään: 2 Avenue A1\nNämä modernit itsepalveluhuoneistot sijaitsevat Göteborgin keskustan Avenyn-pääkadulla. Jokaisessa huoneistossa on ilmainen Wi-Fi, täysin varusteltu keittiö ja pesukone. Erinomainen\nTallenna listalle510510 ihmistä on lisännyt tämän majoituspaikan omalle listalleen\nTämä hotelli on 2 minuutin kävelymatkan päässä Chapmans Torgin raitiovaunupysäkiltä ja 700 metrin päässä Göteborgin matkustajalauttasatamasta. Erittäin hyvä\n2 833 arviota\nTallenna listalle169169 ihmistä on lisännyt tämän majoituspaikan omalle listalleen\nPerheomisteinen Hotel Lorensberg on noin 5 minuutin kävelymatkan päässä Göteborgin Scandinavium Arenasta ja Lisebergin huvipuistosta. Erittäin hyvä\nHotel Poseidon sijaitsee 200 metrin päässä Göteborgin Avenyn-pääostoskadusta ja tarjoaa valoisasti sisustettuja huoneita ilmaisella Wi-Fi:llä ja taulu-tv:llä. Erittäin hyvä\nTallenna listalle134134 ihmistä on lisännyt tämän majoituspaikan omalle listalleen\nPerheomisteinen Hotel Örgryte on 20 minuutin kävelymatkan päässä Lisebergin huvipuistosta ja Scandinavium-areenalta. Se tarjoaa ilmaisen WiFi-yhteyden ja ilmaisen pääsyn saunaan. Erittäin hyvä\nTämä tyylikäs boutique-hotelli sijaitsee Göteborgin keskustassa Grönsakstorget-aukiolla ja tarjoaa ilmaisen Wi-Fi:n ja tilavat huoneet, joissa on moderni sisustus. Erinomainen\nLöytyi 88 majoituspaikkaa kohteessa Göteborg.\nSulje kartta 110278,109860,105098,106591,108581,108270,109467,109439,105627,107953,94770,105644,109713,92904,106778,107254,110086,108355,108516,109499,108330,102489,99264,106143,81283,106137,109779,107215,106345,81565,109777,70513,108616,96641,109143,110314,110197,81283|2,110289,81283|4,110215,108334,108857,110296,110090,109912,107947,107997,107400,108904,103403,103031,106713,105647,104678,107365,108551,108713,108369,109625,99957,109146,102958,103995,109565,106521,109864,103074,109741,109700


Hyvinvoinnin ja vapaa-ajan lautakunta 8.9.2021 - Lahti\n9.9.2021 klo 12:13\nHyvinvoinnin ja vapaa-ajan lautakunta 8.9.2021\nHyvinvoinnin ja vapaa-ajan lautakunta käsitteli sivistyspalvelujen esitystä vuoden 2022 talousarvioksi ja vuosien 2023-2024 taloussuunnitelmaksi. Kaikki lautakunnan jäsenet olivat paikalla.\nLautakunta päätti asiat esityslistan mukaisesti tehden pöytäkirjaan seuraavat kirjauksen:\nLisäys talousarviokirjaan s. 17 Toimintaympäristö ja sen muutokset toiseksi viimeiseksi kappaleeksi seuraava:\nHyvinvoinnin ja vapaa-ajan lautakunta esittää kantanaan, että päätettävät mahdolliset karsinnat tulee kohdentaa liikuntapalveluiden osalta ensisijaisesti Tilakeskuksen ja konserniyhtiöiden ja -yhteisöjen perimiin tilavuokriin sekä niiltä sopimusperusteisesti ostettaviin harjoitusvuorokiintiöihin. Tämä tulee huomioida käytävissä sopimusneuvotteluissa.\nHyvinvoinnin ja vapaa-ajan lautakunnan alaisina palveluyksikköinä toimivat liikuntapalvelut, kaupunginmuseo, -orkesteri ja -teatteri, liikunnan ja kulttuurin vastuualueen yhteiset kulttuuripalvelut, kirjasto- ja tietopalvelut sekä osallisuus ja hyvinvointipalvelut.\nTalousarviokäsittely etenee niin, että kaupunginjohtaja julkaisee talousarvioesityksensä 19.10.2021 ja kaupunginhallitus käsittelee esitystä 1. – 2.11.2021. Kaupunginvaltuusto vahvistaa kaupungin vuoden 2021 veroprosentit 8.11.2021 ja päättää talousarviosta ja taloussuunnitelmasta 22.11.2021.\n– Hyvinvoinnin ja vapaa-ajan lautakunnan esityslistan linkki.\n– ’Lahti ja sivistyspalvelut uudistuvat säästöpaineidenkin keskellä’ –ennakkouutinen 7.9. verkkosivuilla


1.2. Hurmaavaa kaalipiirakkaa - Lifestyle - MTV.fi\n1.2. Hurmaavaa kaalipiirakkaa\nLifestyle > Koti Julkaistu 01.02.2007 15:53\nMiltä maistuu Meri-Tuulin valitsema punaviini? MTV3\nMeri-Tuuli paljastaa itse kehittelemänsä intialaistyyppisen reseptin, jolla hän on hurmannut elämänsä miehen. Tämän lisäksi Meri-Tuuli leipoo täytetyn .\nHenkka tekee ihanan täyteläisen ruispastasta. Niki koettelee Meri-Tuulin ennakkoluuloja valmistamalla keitettyä , jonka hän tarjoilee piparjuurimajoneesin kera.\nNiki valitsee ruokailumusiikiksi ystävänsä bändin, Zookin, soittamaa rockia. Henkka tuo lahjaksi kokkausta helpottavan apuvälineen, lämpömittarin. Tällä kertaa ruokajuoman valinnasta vastaa Meri-Tuuli.\nViini: Fonte do Beco (punaviini), Alko 8,20 €\nMusiikki: Zook: Root canal recovery Digelius\nLahja: lämpömittari, Chez Marius 18,00 €\n(Köyhät ritarit 1.2.2007)\nNaudankieli ja piparjuurimajoneesi 2.2. Paistetut broilerin rintafileet ja runebergintorttu


Itämeri, saimaannorppa ja linnut hyötyvät uusista Natura-alueista – Suomen luonnonsuojeluliitto\nItämeri, saimaannorppa ja linnut hyötyvät uusista Natura-alueista\nValtioneuvosto hyväksyi tänään parannuksia Itämeren, saimaannorpan ja lintualueiden suojeluun Natura-alueiden ja niiden tietojen täydennyksellä.\nItämeren Natura 2000 -suojelualueverkostoon lisätään alueita vedenalaisten luontotyyppien ja merilintujen kartoitusten perusteella. Hangon Tulliniemen, Saaristomeren ja Kustavin Södra Sandbäckin alueita laajennetaan yhteensä yli 110 000 hehtaaria.\nLisäksi olemassa olevalle Puruveden Natura-alueelle lisätään suojeluperusteeksi saimaannorppa sekä Espoon Matalajärven ja Siuntionjoen suojeluperusteisiin lisätään lintuja. Samalla monien muiden Natura-alueiden laji- ja luontotyyppitietoja päivitettiin uusien havaintojen ja tutkimusten tasalle.\n”Päätös on merkittävin tämän hallituksen tekemä suojelualueiden lisäys, mutta lajien ja luontotyyppien suojelutarpeisiin verrattuna riittämätön”, sanoo Suomen luonnonsuojeluliiton erityisasiantuntija Tapani Veistola.\n”Esimerkiksi kaikki kansainvälisesti tärkeät lintualueet pitäisi lisätä lintudirektiivikohteiksi. Nyt niistä puuttuvat esimerkiksi Uudeltamaalta monille eteläisille vesilinnuille tärkeä Espoon Suomenoja sekä Espoon–Helsingin matalikot, jotka ovat allien tärkeä muutto- ja talvehtimisalue.”\nNatura 2000 on Euroopan unionin luonnonsuojelualueverkosto. Se perustuu lintu- ja luontodirektiiveihin. Suurin osa Suomen Natura-alueista alueista on pohjoisessa. Etelä-Suomen maa-alueista on suojeltu Naturassa vain pari-kolme prosenttia. Etelä-Suomen suojelualueverkostoa on tarpeen kehittää muillakin keinoilla, kuten METSO-ohjelman rahoitusta parantamalla ja soidensuojelun täydennysohjelma toteuttamalla.\nLisää aiheesta ympäristöministeriön tiedotteessa\nLuonnonsuojeluliiton kommentit luontodirektiivin raportointiin\nMiten direktiivilajit ja luontotyypit voivat? Luonnonsuojeluliitto kiitti Suomen luontodirektiivin arviontia hyväksi. Huomautettavaa oli vain…\nSuomalainen Kirjakauppa on Suomen luonnonsuojeluliiton pitkäaikainen yritysyhteistyökumppani, joka on tukenut työtämme jo vuodesta 2014.…


RAKENNUKSET KERTOVAT. perustietoa asukkaille - PDF\nDownload "RAKENNUKSET KERTOVAT. perustietoa asukkaille"\n1 RAKENNUKSET KERTOVAT perustietoa asukkaille\n2 Rakennukset kertovat - perustietoa asukkaille Teksti, taitto ja kuvitus (ellei toisin mainita): Piritta Hannula ja Marja Salonen Arkkitehtitoimisto Hannula & Salonen ky Kansi: Valokuva: Eero Salonen, noin v Copyright: Helsingin Kaupunginosayhdistysten Liitto ry ja tekijät, 2007 ISBN: (sid.) (PDF) Kustantaja: Helsingin Kaupunginosayhdistysten Liitto ry Julkaisua ovat tukeneet: Helsingin rakennusvalvontavirasto Rakennustietosäätiö RTS Ympäristöministeriö Paino: Yliopistopaino, Helsinki\n3 Rakennukset kertovat perustietoa asukkaille Rakennusperinnön hyvään hoitoon kuuluu kohteiden pitäminen käytössä, niiden oikea korjaaminen ja jatkuva kunnossapito sekä rakennusperintöä kunnioittava täydennysrakentaminen. Hyvässä hoidossa rakennusten ja ympäristön käyttöikä pitenee ja alueet koetaan mieluisina asuin- ja työympäristöinä. Tämä on ekologisesti, taloudellisesti, kulttuurisesti ja sosiaalisesti kestävää kehitystä, todetaan valtioneuvoston vuonna 2001 hyväksymässä rakennusperintöstrategiassa. Kansalaistoiminnalla on merkittävä tehtävä rakennusperinnön yleisen arvostuksen ja tietämyksen lisäämisessä. Kaupunginosayhdistykset muodostavat vahvan paikallisen rakennusperinnön hoidon toimijaverkon. Siksi Helsingin Kaupunginosayhdistysten Liitto käynnisti hankkeen, jonka tarkoituksena on lisätä kansalaisten tieto- ja taitopohjaa tässä toiminnassa. Osallistuminen ympäristöä koskevaan päätöksentekoon ja perustuslain (20 ) edellyttämä vastuun kantaminen kulttuuriperinnöstä onnistuu, mikäli kansalaisilla on tarpeellista tietoa saatavilla. Käsillä oleva julkaisu pyrkii olemaan yksi tiedonlisääjä. Työ on valmistunut ympäristöministeriön, Rakennustietosäätiön ja Helsingin rakennusvalvontaviraston tuella. Rakennukset kertovat -aineistoon on kerätty rakentamisen eri tyylikausia edustavat esimerkkikohteet C. L. Engelin ajasta nykypäivään. Kohteiden avulla sukelletaan paitsi arkkitehtuurin historiaan, myös menneeseen aikaan ja ilmiöihin, jotka ovat vaikuttaneet rakentamiseen eri aikoina. Yhteiskunnallista ja historiallista taustaa vasten on helpompi ymmärtää rakennusten luonne ja ulkonäkö oman aikakautensa ilmentäjinä. Arkkitehtuurin tyylisidonnaisuuden ymmärtäminen avaa silmät lukuisille uusille yksityiskohdille ja näkökulmille tutussa kaupunkiympäristössä. Samalla kasvaa tietoisuus rakennusperinnön hoidon tarpeellisuudesta ja niistä toimintatavoista, joilla omaan elinympäristöön voidaan vaikuttaa. Helsingissä, Kalevalan päivänä 2007 Liisa Tarjanne ja Pirjo Tulikukka Helsingin Kaupunginosayhdistysten Liitto ry Lauri Jääskeläinen Helsingin rakennusvalvontavirasto, virastopäällikkö\n4 Rakennukset kertovat perustietoa asukkaille Esimerkkikohteet on valittu eri puolilta kaupunkia. Valinnassa on kiinnitetty huomiota paitsi arkkitehtoniseen laatuun, myös tyypillisten tyylipiirteiden esiintymiseen ja kohteen tunnistettavuuteen. Helsingin arkkitehtuuriin tutustumista voi jatkaa esimerkiksi Arvi Ilosen Helsinki, Espoo, Kauniainen, Vantaa Arkkitehtuurioppaan avulla. Muita teoksia löytyy julkaisun lopussa olevasta lähde- ja kirjallisuusluettelosta. Tekstissä kursiivilla esiintyviä sanoja on selitetty julkaisun lopussa olevassa pienessä sanastossa. Mistä löytyy tietoa rakennuksista? Rakennusten rakennuslupaa varten laaditut piirustukset ja tiedot tehdyistä luvanvaraisista muutostöistä löytyvät Helsingin kaupungin rakennusvalvontaviraston arkistosta. Hyvin vanhoja rakennuspiirustuksia kannattaa kysyä myös Helsingin kaupunginarkistosta tai Suomen rakennustaiteen museon arkistosta. Vanhoja valokuvia rakennuksista ja katunäkymistä kannattaa etsiä Helsingin kaupunginmuseon kuva-arkistosta. Arkistoja voi käyttää kuka tahansa ilmaiseksi niiden aukioloaikoina, aineiston kopioinnista peritään maksu. Rakennusten julkisivu- ja muita merkittäviä muutoksia valvoo Helsingin kaupungin rakennusvalvontavirasto. Eri kaupunginosien lupia hoitaviin arkkitehteihin voi ottaa yhteyttä sähköpostitse, puhelimitse tai varata käyntiajan. Rakennusvalvontavirasto: Kaupunginarkisto: Suomen rakennustaiteen museo: Helsingin kaupunginmuseo: Rakennusperintö kaipaa hoitamista Rakennusperinnön hoito on saanut viime vuosina paljon julkisuutta ja kansalaisten kiinnostus vanhoja rakennuksia kohtaan on kasvanut. Useita kansalaisliikkeitä on syntynyt puolustamaan purkutuomion saaneita rakennuksia. Vuoden 2000 maankäyttö- ja rakennuslain keskeisenä sisältönä on asukkaiden entistä paremmat vuorovaikutusmahdollisuudet oman elinympäristönsä muutosten suunnitteluun. Rakennusperinnön hoidon painopisteet vaihtelevat riippuen rakennuksen iästä ja käyttötarkoituksesta. Eri aikakausien rakennuksiin kohdistuu erilaisia muutospaineita. Empiren ja sitä vanhemman ajan rakennukset ovat yleensä hyvin suojeltuja. Useita uusrenessanssitaloja purettiin surutta etenkin 1960-luvulla, mutta nykyisin ne ovat arvostettuja ja julkisivuiltaan hyvin suojeltuja. Sisustuksen ja alkuperäisen huonejaon säilyttäminen ovat ajankohtaisia haasteita uusrenessanssipalatsien kohdalla. Alkuperäinen käyttötarkoitus, useimmiten asuin- tai liikerakentaminen, on tehnyt niistä jatkuvien muutostarpeiden vuoksi haavoittuvia. alla: Hakaniemen ranta Fysiologiselta laitokselta, kuvaaja Eero Salonen, 1937.\n5 Talojen kieli on sitä arkkitehtuuria, jota kaikki osaavat, äidinkielen tavoin. Arkkitehtuurin kuvilla on vastineensa jokaisen sielussa, jokainen ymmärtää pilarin ylpeyttä, suojaisen tilan lämmintä syliä, kivimuurin peräänantamattomuutta, ison ikkunan avomielisyyttä, pienen ikkunan salaperäisyyttä. Talot ovat kaikkien asia. Kaj Nyman, kirjassa Talojen kieli, 1998 Yksityiskohtien merkitys 1900-luvun alun asuinkerrostalojen hienoja yksityiskohtia on menetetty mm. pieniruutuisten ikkunoiden vaihtuessa maisemaikkunoiksi ja hissien tunkeutuessa vanhoihin porrashuoneisiin. Koristeellisia porrastaso-ovia on vaihdettu tavanomaisiksi ja koristemaalauksia peitetty. Nykyisin art nouveau -arkkitehtuuria arvostetaan ja monia pilalle korjattuja rakennuksia on palautettu alkuperäiseen asuunsa. Usein korjauksia edeltää tutkimus, jossa pyritään selvittämään rakennuksen alkuperäinen väritys sekä muut julkisivun yksityiskohdat. Uunit, koristelistat, ovien painikkeet, komeroiden ovet ja jopa vanhat valokatkaisimet ovat osa rakennuksen ilmettä. Pienten säilyneiden yksityiskohtien varjeleminen tarpeettomilta muutoksilta onnistuu - se riippuu asukkaiden tahdosta. Nuoremman rakennuskannan korjaaminen Useat 1950-luvulla rakennetut kerrostalot ovat putki-, ikkuna- tai parvekeremontti-iässä. Julkisivuja ja piha-alueita koskevien korjaustöiden yhteydessä on hyvä varjella aikakaudelle tyypillisiä ominaisuuksia: maanläheistä väritystä, vaatimattomia, mutta usein kauniita yksityiskohtia, kuten kivilaatoituksia, kaiteita ja katoksia. Rakennustaiteellisesti arvokkaiden kohteiden suojelun ja hoidon merkitys ymmärretään nykyisin hyvin. Silti luvun ja sitä uudemman arkkitehtuurin pelkistetyttyjen linjojen arkkitehtuuria ei vielä arvosteta riittävästi. Alkuperäisinä säilyneet ikkuna- ja ovirakenteet sekä julkisivun yksityiskohdat muodostavat usein merkittävän osan rakennuksen arkkitehtonisesta arvosta. Myös hissien lisääminen ja 60-luvuilla rakennettuihin kerrostaloihin on ajankohtainen haaste ja 70-luvuilla valmistuneiden rakennusten betonijulkisivuissa esiintyy paljon työn huonosta laadusta ja tietämättömyydestä aiheutuneita vaurioita. Vakavia puutteita on ilmennyt mm. betonin pakkasenkestävyydessä ja raudoitusten suojaamisessa ruostumiselta. Erilaisia korjausmenetelmiä on kokeiltu hyvin ja huonoin seurauksin. Jotkut kunnostustoimenpiteet ovat aiheuttaneet jopa enemmän harmia kuin huollon laiminlyönti. Perusteellisen kuntotutkimuksen tarpeellisuutta ei voi kyllin korostaa. alla: Arabianrantaa rakennetaan kevättalvella 2006.\n6 Tasapainottelua muutospaineissa Asumisväljyyden jatkuvan kasvun vaatimus johtaa asuinalueiden asukastiheyden vähenemiseen. Samalla alueen palveluja saatetaan lakkauttaa tai ne siirtyvät etäämmälle. Tämä kehityskulku aiheuttaa paineita täydennysrakentamiseen. Miten se voidaan toteuttaa tuhoamatta suhteellisen yhtenäisiä aluekokonaisuuksia? Menetelmät ympäristön elävöittämiseksi ja parantamiseksi tulisi hakea alueen omasta luonteesta, ei sille vieraista piirteistä. Esimerkiksi vanhojen lähiöiden luonnonläheisyys syntyy paitsi niille tyypillisistä, toisistaan erilleen sijoitetuista asuinrakennuksista, myös kallioista ja metsistä. Monet korjaamiseen ja säilyttämiseen liittyvistä ongelmista ovat kaikille rakennuksille yhteisiä niiden iästä tai tyylistä riippumatta. Huolimattomasti toteutettu lämmöneristys tai ikkunoiden uusiminen on muuttanut ratkaisevasti monen rakennuksen ulkonäköä. Sopimattomat uudet materiaalit ovat voineet aiheuttaa pahoja vaurioita alkuperäisiin rakenteisiin. Rakennusten ominaispiirteiden säilyttäminen ja alkuperäisiä arvoja kunnioittava korjaaminen edellyttää sekä tietoa että pätevää suunnittelua. Asukkaat haluavat ylläpitää kiinteistöjensä taloudellista arvoa ja useimmilla on aito halu vaalia myös rakennustaiteellisia arvoja. Aiheesta ei kuitenkaan ole ollut helposti saatavilla selkeää, kansantajuista tietoa. Tämä julkaisu on koottu edellä esitetyistä tarpeista lähtien kenen tahansa rakennusperinnöstä kiinnostuneen tai korjausrakentamista miettivän avuksi, opiksi ja iloksi. Helsinkiä esittelevän matkaoppaan kansi luvulta, Kuljen, katson kaupunkia, kirjoittanut Lennart Sundström, 1950, Kustantamo Kuvataide, Helsinki, kannen kuva Alf Danning.\n7 Tyylikaudet / kohteet Rakennukset kertovat perustietoa asukkaille 1 Empire pohjolan valkea kaupunki syntyy Senaatintori arkkitehti C. L. Engel, pääosin Kertaustyylit kaupunkipalatsien ja huviloiden aika Grönqvistin talo Pohjoisesplanadi 29 arkkitehti Carl Theodor Höijer, Art nouveau, jugend ja kansallisromantiikka Kansallishenkeä ja uutta taidetta As Oy Olofsborg Kauppiaankatu 7 Katajanokankatu 1 arkkitehdit Gesellius, Lindgren, Saarinen, 1902 esimerkkikohteet luvun klassismi paluu pelkistykseen ja symmetriaan Puu-Käpylä asemakaava: arkkitehdit Birger Brunila ja Otto-I. Meurman rakennukset: arkkitehti Martti Välikangas, Funktionalismi kansainvälinen tyyli ja töölöläinen sovellus 1930-luku As Oy Kulmalinna Topeliuksenkatu 1 Tykistönkatu 13 Runeberginkatu 46 Taka-Töölö arkkitehti Jalmari Peltonen, Jälleenrakentaminen, romantiikka ja rationalismi ja 50-luvut Koy Käärmetalo Mäkelänkatu 86, Käpylä arkkitehti Yrjö Lindegren, Teollinen rationalismi utopiaa ja järjestelmäajattelua 1960-luku As Oy Keinulaudantie 7 Keinulaudantie 7, Kontula arkkitehti Lauri Silvennoinen, Elementtirakentaminen ja strukturalismi 1970-luku As Oy Haapaniemenkatu 16 Haapaniemenkatu 16 C, Merihaka Kulutusosuuskuntien Keskusliitto ry:n asunto-osasto, Postmodernismi huoletonta kulissiarkkitehtuuria 1980-luku Malminkartanon terassi-, pienkerros- ja pientalot As Oy Hopeakartano, As Oy Vaskikartano, As Oy Tinakartano, As Oy Kuparikartano Malminkartanonaukio Puustellinpolku Puustellinaukio Vellikellonpolku Parivaljakonkuja arkkitehti Ralph Erskine, luvulta eteenpäin uutta ja kierrätystä As Oy Lauttasaaren Meritähti Vattuniemenkatu 2, Lauttasaari Gullichsen Vormala Arkkitehdit, 1997\n8 1 Empire Pohjolan valkea kaupunki syntyy aikakausi: Harvaanasuttu, talonpoikainen Suomen suuriruhtinaskunta kuului Venäjään. Kulttuurielämään vaikuttivat Tukholma ja Pietari. Helsingistä tuli suuriruhtinaskunnan pääkaupunki vuonna esimerkkikohde oikealla: Senaatintori F. Tengströmin kivipiirroksessa ennen päävartion purkamista, Helsingin kaupunginmuseon kuvaarkisto. Nikolainkirkon eli Tuomiokirkon rakentaminen aloitettiin jo 1830, mutta se valmistui vasta Päävartion tilalle rakennettiin portaat jo 1830-luvulla. Piirroksessa kirkko on kuvattu Engelin suunnitelman mukaisesti ilman sivutorneja. Senaatintori arkkitehti C. L. Engel pääosin Senaatintorin ympäristö muodostaa Helsingin empire-keskustan, joka on Helsingin palon jälkeisen asemakaavan laatijan J. A. Ehrenströmin ja arkkitehti C. L. Engelin luomus. Senaatintori on tyypillinen klassistinen aukio, jonka maamerkkiä, Nikolainkirkkoa eli nykyistä Tuomiokirkkoa, reunustavat symmetriset julkiset rakennukset: Senaatin talo ja Yliopiston päärakennus. Aukion koko on noin 165 x 100 metriä. Toiminnaltaan monumentaalisen hallintoaukion esikuvana oli Tukholman Kustaa Adolfin tori, mahdollisesti myös Berliinin Gendarmenmarktin aukio. Aukiosommitelman varhaisena esikuvana voidaan pitää Roomassa sijaitsevaa, Michelangelon suunnittelemaa Campidoglio-aukiota. Senaatintorin rakennuksista ensimmäiseksi rakennettiin matala Päävartio (1819), joka sijaitsi Nikolainkirkon nykyisten portaiden paikalla muodostaen jalustan kirkolle. Seuraavaksi valmistui Senaatin talo (1822) eli nykyinen Valtioneuvoston linna, jonka arvoa korostavat julkisivujen korinttilaisen pylväsjärjestelmän käyttö, keskirisaliitti ja kattokupoli sekä symmetriset sivurisaliitit. Yliopisto siirrettiin Turusta Helsinkiin Turun palon jälkeen vuonna Senaatintorin länsipuolelle, symmetrisesti Senaatin talon kanssa, suunniteltiin keisarin palatsia, mutta paikalle rakennettiin lopulta Yliopiston päärakennus (1832). Yliopiston sisäänkäynnin joonialainen pylväsjärjestelmä johdattaa sisälle huomionarvoiseen vestibyyliin eli eteisaulaan. Julkisivun sivurisaliiteissa on käytetty toscanalaisia pilastereita. Klassisen arkkitehtuurin keinoin Senaatin talo on hierarkiassa nostettu Yliopistorakennusta arvokkaammaksi. Nikolainkirkkoa rakennettaessa Senaatintorin aukion luonnetta muutettiin vastoin Engelin tahtoa purkamalla Päävartio ja rakentamalla torin puolelle portaat. Engelin kuoltua kirkkorakennukseen lisättiin arkkitehti E. B. Lohrmannin suunnitelmien mukaan neljä kupolikattoista sivutornia sekä Senaatintorin puoleiselle terassille kaksi paviljonkirakennusta, joista toisessa sijaitsevat kirkon kellot. Senaatintorin etelälaidalla sijaitsevat ruotsinvallanaikaiset kauppiastalot, mm. Bockin talo, jotka muodistettiin Sederholmin taloa lukuunottamatta empire-asuun. Näin aukiosta saatiin tyylillisesti yhtenäinen. Senaatintorin kokonaisuuteen kuuluu lisäksi kupolikattoinen Yliopiston kirjasto (1840). Kirjaston pääjulkisivun pylväikkö on sovitettu vastapäiseen Nikolainkirkon julkisivuun. Kirjastorakennuksen loisteliaat ja runsaasti koristellut holvikattoiset sisätilat muistuttavat tilajäsentelyltään antiikin Rooman termejä eli kylpylöitä.\n9 oikealla ja alla: Empiren ajan kartanoarkkitehtuuri on säilynyt kaupunkikeskustoja paremmin. Kuvien huvimajat ovat todennäköisesti Engelin suunnittelemat, Herttoniemen kartanon puisto. Osa Helsinkiä oli palanut vuonna Helsinkiläisiä oli noin 4000 henkeä, vain kolmasosa Turun väkiluvusta. Vuonna 1812 tsaari Aleksanteri I teki Helsingistä Suomen suuriruhtinaskunnan pääkaupungin. Rakentamiseen panostettiin tarkoituksena luoda eräänlainen pieni Pietari, Venäjän näyteikkuna länteen. J. A. Ehrenströmin ohjeiden mukaan laadittiin uusklassismin ihanteiden mukainen ruutuasemakaava pääkaupunkia varten. Tässä suunnitelmassa nykyinen Esplanadin puisto jakoi kaupungin uuteen pohjoiseen kivikaupunkiin ja vanhaan eteläiseen puukaupunkiin. Uusklassinen arkkitehtuuri sai meillä pietarilaisen empiren tyylipiirteet, kun Helsingin rakentajaksi kutsuttiin vuonna 1816 saksalainen, Pietarissa toiminut arkkitehti C. L. Engel. Suomessa uusklassismi oli vallinnut jo aiemmin ruotsalaisperäisenä, kustavilaiseksi kutsuttuna tyylinä. Empireksi kutsutaan Napoleonin keisariajalta alkavaa rikkaampaa uusklassismia. Engelin suunnitelmien myötä vaalean ilmeensä saanutta Helsinkiä on kutsuttu Itämeren helmeksi tai Pohjolan valkoiseksi kaupungiksi luvulle tultaessa Helsingin väkiluku oli jo suurempi kuin Turun ja kaupungista oli kehittynyt edustava hallintokaupunki yliopistoineen. Engel työskenteli Helsingissä kuolemaansa saakka vuoteen Tänä aikana hän ehti suunnitella lukuisia arvokkaita rakennuksia, joista suurin osa on säilynyt. Empiren ajan kaupungin mittakaava on kuitenkin enää vain kuviteltavissa myöhemmän massiivisemman rakentamisen korvattua matalan, pääosin puutaloista rakentuneen kaupungin. Yhtään edustavaa empiren ajan kaupunkipuutaloa ei ole Helsingissä säilynyt alkuperäisessä asussaan. Sen sijaan ns. Ruiskumestarin talo (1818, Kristianinkatu 12), edustaa saman aikakauden vaatimattomampaa asumista. Talo toimii kaupunginmuseon osana. Kaisaniemenrantaan siirrettiin vuonna 1991 kolme empiretyylistä puurakennusta. Nykyisin kahvilana toimiva talo ja toinen yliopistoa palveleva talo ovat peräisin Uudenmaankatu 19:sta ( luvuilta, rakennusmestari Gabriel Andsten). Kolmas puutalo on sijainnut Punavuorenkatu 23:ssa (1830-luvulta) ja on käytössä asuntona. Empiren uusklassismi sai sovelluksensa myös kansanrakentamisessa, jossa tietyt tyyliin kuuluvat piirteet jäivät elämään erityisesti puurakentamisessa. Näitä ovat mm. valkoiset nurkkalaudat ja kuusitai kahdeksanjakoiset ikkunat. Korinttilainen pylväsjärjestelmä Joonialainen pylväsjärjestelmä Pylväsjärjestelmät Senaatintorilla Doorilainen pylväsjärjestelmä Toscanalainen pylväsjärjestelmä Empiren arkkitehtuurissa käytettiin antiikin kreikkalaisia ja roomalaisia pylväsjärjestelmiä klassisen merkityssisällön mukaisesti. Pylväsjärjestelmä osoitti esimerkiksi rakennuksen tarkoitusperän, karaktäärin, arvon ja hierarkian suhteessa muihin rakennuksiin. Kreikkalaisia pylväsjärjestelmiä ovat doorilainen, joonialainen ja korinttilainen. Roomalaisia pylväsjärjestelmiä ovat toscanalainen ja komposita, joka on joonialaisen ja korinttilaisen yhdistelmä. Pelkistettyyn ja vankkarakenteiseen doorilaiseen pylväsjärjestelmään liitetään maskuliinisuus ja sotilaallisuus. Sitä käytettiin Senaatintorilla päävartion julkisivussa. Purettu päävartio sijaitsi Nikolainkirkon (Tuomiokirkon) nykyisten portaiden paikalla. Hieman sirompaan joonialaiseen järjestelmään liitetään tieteet, taiteet ja sivistys, siksi se sopii Yliopiston päärakennuksen julkisivuun. Korinttilainen järjestelmä on kevein, siroin ja koristeellisin. Merkityssisällöltään se liitetään perinteisesti keisarin valtaan. Keskinäisessä hierarkiassa korinttilainen järjestelmä on ylin ja sopii siksi kaikkein arvokkaimpiin rakennuksiin. Senaatintorilla korinttilaiset pylväät löytyvät sekä Nikolainkirkosta että Senaatin talosta. Senaatti käytti Venäjän keisarin valtaa ja kirkko edustaa ylintä valtaa eli Jumalaa. Yliopisto on alisteinen näille rakennuksille. Päävartio oli alunperin hierarkiassa alimpana.\n10 Aikakautta edustavia arkkitehteja: Carl Ludvig Engel, Charles Bassi, Pehr Granstedt, Intendentinkonttori Tyypillisiä rakennuskohteita: Uuden pääkaupungin julkiset kivirakennukset Aikakauden rakennuksia Helsingissä: Yliopiston päärakennus (C. L. Engel, 1832) Nikolainkirkko, nyk. Tuomiokirkko (C. L. Engel, ), Senaatin talo (C. L. Engel, 1822) Yliopiston kirjasto (C. L. Engel, 1840) Heidenstrauchin talo, nyk. presidentinlinna (P. Granstedt, C. L. Engel,1820) Seurahuone nyk. kaupungintalo (C. L. Engel, 1832) Sundmanin talo (Eteläranta 16, C. L. Engel, 1818) Vanha kirkko (Lönnrotinkatu 6, C. L. Engel, 1827) Lapinlahden sairaala (C. L. Engel, 1841) Kaartin kasarmi (Kasarmitori, C. L. Engel, ) Sinebrychoffin toimisto (Bulevardi 40, suunnittelija tuntematon, siirretty nykyiselle paikalle 1823) Kasvitieteellisen puutarhan päärakennus, nyk. puutarhurien asunto (Unioninkatu 44, C. L. Engel, 1833) Ravintola Kaisaniemi (Kaisaniementie 6, suunnittelija tuntematon, 1836) Donnerin talon piharakennus (Pohjoisranta 12, suunnittelija tuntematon, 1839) Herttoniemen kartano (P. Granstedt, 1820, kartanon huvimajat C. L. Engel) ympäristö Empiren ajan asemakaavat laadittiin klassisen suorakulmaisen ruutukaavan muotoon, mistä Helsingin vanha keskusta on hyvä esimerkki. Puukaupunginosia kaavoitettaessa kiinnitettiin huomiota paloturvallisuuteen leventämällä katuja ja istuttamalla kadunvarsille puita. Katutila oli matala ja leveä. Tärkeimmät aukiot ja pääkadut haluttiin ympäröidä kivirakennuksilla. Korttelissa oli yleensä 4-6 suorakaiteen muotoista tonttia, jotka erotettiin toisistaan palokujilla. Puutalot olivat matalia, portein ja aidoin rajatut tontit muodostivat yhtenäisen kadunvarsimaiseman. Asuinrakennukset sijoitettiin pitkittäin kiinni katulinjaan ja tonttia reunustivat pihan puolella talousrakennukset: tallit, vajat ja ulkohuoneet. Keskelle jäi väljä puutarha. Arvokkaimmatkaan keskustan kivitalot eivät olleet yli kolmikerroksisia. Kaupungin maamerkki, Nikolainkirkko, kohosi jalustallaan yksinään muiden rakennusten keskeltä korkeuksiin. talotyypit Empiren klassistisista rakennuksista voidaan löytää piirteitä renessanssiajan kaupunkipalatseista ja jäljittää aiheet yhä pidemmälle, antiikin ajan rakentamiseen. Arvorakennusten loggiat ja portiikit, rustikoitu alin kerros, pylväsjärjestelmät ja reliefit ovat antiikin rakennustaiteen kierrätystä. Empiren ajan yleisin rakennustyyppi kaupungissa oli kustannussyistä yksikerroksinen vaakavuorattu hirsitalo. Kaupunkipuutalo erosi perinteisestä maalaistalosta mm. siten, että runko oli syvempi ja sokkeli korkeampi. Ulkoasultaan puurakenteiset asuintalot olivat vaatimattomampia kuin julkiset rakennukset, mutta julkisivuja jäsenneltiin silti samaan tapaan kivirakennuksia jäljitellen. Yleisin kattomuoto oli 1800-luvun alussa loiva aumakatto ja myöhemmin satulakatto. materiaalit Kivirakenteiset talot rakennettiin paksujen kantavien tiiliseinien varaan. Yleisimmin seinät rapattiin ja maalattiin kalkkimaalilla. Rakennustekniikan kehittyminen mahdollisti pilareiden muuraamisen tiilestä, palkistot osattiin tukea raudoituksin. Välipohjat tehtiin puurakenteisina. Pääosa kaupungin rakennuskannasta oli edelleen puutaloja, joissa kivestä rakennettua oli vain sokkeli ja tulisijat. Höylätty, usein avosaumainen lautaverhoilu peitti lyhytnurkkasalvokselliset hirsiseinät ja muistutti harkkorapattua kivitaloa. Kattomateriaalina tervattu lauta vaihtui 1800-luvun kuluessa yleisimmin peltiin. ylinnä: Senaatintori, Nikolainkirkko eli Tuomiokirkko vasemmalla: Vanha kirkko (kuva: Jaakko Isosomppi)\n11 väritys Helsingissä empire ei toteutunut yhtä värikkäänä kuin Pietarissa. Suosituimmat julkisivuvärit olivat Ruotsin vallan aikanakin yleisesti käytetyt keltainen ja harmaa. Keltaisesta käytettiin eniten okraan vivahtavia lämpimiä sävyjä. Harmaista käytettiin kimröökistä sekoitettua sinertävää vaaleaa harmaata ja savunharmaata. Koristeiden ja listojen värinä oli yleisesti valkoinen. Antiikki nähtiin valkoisena, kuten jäljellä olevat antiikin rauniot, vaikka arkeologiset tutkimukset olivat jo tuolloin osoittaneet toisin. Kivirakennusten julkisivuissa jäljiteltiin aitoja kivimateriaaleja maalaamalla, puuosat ootrattiin. Ikkunat ja ovet maalattiin ohuesti ja kuultavasti öljymaalilla, usein harmaaksi. Piharakennusten yleisin väri oli punamulta. Peltikatto maalattiin usein mustaksi tai vihreäksi. Sisätilojen värityksessä käytettiin voimakkaita keltaisia, punaisia, vihreitä ja sinisiä. Listat ja ovet maalattiin hyvin vaaleilla harmailla. detaljit Empiren ikkuna oli yleisimmin 6-ruutuinen ja ristikarmillinen, päällä oli usein kolmiopääty. Empiren arkkitehtuurin koristeaiheet poimittiin antiikista ja niitä käytettiin paitsi rakennusten julkisivuissa myös sisustuksessa. Sisätiloissa kipsikattoon saattoi liittyä runsas ornamentiikka. Myös kaakeliuuneissa näkyivät antiikista peräisin olevat koristeaiheet. Antiikin pylväsjärjestelmiä käytettiin klassisen merkityssisällön mukaisesti. ylinnä: Sofiankatua yllä: Helsingin yliopiston julkisivua alla: Ikkuna C. L. Engelin suunnittelemasta kartanosta Tässä 6-ruutuisen ikkunan päällä on kolmiopäädyn sijaan puolipyöreä lunetti-ikkuna. alla vasemmalla: Detalji Sundmanin talon ovesta\n12 2 Kertaustyylit kaupunkipalatsien ja huviloiden aika aikakausi: Krimin sota , suuret nälkävuodet , 1890-luvulla talouslama. Teollistuminen ja kaupankäynti kasvoivat merkittävästi. Ensimmäiset rautatiet rakennettiin 1860-luvulta alkaen. Grönqvistin talo esimerkkikohde Pohjoisesplanadi 29 arkkitehti Carl Theodor Höijer, 1883 Liikemies, alkujaan satulaseppä ja myöhemmin kunnallisneuvos F. W. Grönqvist rakennutti Esplanadin varrelle Pohjoismaiden suurimman, puolen korttelin kokoisen ja 193 vuokra-asuntoa käsittäneen asuintalon, Grönqvistin kivimuurin, sekä muutaman vuoden sisällä sen naapurikorttelin Hotelli Kämpin (1887) ja ns. Catanin talon (1890). Kaikki olivat arkkitehti Höijerin uusrenessanssityyliin suunnittelemia. Uudet kaupunkipalatsit olivat jättiläisiä, jotka täyttivät tontit lähes kokonaan ja heittivät varjonsa matalan puukaupungin päälle. Grönqvistin talon pohjakerros käsitti pelkästään liiketiloja, mikä kertoi uudenlaisesta kaupunkikulttuurista ja katukuvan muuttumisesta kaupallisemmaksi. Valmistuttuaan hyvin uudenaikaisessa, viisikerroksisessa rakennuksessa oli kaikki mukavuudet: kaksi hissiä, vesijohdot kaikissa keittiöissä ja isoissa asunnoissa jopa useita kylpyhuoneita. Suurimmat asunnot käsittivät peräti 12 huonetta sekä eteisen ja keittiön.vesiklosetit olivat aluksi kunkin kerroksen herrasväelle yhteiset, palvelusväki käytti piharakennuksen yhteiskäymälää. Sähkövalo saatiin asuntoihin pian valmistumisen jälkeen. Grönqvistin talon julkisivuille antavat luonnetta kulmatornit ja voimakkaasti listoituksilla korostettu kerrosjako, joka huipentuu ylimmän kerroksen pyörökaari-ikkunoihin ja monimuotoiseen kattomaisemaan. Esplanadin puoleinen pitkä julkisivu jäsentyy keskiosan kahden ulkonevan risaliitin ja niitä yhdistävän kattomuodon avulla. Renessanssityylin mukaisesti eri kerrokset on käsitelty yksilöllisesti. Julkisivun rustikointi ja aukotukseen liittyvät koristeaiheet kevenevät ylöspäin mentäessä. Korkeita T-mallisia ikkunoita on tiheästi. Yleisilmeeltään koristeellisten katujulkisivujen runsaat yksityiskohdat toteutettiin kipsistä, kun pylväät ja harkotukset tehtiin rappaamalla tiilimuurauksen päälle. Höijerin sanotaan olleen reliefien ja ornamenttien mestari. Isoja kaupunkitaloja tarkastellaan usein katumiljöössä lähietäisyydeltä, jolloin esiin tulee voimakkaimmin juuri julkisivujen kolmiulotteisuus. Tämä meidän oloissamme jättiläismäinen rakennus tulee sisältämään noin 400 tulisijalla varustettua huonetta. Alimmassa kerroksessa tulee olemaan ei vähemmän kuin 25 myymälää ja voidaan kuvitella, minkä kauniin näyn tämä kerros valaistuna ja korkeista ikkunoista virtaava valojen meri tulevat tarjoamaan kävijöille syysillan hämärässä. - Helsingfors Dagbladet Grönqvistin rakenteilla olevasta talosta kuva: Grönqvistin talo Esplanadin puistosta nähtynä, vasemmalla Hotel Kämp. Helsingin kaupunginmuseon kuva-arkisto.\n13 1800-luvun jälkimmäisellä puoliskolla teollistuminen pääsi Suomessa vauhtiin. Ensimmäinen rautatieyhteys välille Helsinki-Hämeenlinna avattiin vuonna Työväestöä muutti maalta kaupunkeihin uusien elinkeinojen tarjoamien työpaikkojen myötä ja 1870-luvuilla Helsinkiä rakennettiin vilkkaammin kuin koskaan aikaisemmin yleisen vaurastumisen, teollisuuden kasvun ja liikenneolojen parantumisen myötä. Rakentamisesta tuli grynderitoimintaa, suurten kaupunkikerrostalojen rakennuttaminen tapahtui lainojen avulla tavoitteena rahallinen voitto vuokratuloilla. Uudenaikaisiin, tyylikkäisiin vuokra-asuntoihin muutti useimmiten vaurastunutta porvaristoa. Tyypillistä aikakauden rakentamista edustavat vuokratalojen lisäksi erilaiset yhteiskunnalliset laitokset. Hoitolaitoksia, kouluja ja vankiloita rakennettiin yleensä varioitaviin tyyppiratkaisuihin perustuen. Kertaustyylit vallitsivat uudessa arkkitehtuurissa koko Euroopassa 1800-luvun puolivälistä alkaen. Kertaustyyleillä tarkoitetaan suuria historiallisia tyylikausia, gotiikkaa, renessanssia, barokkia, rokokoota ja uusklassismia esikuvanaan pitävää soveltavaa ja yhdistelevää arkkitehtuuria. Kertaustyylit erotetaan esikuvistaan uus-etuliitteellä. Ajalle oli tyypillistä eklektismi kaikella tasolla: Piirteitä ja ideoita ammennettiin menneisyydestä ja eri tyyleistä poimittiin sopivimmat palat. Rakennuksen tuli ilmentää käyttötarkoitusta; harras uusgotiikka sopi parhaiten kirkkoihin, näyttävä uusbarokki teattereihin ja uusrenessanssi liikepalatseihin. Klassismin arkkitehtuurin sääntöjä rikottiin, mutta tietynlainen sopivuus otettiin huomioon, esimerkiksi oppikoulu suunniteltiin monumentaalisemmaksi kuin kansakoulu. Uusrenessanssi vaikutti merkittävästi Helsingin katukuvaan keskustaan nousevien toinen toistaan komeampien kivipalatsien kautta. On erotettavissa italialaista renessanssia jäljittelevä tyyli, sekä pohjoinen, paljon punatiiltä käyttävä tyyli luvun aikana rakennusten julkisivuista suunniteltiin yhä koristeellisempia. Uusrenessanssissa päämääränä ei ollut niinkään renessanssin henkiin herättäminen vaan tarkoituksenmukaisten ja edustavien tilojen luominen porvariluokan uusiin tarpeisiin. Eniten panostettiin paitsi julkisivuihin, myös asuntojen, juhlasalien ja juhlavien porrashuoneiden sisustukseen. Kertaustyylien aikakausi hiipui vähitellen 1890-luvun talouslamaan. Uusrenessanssi vaikutti myös puutaloarkkitehtuuriin. Ruotsista saapuneen arkkitehti Chiewitzin suunnittelemat puurakennukset edustivat ns. sveitsiläistyyliä, josta yhdessä uusrenessanssin ja kotimaisen puurakennusperinteen kanssa muotoutui omaleimainen ns. nikkarityyli. Koristeellinen ja nimensä mukaisesti rakennustaitoa vaativa tyyli levisi huviloiden, kansakoulujen ja rautatieasemien rakentamisen myötä ympäri maata. Huviloiden puuarkkitehtuuria edustavat esimerkiksi Espoon puolella Karhusaaressa sijaitseva uusrenessanssityylinen Villa Björnholm (1890), jonka arkkitehti Karl August Wrede suunnitteli Nicolas Sinebrychoffin perheen kesähuvilaksi ja Meilahdessa sijaitseva arkkitehti Gustav Nyströmin oma huvila Tomtebo (Tamminiementie 1, 1890). Ensimmäiset työväestölle tarkoitetut vuokrakasarmit ja asunto-osakeyhtiöt sekä asunto-osuuskunnat perustettiin luvun lopulla. Hyvä, osittain säilynyt esimerkki on Ruoholahdessa ns. Sadan markan villat, yksikerroksisista rivitaloasunnoista koostuva asunto-osakeyhtiö. ylhäällä oikealla: Helsingin paloaseman, nykyisen Erottajan paloaseman tornin on katsottu muistuttavan Firenzen tuomiokirkon kellotornia. Räystäsfriisit noudattavat goottilaista linnaarkkitehtuuria. oikealla: Aino Acktén huvilana tunnettu uusrenessanssityylinen huvila (arkkit. Th. Decker) Tullisaaren puistossa Laajasalossa on alunperin suunniteltu kauppaneuvos Borgströmille v.1877.\n14 kaupunkirakenne: Esplanadin ympäristön ruutukaavan korttelit ovat pihoja myöten täyteen rakennettuja. vasemmalla: As Oy Alku eli ns. Sadan markan villat Ruoholahdessa: säilynyt osa muodostaa nykyään pienen keidasmaisen yhteisön myöhemmän kaupunkirakenteen puristuksessa. alla vasemmalla: Grönqvistin taloa korostavat koristeelliset kulmatornit. Aikakautta edustavia arkkitehteja: G. Th. Chiewitz, E. B. Lohrmann, C. A. Edelfelt, C. Th. Höijer, F. A. Sjöström, G. Nyström Tyypillisiä rakennuskohteita: Keskustan asuin- ja liikepalatsit, tehdasrakennukset, rautatieasemat ympäri Suomen, sairaalat, oppikoulut Aikakauden rakennuksia Helsingissä: Yliopiston geologian laitos (Snellmaninkatu 3 5, C. A. Edelfelt, 1869) Polyteknillinen opisto (Hietalahdentori, F. A. Sjöström, 1878) Suomen Pankki (Snellmaninkatu 6, Ludwig Bohnstedt, 1882) Säätytalo (Snellmaninkatu 9 11, Gustav Nyström, 1890) Ateneum (C. Th. Höijer, 1887) Ritarihuone (Hallituskatu 2, G. Th. Chiewitz, 1862) Helsingin paloasema nyk. Erottajan paloasema (Korkeavuorenkatu 26, C. Th. Höijer, 1890) As Oy Alku eli Sadan markan villat (Lastenkodinkatu 2 4, C. Kiseleff, 1879) Cygnaeuksen galleria (Kalliolinnantie, J. W. Mieritz, 1870) Linnunlaulun ja Eläintarhan huvilat Meilahden huvilat ympäristö Helsingin kivikeskusta alkoi hitaasti laajentua ja uusien rakennusten korkeus kasvoi. Puutalokaupunki kaatui 4 5-kerroksisten mannermaista esikuvaa noudattavien kivitalojen tieltä. Kontrasti empiren matalaan ja väljään, puutarhamaiseen kaupunkiin, oli suuri. Esplanadin ympäristö kasvoi tyylikkääksi kaupunkimiljööksi uusrenessanssitaloineen ja katukahviloineen. Uudet kaupunginosat Katajanokka, Punavuori ja Ullanlinna kaavoitettiin (rakentaminen tapahtui pääosin vasta myöhemmin). Korttelikoko suureni ja asemakaava sovitettiin jo alueilla olemassaolevaan rakenteeseen. Uusissa kaavoissa otettiin huomioon mm. hygienian ja kunnallistekniikan vaatimukset. Monikerroksisen kivirakentamisen osuus kaikesta rakentamisesta oli edelleen hyvin pieni, vuonna 1880 Helsingin rakennuskannasta oli vielä kolme neljännestä yksikerroksisia rakennuksia. Kivikeskustan ulkopuolella, työväestön asuinalueilla Töölössä, Alppiharjussa ja Kalliossa, jatkui puurakentaminen. talotyypit Kerrostalojen kehittyminen oli yhteydessä vaikutusvaltaisen porvariluokan kasvuun kaupungeissa. Rakentamiselle oli tyypillistä ahne tontin käyttö, talorungot olivat jopa yli 20 m syviä ja tonttien pihat täyttyivät apurakennuksista. Syvä runko vaati kaksoissydänmuurin, joka tuotti talon keskelle pimeitä tiloja. Kerroskorkeus oli vähintään neljä metriä. Porrastasannetta kohti oli tavallisesti vain kaksi vuokra-asuntoa, joissa oli 5 6 huonetta ja pintaalaa m 2. Keittiön yhteydessä oli usein palvelijaa varten makuualkovi tai pieni huone. Pihan puoleisista portaista hoidettiin arkiaskareet. Vaatimattomampi väki asui ahtaasti pihojen siipirakennuksissa. Yhteiset käymälät, pesutilat, hevostallit, kaivo tai vesiposti sijaitsivat pääsääntöisesti pihoilla. Herrasväki saattoi käyttää asunnossaan kuivakäymälää, jonka tyhjennyksestä palvelusväki huolehti. Vesijohtojen asennus oli mahdollista Helsingissä v alkaen. Helsingissä työväestön asuinalueilla oli luvulla suosittu rakennustyyppi kaksikerroksinen talo, jonka pohjakerros oli tiilirakenteinen ja toinen kerros puuta. Kokonaan uusi asuntotyyppi Suomessa oli villa eli huvila, ensin varakkaiden kesähuvilana, myöhemmin porvariston ympärivuotiseen käyttöön tarkoitettuna esikaupunkihuvilana. Huvila-arkkitehtuuri toi mukanaan lasikuistit ja parvekkeet. materiaalit Kivirakennuksen paksut kantavat seinät muurattiin tiilistä, joita kuljetettiin joskus kaukaakin rautateitse. Perustus tehtiin luonnonkivestä. Välipohjat olivat puiset, paitsi kellarikerroksessa, jossa oli ratakiskojen varaan muurattu tiiliholvi. Rakenteiden mitoitus tapahtui kokeneiden mestareiden toimesta silmämääräisesti. Julkisivujen tavallisin pintamateriaali oli sileä rappaus, mutta myös roiskerappausta kokeiltiin. Puhtaaksimuurattu punatiili yleistyi muissakin kuin teollisuusrakennuksissa. Aitoa luonnonkiveä käytettiin jonkin verran. Koristeosat tehtiin sarjatuotantona kipsistä ja maalattiin öljymaalilla luvun lopun uutuudet, kuten rauta- ja lasirakenteet levisivät nopeasti kansainvälisten maailmannäyttelyiden välityksellä ja niitä nähtiin myös meillä esimerkiksi Kaisaniemen kasvitieteellisessä puutarhassa. Uusi materiaali oli myös Portland-sementti. Detaljoinniltaan rikkaan puuarkkitehtuurin mahdollisti teollisesti sahattu ja höylätty puutavara sekä teollisesti tuotetut naulat. Kattomateriaalina suosituin oli maalattu pelti.\n15 väritys Uusrenessanssin aikana käytettyjä värejä oli paljon, mutta värien sävyerot olivat hillittyjä. Tärkeimpiä julkisivujen väritysperiaatteita oli aitojen materiaalien värityksen jäljittely maalaamalla. Suosittuja olivat hiekkakiveä ja marmoria imitoivat vaaleat punertavat, okrat ja ruskeat, umbra, keltamulta, toisaalta punatiilen väriset terrat. Punatiilen ja rappauspinnan vaihtelu oli myös suosittua. Sisustuksen väreinä käytettiin syviä punaisia, sinisiä ja tummia vihreitä sekä ruskeita. Kuviomaalausten lisäksi sisustuksessa käytettiin paljon tapetteja, joiden hinnat laskivat teollisen tuotannon kasvaessa. Ensimmäistä kertaa rakennusten listat ja ornamentit olivat julkisivua tummemmat. Puutaloissa tummaksi maalattu puu pyrki jäljittelemään jalopuuta. Myös kuultovärejä ja oliivinvihreää väriä käytettiin. Ensimmäinen siniseksi maalattu talo ilmestyi Suomenlinnaan, sinisen sävyt kuuluvat venäläiseen perinteeseen. detaljit Uusrenessanssille oli tyypillistä detaljien runsaus, värikkyys ja kolmiulotteisuus. Yksityiskohdissa suosittiin myös voimakkaita tehostevärejä. Julkisivuissa käytettiin runsaasti kasettirappausta, listoja, klassisia aiheita esittäviä kipsikoristeita ja jopa kiillotettua graniittia. Nikkarityylisten puurakennusten julkisivuja jäsenneltiin vaaka- ja pystypaneloinneilla, viistetyillä kulmikkailla pilastereilla, klassisilla päätykolmioilla ja ornamenteilla. Tyypillisiä olivat myös pitkät, taidokkaasti kuvioleikatuin konsolein kannatetut räystäät. Seurustelutilojen edustavuus oli asunnon tärkein ominaisuus. Ruokasali sisustettiin puisin seinäpaneloinnein ja kasettikatolla. Kadunpuoleisissa, edustavissa porrashuoneissa oli usein ootrattu tai marmoroitu panelointi, sementtimosaiikkilattiat ja koristeelliset valurautakaiteet. Katto- ja seinämaalauksia saatettiin tehdä myös asuntojen edustustiloihin. Koristeaiheet olivat usein tyyliteltyjä kasviornamentteja, mutta myös antiikista lainattuja aiheita käytettiin. Lämmitysjärjestelmään kuuluvat kaakeliuunit suunniteltiin myös tyyliin sopiviksi puolipylväineen ja päätykolmioineen. Ikkunan koko kasvoi huonekorkeuden mukaan. Yleisin ikkunatyyppi oli T-karmi (ks. kuva). yllä: Ikkuna Aino Acktén huvilasta alla: Grönqvistin talon ikkuna, jossa tyypillinen T-kirjaimen muotoinen karmi\n16 3 Art nouveau, jugend ja kansallisromantiikka kansallishenkeä ja uutta taidetta aikakausi: luvun klassismiin Sortokaudet ja , suurlakko 1905, kansallisaatteen nousu ja kielikysymys, Venäjän alaisesta suuriruhtinaskunnasta itsenäiseksi kansakunnaksi 1917, taiteen kultakausi: Gallen-Kallela, Järnefelt, Edelfelt, Halonen, I maailmansota , Venäjän vallankumous Asunto-osakeyhtiö Olofsborg esimerkkikohde Kauppiaankatu 7 Katajanokankatu 1 arkkitehdit Gesellius, Lindgren ja Saarinen, 1902 Asunto-osakeyhtiö Olofsborg valmistui Katajanokalle vuonna 1902 suunnittelijoinaan maineikas arkkitehtikolmikko: Herman Gesellius, Armas Lindgren ja Eliel Saarinen. Nuoret suunnittelijat olivat kohonneet maineeseen muutamaa vuotta aiemmin suunniteltuaan Pariisin maailmannäyttelyn Suomen paviljongin ja saatuaan tämän jälkeen huomattavan määrän toimeksiantoja. Rakennus on linnamainen. Korkea, karkeapiirteinen graniittisokkeli korostaa sen jykevyyttä ja tuntuu kiinnittävän sen tiukasti maahan. Kokonaisuus ei ole kuitenkaan raskas. Vaaleat rapatut pinnat ja suuret ikkunaaukot keventävät ilmettä. Julkisivun vaihtelevat muodot ja yllätykselliset yksityiskohdat tuovat rakennukseen pienimittakaavaisuutta, lähes huvilamaisuutta. Erkkerit ja ulokkeet on sijoiteltu epäsymmetrisesti kuin ne olisi lisätty eri aikakausina toisistaan riippumatta. Julkisivua hallitsee katon ylle nouseva pyöreä tiilikatteinen torni. Alun perin kaikki kattopinnat erkkerit mukaan lukien olivat tiilipintaisia. Tornien huiput oli verhoiltu kuparilla. Suuret ikkunat ovat tyypillisiä ajalleen. Niiden alaosa koostuu suuremmista yhtenäisistä lasipinnoista ja yläosa on pieniruutuista. Julkisivun koristelu on maltillista. Vain muutamat hammaslistat jäsentävät yhtenäistä julkisivupintaa. Asunnot ovat melko väljiä. Suurimmat yli 240 neliömetrin asunnot on sijoitettu rakennuksen kulmaan ja ne käsittävät kuusi huonetta, keittiön, palvelijanhuoneen sekä ikkunallisen hallin. Sisätilojen tunnelmallisuutta ja kodikkuutta on luotu ruokasalien seinien paneloinneilla sekä ikkunoiden eteen suunnitelluilla kiinteillä kalusteilla. Erityinen merkitys on ollut tulisijoilla. Olofsborgista löytyy niin luonnonkivisiä takkoja kuin kaakeliuuneja, joista viisi mallia suunniteltiin yksinomaan tätä kohdetta varten. Rakennus nimettiin Olofsborgiksi jo varhaisessa kokouksessa suunnittelutyön ollessa vasta aluillaan. Sukulaisuus Olavinlinnaan, erityisesti sen pyöreisiin torneihin, on selvästi aistittavissa. Nimenvalinnassa oli keskiajan ihannoinnin ohella vaikuttimena myös poliittinen ilmapiiri. Kiinteistöosakeyhtiön perustajajäsenet olivat venäjävastaisia ja Olavinlinna miellettiin puolustuslinnaksi nimenomaan itää vastaan. yllä: Elämää Katajanokalla 1900-luvun alussa, As Oy Olofsborg näkyy taustalla, kuva Helsingin kaupunginmuseon kuva-arkisto. Talon ensimmäiset osakkaat olivat ruotsinkielisiä, ylempää keskiluokkaa tai säätyläisiä. Silti asukkaiden suurin sosiaalinen ryhmä olivat työläiset. Tämä selittyy pohjakerroksen pienillä asunnoilla sekä palvelusväen suhteellisen suurella määrällä. Asukasrakenteeltaan talo oli tyypillinen omalle kaupunginosalleen. Olofsborg varustettiin monilla ajan mukavuuksilla. Asunnoissa oli vesijohdot, wc:t ja kylpyhuoneet. Sen sijaan keskuslämmitystä taloon ei asennettu ennen 1950-luvun alkua. Asukkaat pitivät kaakeliuuneilla lämmittämistä terveellisempänä ja tunnelmallisempana. Olofsborg varustettiin hisseillä 1930-luvun alkupuolella. Porrashuoneet eivät tästä johtuen ole alkuperäisessä asussaan, vaan portaita on jouduttu kaventamaan.\n17 luvun vaihteessa toisiaan seuranneiden kertaustyylien jatkumo katkesi. Klassinen pylväsjärjestelmä ja antiikista periytyvät koristeaiheet jäivät hetkeksi pois muodista, ja arkkitehdit pyrkivät tietoisesti luomaan uutta. Aikaisemmin suunnittelu oli lähtenyt tyylistä, nyt sitä ohjasivat käyttötarkoitus ja yksilöllisyys. Eurooppalainen art nouveau sulautui osaksi kansallista arkkitehtuuria. Esikuvia haettiin Yhdysvalloista ja Englannista sekä Keski-Euroopasta. Samoihin aikoihin mielenkiinto kohdistettiin myös omiin juuriin luvun kielipolitiikka ja Venäjän hallinnon vastustus loivat otolliset olosuhteet erityisen suomalaisen kulttuurin luomiselle. Perinteinen kansanomainen rakentaminen ja Itä-Karjalan omaleimainen ornamentiikka herättivät kiinnostusta. Arkkitehtuurissa alkoi näkyä muistumia suomalaisten keskiaikaisten kirkkojen ja linnojen muodoista. Vuosisadan vaihteen arkkitehtuurista käytetään useita eri nimityksiä. Termit art nouveau ja jugend esiintyvät toistensa vastineina ranskan- ja saksankielisissä maissa. ylimpänä: Karhureliefi kuuluu kansallisromanttiseen kuvastoon (Etu-Töölö, myöhäisjugendia). yllä oikealla: As Oy Torilinna Kasarmitorilta piirrokset yllä ja kuva oikealla: As Oy Olofsborg\n18 kaupunkirakenne: Etu-Töölön asemakaava edustaa jugendia, suurin osa rakennuksista kuitenkin myöhäisjugendia tai luvun klassismia. vasemmalla: Groteski hahmo kannattelee harteillaan erkkeriä, Agronomitalo Kasarmitorilla. vasemmalla alla: Villa Johanna Laivurinkadulla Aikakautta edustavia arkkitehteja: Onni Törnqvist (myöh Tarjanne), Selim A. Lindqvist, Usko Nyström, Lars Sonck, Wivi Lönn, Eliel Saarinen, Herman Gesellius, Armas Lindgren, Karl Lindahl, Valter Jung, Sigurd Frosterus Tyypillisiä rakennuskohteita: Kaupunkien asuinkerrostalot, liikerakennukset, vakuutusyhtiöiden, pankkien ja yhdistysten toimitilat, kirkot, museot, koulut Aikakauden alueita ja rakennuksia Helsingissä: Katajanokka Huvilakatu Kallion kirkko (Lars Sonck, 1912) Helsingin rautatieasema (Eliel Saarinen, 1909, ) Kansallismuseo (Gesellius, Lindgren, Saarinen, 1910) Kansallisteatteri (Onni Törnqvist, 1902) Vakuutusyhtiö Pohjolan talo (Aleksanterinkatu 44, Gesellius, Lindgren, Saarinen, 1901) Helsingin Puhelinyhdistyksen talo (Korkeavuorenkatu 35, Lars Sonck, 1905) Kustannusyhtiö Otavan talo (Uudenmaankatu 8 12, Valter Thomé ja Karl Lindahl, 1906) Polyteknikkojen yhdistyksen talo (Lönnrotinkatu 29, Valter Thomé ja Karl Lindahl 1903) ympäristö Helsingissä on useita yhtenäisiä art nouveau -alueita. Katajanokan pääosin v välisenä aikana rakennettu kokonaisuus on näistä huomattavin esimerkki. Myös Eirassa on laaja yhtenäisten korttelien alue. Pienempiä rakennusryhmiä löytyy muun muassa Kulosaaresta ja Töölöstä. Ote kaupunkisuunnitteluun muuttui ratkaisevasti vuosisadan vaihteessa. Kaavoitustyöt olivat pitkään olleet insinöörien tehtäviä, mutta nyt alan valtasivat arkkitehdit. Alettiin puhua kaupunkirakennustaiteesta. Ympäristö ja paikka erityisine luonnonmuotoineen toimivat suunnittelun lähtökohtana. Tavoitteena oli luoda romanttisia ja maalauksellisia näkymiä, vaihtelevia katutiloja, joissa on aistittavissa viittauksia keskiaikaisiin kaupunkeihin. Uutena ilmiönä tulivat asemakaavakilpailut, joista ensimmäinen järjestettiin vuonna 1899 Etu-Töölön suunnittelemiseksi. Kaksivaiheisen kilpailun tuloksena päädyttiin kompromissiin, jossa kaava tilattiin Gustaf Nyströmiltä ja Lars Sonckilta. Kilpailun lennokkaimmat ajatukset karsiutuivat suunnitteluprosessissa, eikä keskiajan ihailusta ja pittoreskin kaupunkikuvan tavoittelusta jäänyt toteutuksessa muistuttamaan kuin vain muutama mutkitteleva kadunpätkä. Myös Eliel Saarisen suurisuuntainen Munkkiniemi- Haaga -suunnitelma (v. 1915) jäi lähes täysin toteutumatta. talotyypit lukujen vaihteessa tonttien hinnat ja asuntojen vuokrat alkoivat nousta Helsingissä. Puute hyvätasoisista uusista asunnoista oli erityisen suurta keskiluokkaan kuuluvien virkamiesten keskuudessa. Voimien ja varojen yhdistäminen oli hyvä keino saavuttaa toivottu asumistaso. Yksityisten omistamien kiinteistöjen rinnalle alkoi nousta Olofsborgin kaltaisia osakeyhtiöiden rakennuttamia asuinkerrostaloja. Omistusasunnot alkoivat yleistyä. Kodikkuus, tarkoituksenmukaisuus ja terveellisyys ohjasivat suunnittelua. Rakennusrungoista tehtiin aikaisempaa kapeampia. Näin asuntoihin saatiin enemmän valoa ja väljyyden tuntua. Huoneiston sijasta suunniteltiin koti, edustavuuden sijasta ratkaisevaa oli viihtyisyys. Ero 1800-luvun tyypillisiin porvariskoteihin ei kuitenkaan ollut merkittävä. Keittiötä ei vielä sijoitettu ruokailutilan välittömään läheisyyteen, käytävät ja välittävät hallitilat erottivat yhä palvelijat herrasväestä. Paraatiportaan lisäksi rakennukset varustettiin tavallisesti myös vaatimattomammilla keittiöportailla, joiden kautta kuljetettiin muun muassa halot ja jätteet. Korkeat ullakot sopivat pyykin kuivaukseen. Symmetrinen julkisivujäsentely oli pitkään ollut tärkein suunnittelua ohjaava perusperiaate. Nyt rakennusten suunnittelu lähti pohjakaavasta ja julkisivusommitelma seurasi sitä. Ikkunoiden tasaisesta ryhmittelystä julkisivussa luovuttiin. Parvekkeet ja erkkerit sijoitettiin vapaasti huonetilan kannalta parhaisiin paikkoihin. Rakennukset olivat muodoiltaan vaihtelevia, erilaiset ulkonemat ja sisäänvedot, poikkipäädyt, frontonit, tornit ja vesikaton muodot loivat kaupunkikuvaan vaihtelevuutta. Kunnallistekniikka kehittyi. Helsinkiin alettiin rakentaa sähkö- ja kaasulaitoksia. Monet paremmin varustellut rakennukset saivat vesijohdot, viemärit, kylpyhuoneet ja vesiklosetit sekä keskuslämmityksen. Hissit yleistyivät Helsingissä luvulla.\n19 materiaalit Useat julkiset rakennukset verhoiltiin kokonaan luonnonkivellä. Asuinkerrostalojen julkisivut olivat pääosin rapattuja. Sileän rappauksen lisäksi käytettiin erilaisia karkeita roso- tai roiskerappauksia. Rapattujen julkisivujen sokkelit olivat tavallisesti harmaata graniittia. Pehmeästä vuolukivestä taas veistettiin koristelistoja ja ornamentteja. Punatiiltä käytettiin jonkin verran julkisivuissa, mutta Suomessa valmistettuja tiiliä ei pidetty korkealaatuisina ja tuontitiili oli kallista, joten rappaamattomat julkisivut jäivät suhteellisen harvinaisiksi. Katoissa tiiliä käytettiin enemmän. Muita katemateriaaleja olivat kupari- ja sinkkilaatat sekä pelti ja toisinaan jopa liuskekivi. Maaseudulle rakennetuissa huviloissa käytettiin puuta, kansallisromantiikan tunnelmissa paanukattoisista pyöröhirsirakennuksista tuli suosittuja. Rautabetoniksi aluksi kutsuttu teräsbetoni alkoi yleistyä 1900-luvun alussa perustuksissa, välipohjissa ja kantavissa pilareissa. Rakennusten paloturvallisuus parani. Sisätiloissa suosittiin maalaamatonta puuta ovissa, paneloinneissa ja listoissa. Porrashuoneita elävöitettiin koriste- ja lasimaalauksin sekä metallikoristein. väritys Rapattujen kivitalojen värit olivat vaaleita ja keveitä, usein sävyinä olivat valkoista lähenevät keltaiset, erilaiset ruskeat, roosa ja keveät vihreän vivahteet. Julkisivut olivat lähes yksivärisiä, mahdollisia koristeaiheita oli maalattu taitetulla valkoisella. Ikkunoiden puuosat olivat ruskeita, harmaita tai vihreitä. detaljit Asuinkerrostalojen koristelu oli vaatimatonta verrattuna edellisten vuosikymmenien kertaustyyleihin. Rapattuja julkisivuja jäsensivät toisinaan kaakelilaatat, yksinkertaiset listat tai reliefit sekä kivestä veistetyt koristeet. Art nouveaulle tyypillisiä muotoja olivat sirot kaarevat linjat (nk. joutsenkaulaviiva) ja tyylitellyt kasviaiheet. Joskus käytössä olivat kansallisromanttiset aiheet, suosituimpina karhu, orava, käpy ja havut. Ikkuna- ja oviaukot olivat vaihtelevan kokoisia ja muotoisia, usein tasalakisia, mutta yläosastaan hiukan kapenevia. Tavallinen ikkunajako perustui T-karmiin. Ikkunan alaosa oli jaettu kahtia ja yläosa välipuitteilla kuuteen, kahdeksaan tai useampaankin pieneen ruutuun luvulla rakennusten muotokieli alkoi pelkistyä ja koristeaiheet muuttua ilmeeltään klassisemmiksi ja symmetrisemmiksi. Muutokset ennakoivat siirtymää 1920-luvun klassismiin. ylinnä: Mainos Arkkitehti-lehdestä vuodelta Kaasuliedet yleistyivät. yllä: Lepakkoaihe Nylands Nation -talosta (Kasarmikatu 40) alla: Vaatimaton ikkunaesimerkki As Oy Olofsborgista. Ikkunoiden korkeus kasvoi jugendin aikakaudella. Ikkunan yläosa jaettiin pieniin ruutuihin usein paljon koristeellisemmin kuin esimerkissä. Ikkunan yläosaan saattoi liittyä myös suippokaari kuten As Oy Olofsborgin porttikäytävän oviaukoissa.\n20 luvun klassismi paluu pelkistykseen ja symmetriaan aikakausi: 1920-luku Valtiollisten olojen vakiinnuttaminen itsenäisyyden ensimmäisellä vuosikymmenellä, vuosikymmenen alun asuntopula kaupungeissa, yleinen kieltolaki, työväen asuntokysymys. esimerkkikohde yllä: pihanäkymä Puu-Käpylästä vasemmalla: julkisivupiirroksia Pohjolankatu 23, Puu-Käpylä Puu-Käpylä asemakaava: arkkitehdit Birger Brunila ja Otto-I. Meurman, rakennussuunnittelu: arkkitehti Martti Välikangas, Käpylän yhtenäinen puutaloalue on paitsi edustava esimerkki vivahteikkaasta 1920-luvun klassismista, myös ajalleen ominaisesta sosiaalisesta rakentamisesta. Asuntopulan korjaamiseksi oli jo vuonna 1917 perustettu puoliksi kunnallinen osakeyhtiö Helsingin kansanasunnot, jolle osuuskuntien Käpy ja Käpylä ohella kaupunki vuokrasi maata. Asemakaavan laativat Birger Brunila ja Otto-I. Meurman. Kaikki alueen asuintalot suunnitteli Martti Välikangas ja puutarhasuunnittelijana toimi Helsingin puutarhakonsulentti Elisabeth Koch. Alue rakennettiin vuosina Rakentamisen kustannuksia piti kurissa ratkaisujen yksinkertaisuus. Alueelle pystytettiin tehdas, jossa tuotettiin standardoituja seinärakenteita. Aluksi neljänperheentaloissa oli kaksi eri huoneistotyyppiä: huone ja keittö tai kaksi huonetta ja keittiö. Suunnittelutyön edetessä asuntoja muunneltiin ja alueen valmistuttua asuntotyyppien variaatioita oli jo enemmän. Jokaisesta asunnosta oli järjestetty käynti suoraan pihalle ja asuntokohtaiselle puutarhapalstalle. Asuinrakennuksia täydentämään rakennettiin korttelikohtaiset piharakennukset, joissa olivat saunat ja pesutilat. Syntyi puutarhakaupunginosa, jonka mittakaava ja katutila muistuttavat vanhoista suomalaisista empireajan puukaupungeista. Alueella voi nähdä myös kaukaisempia viitteitä niin englantilaisiin puutarhakaupunkeihin kuin Italiaan. Puu-Käpylän katutila vaihtelee Pohjolankadun suorasta ja leveähköstä puistokadusta maaston muotojen mukaan kevyesti kaartuvaan Pellervontiehen ja aina pieniin pihakatumaisiin kujiin. Rakennuksien pitkä sivu tai pääty on kadun suuntainen ja tavallisesti lähes kiinni katulinjassa. Katutilaa rajaavat myös korkeat puiset aidat. Rakennukset ovat ryhdikkäitä, harjakattoisia kappaleita, joko yksi- tai kaksikerroksisia. Niiden muoto ja mittakaava tuovat jossain määrin mieleen ns. pohjalaistalot. Useimpien rakennusten pystylaudoitettuja julkisivuja koristavat puusta veistetyt valkoisiksi maalatut koristeet. Puu-Käpylän säilyminen oli pitkään vaakalaudalla. Vuonna 1960 järjestettiin asemakaavakilpailu, jolla pyrittiin saamaan alueelle tehokkaampaa rakentamista. Rakennusten purkamista perusteltiin muun muassa niiden hataruudella sekä vesi- ja viemäriverkoston kuluneisuudella. Kaupunki piti parempana koko alueen hävittämistä ja uudelleenrakentamista. Kilpailu johti kiivaaseen keskusteluun ja lopulta suojelupäätökseen vuonna Rakennuksia on kunnostettu 1970-luvun alkupuolelta lähtien.


Se ihan oikea Mirva - MirvaAnnaMarian\n← Anna lapsen tehdä itse\nMitä jos olisinkin tehnyt jotain toisin? →\nSe ihan oikea Mirva\ntiistai maaliskuu 06 2018 2 comments\nKuvailin tuossa yhtenä päivänä erästä juttua ja nappasin ihan ohimennen tämän kuvan peilistä. Katsoin sitä kamerasta ja joku mua huvitti siinä. Se oli niin tyypillistä mua, että sain idean kirjoittaa muutaman rivin tekstiä ihan vain itsestäni. Aina toisinaan sitä törmää jos jonkinlaisiin ”faktoihin” minusta, jotka ovat peräisin aivan perättömistä lähteistä. Tässä kuitenkin muutama ”paljastus” ihan siitä oikeasta Mirvasta, kaikkien näiden blogitekstien takana.\n..Pyrin elämään oikeasti todella hyvin, liikkumaan paljon ja syömään juuri niin kuin kirjoitankin. En ole kuitenkaan kaikessa aivan 100% ehdoton, vaan saatan oikeasti syödä joskus jauhelihaa tai vaikka kinkkua riisipiirakan päällä – jos on ihan kauhea nälkä! Dominikaanisessa vetelin myös harva se päivä pasta carbonaraa, sillä pelkäsin niin paljon ruokamyrkytystä äyriäisistä tai kaloista, jonka ystävämme lopulta sai, minä en. Kun pohjalla on säännöllisyys, silloin voi lipsua. Muuten ei. Mun ei oikeastaan koskaan tee mieli mitään epäterveellistä ruokaa tai herkkuja, syön niitä lähinnä ”olosuhteiden pakosta”. Ja tosiaan, olen entinen sokeririippuvainen, pihvin ystävä ja maitotuotteiden suurkuluttaja.\n..Mielialani on ihan todella ailahteleva. Saatan olla hetkessä ihan onneni kukkuloilla ja superhyvällä fiiliksellä, mutta jonkin ajan kuluttua saatan olla taas hyvinkin syvissä vesissä. Mielialaani vaikuttavat ihan pienet asiat ja jokainen tunne on hyvinkin hetkellinen. Perusluonteeltani olen kuitenkin hyvin iloinen ja optimistinen, mutta reagoin herkästi ympärilläni oleviin negatiivisiin asioihin ja ihmisiin.\n..Olen saanut jo lapsena pakkomielteen rahan säästämiseen. En todellakaan ole mikään pihi ja harkitse jokaista ostostani, mutta minulla on oltava aina joku x-määrä rahaa säästötilillä, jotta oloni on turvallinen ja tasapainoinen. Jokaikisestä palkasta laitan aina ensimmäisenä ison siivun säästöön. Olen säästänyt rahaa aina, elämäntilanteesta riippuen enemmän tai vähemmän.\n..Tämä kuva kuvaa minua varmasti paremmin kuin yksikään muu kuva itsestäni. En viihdy kasvokuvissa, pidän nykyään ihan valtavasti valokuvaamisesta, mutta samoin myös kirjoittamisesta. Töissä haluan kirjoittaa mahdollisimman paljon käsin. Olen myös täysin riippuvainen paperikalenteristani, yrittäkääpäs saada minut siirtymään sähköiseen kalenteriin, no way. Kuvassa näkyy myös lempivaatteeni. Iso (ja v-aukkoinen) kashmirneule sekä mustat treenitrikoot. Tukka auki, rusketus ja mahdollisimman vähän meikkiä – suosikkityylini.\n..Olen to-del-la pöpökammoinen. Sairaanhoitajaksi opiskellessani pöpökammoisuuteni vain kasvoi. En ikinä voi istua yleisessä vessassa pöntölle vuoraamatta käytännössä koko vessaa paperilla ja pesen ja desinfioin käsiä sekä kaikkia lähelläni olevia pintoja hyvin usein.\n..Olen vähän taikauskoinen. Saatan karkottaa huonoa energiaa polttamalla salviaa ja syljen aina kolme kertaa vasemman olkani yli jos musta kissa kävelee tien yli. Punainen lompakko tuo onnea raha-asioissa, mutta luvun 13 epäonneen en kuitenkaan usko.\n..Olen ulkoiluihminen ihan henkeen ja vereen ja ulos on päästävä, oli keli mikä keli. Kaatosade on oikeastaan ainut, joka estää ulkona liikkumiseni kokonaan. Muuten puen lapsen ja itseni säälle kuin säälle ja ulkoilemme päivittäin. Sisällä tulee hulluksi, en voisi kuvitellakaan päivää, etten poistuisi kodistani ulos. Silloin saan olla kyllä todella kipeä!\n..Mulla on ihan erilainen miesmaku, mitä muut ihmiset olettavat. Monet ovat kuvitelleet minun kiinnostuvan nuorista ja lihaksikkaista pukumiehistä – ehei.\n..Sain jo viime kesänä päähänpinttymän, että mun on pakko saada ensi kesäksi SUP-lauta. En tiedä lajista yhtään mitään, enkä ole ikinä ollut edes laudan päällä, joten kaikki vinkit kyseisestä lajista ja välineistä ovat hyvin tervetulleita.\n..Mulla on ihan sairas huumorintaju. Ylipäätään vitsailen todella paljon ja heittelen milloin mitäkin läppää. Olen myös todella sarkastinen, minkä monet ymmärtävät usein väärin.\n..Syön varmaan enemmän banaaneja kuin yksikään apina. Paras välipala ja smoothieaines ikinä!\n..Olen introvertti, joka on hyvä sosiaalisissa tilanteissa. Mieluiten olisin kuitenkin aina itsekseni enkä tutustu mielelläni uusiin ihmisiin. Mulla ei oo sitäpaitsi aikaa hankkia uusia ystäviä, kun en ehdi nähdä vanhojakaan.\n..Mulla on krooninen halipula. Voisin viettää kaikki päivät kainalossa ja halailla unissanikin. Ihminen tarvitsee läheisyyttä ja kosketusta, olen siitä aivan elävä esimerkki.\n2 Responses to “Se ihan oikea Mirva”\nTämä oli kiva postaus lukea=) Samoja ja eri juttuja löysin itsestäni näitä kohtia lukiessa :) Minäkin olen introvertti ja rakastan banaaneja. Elän haleista ja rutistuksista. Mutta missä olen erilainen: en tykkää ulkoilla talvella enkä ole hyvä säästämään rahaa. Samaa meissä on myös mielialan ailahtelevuus :D\nAika hauska että säkin löysit yhteneväisyyksiä, koska oon miettinyt usein sun blogia lukiessani että meissä on sun kanssa paljon samaa :D