Nizozemské listy: Kniha o kultuře, osobnostech a dějinách země – !Argument\n15.2.2019 26.2.2019 Ivo Šebestík Knihy a e-knihy\nAutor o této své knize píše: „Nenapsal jsem cestopis v tradičním smyslu, ve kterém je ve středu pozornosti osoba cestovatele a nějaká jeho konkrétní výprava; a už vůbec se nejedná o bedekr. V Nizozemských listech jsem se snažil zachytit to, podle mého mínění, podstatné, co učinilo zemi velice pozoruhodnou a v jistém smyslu neobvyklou. Zajímala mě historie její svobody a kreativity, osobnosti, které v ní působily nebo zde, jako Komenský, našly azyl. Česko-nizozemské vztahy a přední nizozemští malíři, spisovatelé, vědci. Boj obyvatelstva s mořem a cizí nadvládou. V knize jsou samozřejmě také tulipány, hráze, větrné mlýny, sýry a dřeváky, ale tím hlavním, co jsem chtěl zachytit, je nizozemská kultura jako taková. Připomínat právě dnes, že kultura stále zůstává bezpečím a jistotou každé země, je – soudím – důležité.“\nKapitola, která vypráví o tom, jak se ocitly tulipány v Holandsku\nTyto rostliny nejsou původně květy nizozemské. První tulipány připutovaly do Nizozemí ze Středomoří. Nejspíš odněkud z Narbonne, Boulogne či ze Savojska. Jejich původ je ale od Nizozemí ještě vzdálenější. Samotné slovo tulipán je tureckého původu. V turečtině ono místní tülbent označuje látku zdobenou výšivkou. Zřejmě jakousi krajku se zoubkováním na okrajích.\nO tom, jak doputovaly tulipány do Evropy a konkrétně do tehdejšího Nizozemí, se traduje několik příběhů. Podle jednoho z nich jistý OgierGhislan de Busbecq, velvyslanec vlámského původu vyslaný Ferdinandem I. z Vídně ke dvoru tureckého sultána Solimana Nádherného, popsal svůj zážitek ze spatření prvního pole plného tulipánových květů. Bylo to v roce 1555 a ony tulipány tehdy kvetly někde v okolí Andrinopole i samotného Cařihradu. De Busbecqovi se podařilo pár cibulí těchto zajímavých kytiček připomínajících svými květy turbany – jak symbolické právě v Turecku – získat a zaslat je k prozkoumání známým přírodovědcům.\nA tak se stalo, že se o nich zmiňuje švýcarský přírodovědec Conrad Gesner ve své knize De hortis Germaniae. Měl možnost tulipány pozorovat v zahradě jistého úředníka Johanna Heinricha Herwarta v Augsburgu. O něco později botanik z Arrasu, který se jmenoval Charles de L´Écluse, vyprávěl příhodu téměř komickou. O tom, jak se jeden obchodník z Antverp dostal k cibulkám tulipánů, ale špatně pochopil jejich význam. I pokusil se z nich vymačkat olej. Také se je snažil uvařit a sníst. Ovšem mizerná chuť obou produktů toho člověka přiměla, aby tyto své pokusy raději vzdal a cibule tulipánů zahodil na kompost.\nTam je ale objevil obchodník a amatérský botanik z Mechelenu, který se jmenoval Joris de Rye. Posbíral vyhozené cibule a zasadil je ve své zahrádce. Jen tak sobě pro radost. Dělat sám sobě radost může být někdy i užitečné. A radost od těchto náhodných objevů nakonec putuje s nizozemskými tulipány do celého světa dodnes.\nUž zmíněný Charles de L´Écluse se významnou měrou zasloužil o rozšíření tulipánů po Evropě. V roce 1573 jej habsburský císař Maxmilián II. jmenoval dvorním lékařem a dohlížitelem na císařské zahrady ve Vídni. Mimo jiné se tento nadšenec pustil do sběru cibulí této prazvláštní turecké květiny a její vzory rozeslal po celé Evropě. Nebo alespoň tam, kde měl své kontakty. Kupodivu šíře a rozsah celoevropských kontaktů nejsou výsadami teprve dnešní moderní a internetem propojené doby.\nTehdy spolu napříč kontinentem komunikovala šlechta, preláti a vzdělanci. Dnes klábosí a štěbetá každý. Na konci své životní pouti Charles de L´Écluse přijal místo správce botanických zahrad v Leydenu. Jak vrcholilo zlaté století Nizozemí, tak spolu s ním rozkvétalo všechno možné. Proč by nerozkvétaly také tulipány? Zvláště, když se kolem jejich květů začaly spřádat mýty a pověry. Jako například, že tulipány jsou vynikající afrodiziakum. Že stačí jejich lístky osušit a uvařit z nich čaj, nebo extrakt z vymačkaných květů použít coby vonnou mast. Kdoví, co všechno se rodilo v myslích tehdejších lidí při pohledu na ušlechtilé a rovně rostoucí tulipány všech barev.\nKdyž se v Evropě objevila nějaká nová rostlina, hned se spekulovalo o možnostech jejího využití. A někdy se objevovaly nápady vskutku komické. Stačí v té souvislosti vzpomenout na první kávové boby. Tuším, že to byl také nizozemský spisovatel Hendrich van Loon, který v knize o Rembrandtovi připomněl, kolik že to vznešených aristokratů a bohatých měšťanů málem nestačilo doběhnout na toaletu, když si nechali uvařit z kávových bobů nápoj, aniž by kávu předtím dali vypražit a pomlít. Káva byla vskutku horká novinka na evropském trhu. Ostatně, stejně jako kakao, čokoláda nebo tabák.\nMěšťanstvo, kterému se ve zlatém věku dařilo znamenitě (ne pochopitelně každému z měšťanů, ale tak nějak všeobecně) si v okolí svých domů zřizovalo vlastní zahrádky a v nich se pěstovaly vzácné tulipány. Přívlastek vzácný je zde vskutku na místě. Pokud dnes koupíte u stánku s květinami v Amsterodamu, Maastrichu, Utrechtu, prostě kdekoliv v Nizozemí, úhledný svazek deseti ušlechtilých tulipánů za šest až osm eur, což je cena jednoho hodně levného jídla v rychlém občerstvení, pak kdysi, za časů, kdy tulipány v Holandsku začínaly teprve přicházet do módy, představovaly tyto kytičky skutečně nepředstavitelný luxus.\nNechce se tomu ani věřit, ale za jeden jediný kus vzácné odrůdy tulipánu, zvaného latinsky Semper Augustus, chtěl ten, kdo jej prodával, 4600 florinů, což odpovídalo ceně kočáru taženého dvěma koňmi i s celým vybavením. Další příklad luxusu uvádí koupi jiné vzácné odrůdy tulipánu, zvané francouzsky Vice-roi. Tato rostlinka přišla na dva vozy pšenice, čtyři vozy žita, čtyři býky, osm prasat, dvanáct beranů a ještě k tomu bylo třeba dodat nemalé množství vína, piva, sto liber sýra a několik dalších věcí. Ukrutná cena, a to se psal rok 1630. To byla naše nešťastná Bílá Hora událost teprve deset let stará.\nTulipány v Nizozemsku nám připomínají ještě i několik zajímavých okolností. Tak například jméno jistého lékaře, profesora Tulpa (v nizozemštině se totiž tulipánu říká tulipe). Tento anatom, Claes Pieterszoon, přijal jméno Tulp v roce 1622, a to právě s ohledem na prosperitu této v Holandsku nové květiny. V naší paměti zůstane ale doktor Tulp především díky obrazu, který namaloval Rembrandt van Rijn, a který tohoto profesora zachycuje při hodině anatomie. Při pitvě oběšence popraveného údajně s předstihem oproti původnímu rozhodnutí soudu. Stalo se tak právě kvůli Tulpově veřejné pitvě, které se Rembrandt zúčastnil jako kreslíř usazený na galerii i se skicářem v ruce.\nNizozemskou zálibu v tulipánech zachytil také v jednom svém románu neobyčejně pilný francouzský spisovatel Alexandra Dumas starší. V knize La tulipe noire (Černý tulipán) se přemístíme do Haarlemu, ve kterém jistý botanik pojal nápad vypěstovat vedle tulipánů rudých, modrých, žlutých, bílých, oranžových a kdoví jakých také tulipán černý. Cena tulipánu ještě nějakou dobu závratná začala ale kolem poloviny 17. století prudce klesat, takže nakonec některé spekulace s bohatnutím na těchto květinách svým podnikatelům nevyšly. Nicméně i přesto zůstaly tulipány až do současnosti symbolem květinářské produkce celého Nizozemí. A to i přesto, že co do objemu produkce jejich obrovská množství už dost možná vystřídaly růže.\nAle i tak Nizozemsko vypěstuje na 90 procent všech tulipánů na světě a vůbec je světově největším exportérem květin. Odhaduje se, že nizozemský export dosahuje téměř 70 procent exportu celosvětového, což zemi vydělává 3,6 miliard eur ročně. Většina z tulipánů se pěstuje při umělém osvětlení ve sklenících. Denně se s velkým množstvím těchto květin obchoduje v Aalsmeeru, nedaleko velkého mezinárodního letiště ve Schipholu. Tisíce souprav těchto květin se umísťují do obrovitých hangárů o rozloze dvou stovek fotbalových hřišť. Lidé, kteří sem přicházejí nakoupit tulipány ve velkém, mají k dispozici obří obrazovku, která zobrazuje nabízené rostliny. Její obraz běží postupně po celé rozloze expozice a květiny jsou na něm zvětšovány podle potřeby zájemce. Podle jeho rozhodnutí se pak záběr zastaví na vybraném místě a zákazník může nakupovat. Denně se takto prodá více než 20 miliónů tulipánů. Svět je veliký a zákazníků, kteří jsou schopni vydávat peníze, alespoň prozatím přibývá.\nNekoupejte se se svým osobním automobilem v amsterodamských grachtech!\nNe, takový nápis nikde v okolí slavných amsterodamských kanálů nenajdete. Nejsou ani v Utrechtu, prostě nikde, v žádném městě, jímž grachty protékají, jako v těle lidském protéká krev v tepnách, žilách a vlásečnicích. Přesto by takové nápisy měly být rozvěšeny všude, kam oko pohlédne, neboť ona neodmyslitelná ozdoba nizozemských měst, tedy gracht, zpravidla zcela postrádá kovová zábradlí, o kamenných zídkách oddělujících prostor ulice od prostoru vodního ani nemluvě.\nVzhledem k tomu, že například v Amsterodamu se dostanete autem i tam, kde by to v českých městech nepřipadalo v úvahu ani náhodou, tedy dokonce až k samotným kanálům uprostřed města, pak hrozba, že se svým vozem do některého sklouznete, není vůbec planá. Podél těchto kanálů se dá totiž parkovat. A nejenom, že se dá u nich zaparkovat, ono tam skutečně stojí jedno auto za druhým. A to tak, že mezi koly té strany automobilu, která se ocitne blíž kanálu, a ostrou hranou zídky, pod kterou je už jenom šedozelenohnědá hladina, nemusí být víc než nějakých dvacet třicet centimetrů.\nVskutku nepříjemná představa! Sám jsem několikrát už už podléhal pokušení do nějaké mezery nad kanálem autem zacouvat, ale vždycky jsem si ten nápad včas rozmyslel a raději ještě bloudil hodinu přeplněným městem, než jsem našel bezpečnější parkovací plochu. V jedné francouzsko-nizozemské konverzační příručce, která vyšla v roce 1997, se tématu automobilových koupelí v grachtech věnuje docela obsáhlá stať. Je sice pravda, že příručku zpracovali ve Francii, takže dost možná si Francouzi z Holanďanů maličko vystřelili, neboť uvedli, že každý rok v celém Nizozemí skončí v proslulých grachtech přibližně tisícovka automobilů. A pokud tam spadne auto i s řidičem, ne-li větším počtem osob, pak se jen málokterému člověku podaří vyplout na hladinu. Číslo tisíc mi připadá velmi přehnané. O tom, že do grachtů auta ale skutečně padají, jsem se ale jednou přesvědčil na vlastní oči, když jsem v Amsterodamu přihlížel vylovení jednoho staršího mercedesu. Jeho majitel se v době, ve které zřejmě nedostatečně zabrzděný mercedes padal do vody, nacházel v nedaleké restauraci, ve které spokojeně obědval.\nPříjemně najezený, s vidinou nadcházejícího odpoledne snad možná stráveného kdesi za městem, se majitel vozu dostavil na nábřeží, na kterém už pomalu začínaly vyprošťovací práce. Neboť pád auta do grachtu pochopitelně nemohl uniknout pozornosti početných davů, které všude kolem grachtů ve dne v noci korzují. Majitel auta, dobře oblečený padesátník, pozoroval výlov svého mercedesu z hlubiny sice smutně, nicméně se stoickým klidem. Patrně měl vůz řádně pojištěn. Z auta pršela voda na všechny strany jako z kropicí konve, ale na první pohled se zdálo být neporušené. Dopad na dno grachtu byl díky tlumícímu účinku vody nejspíš měkčí než obvyklé dosednutí přistávajícího letadla na letištní ploše. V oné konverzační příručce se tématu padání aut do kanálů také věnuje pozornost. Rovněž pokud se jedná o návod, jak postupovat v případě, že před pádem vozu do vody nestačíte z auta vystoupit. Takže, prosím vás, především je třeba zachovat naprostý klid. Nic horšího, než že se utopíte, se vám nestane.\nZa žádnou cenu se nepokoušejte otevřít dveře, dokud se tlak vody v kabině vozu nevyrovná tlaku vody v okolním grachtu, neboť se vám dveře otevřít stejně nepodaří. Tedy, počkejte – radí autoři textu převzatého z nějakého holandského časopisu – až budete mít vodu v kabině tak přibližně po krk, teprve potom otevřete dveře – mělo by to už jít docela snadno – a vyplavte na hladinu. Dobrá zpráva je, že na většině míst, což asi platí pro všechna nizozemská města ozdobená grachty, nedosahuje hloubka vodního kanálu více než dvou metrů. Takže i neplavcům může k nadechnutí postačit, když se jim podaří vyšplhat se na střechu svého, na dně kanálu již spokojeně zaparkovaného vozu, postavit se alespoň na všechny čtyři a takto se, pokud možno už nad hladinou, nadechnout. Dokud nešťastný řidič ale ještě zůstává i se svým vozem pod vodou, rovněž se nedoporučuje, aby se pokoušel otevřít si okénko v domnění, že jím pak hladce jako lachtan vypluje ven z vozu vstříc záchraně.\nOtevřením okénka se ve skutečnosti čas před utopením jen výrazně zkrátí. Z minut na vteřiny. Neboť kvalitně sestrojený vůz, je-li v něm všechno řádně uzavřeno, přece jenom nějakou dobu vzdoruje úplnému zatopení vodou. Zatímco otevřené okénko proces zaplavení kabiny pochopitelně urychlí. Údajně část utopených automobilů má na svědomí prudký náraz větru. Těžko si ale dovedu představit, jak silný, a především jak dobře mířený, by musel onen náraz větru být, aby shodil do vody více než tunu vážící vůz. Na druhou stranu je třeba ale připustit, že v blízkosti Severního moře někdy vane skutečně silný, ostrý a hlavně studený vítr, který se za určitých okolností může prohnat úzkými ulicemi přístavních měst a v nich, díky okolním domům, které vytvoří jakýsi příležitostný tobogan, získat i docela silnou razanci. Zažil jsem několikrát takový prudký svist větru v přístavních městech Francie, Holandska i Flander, takže určitou pravděpodobnost, že větrný poryv rozjede špatně zabrzděný automobil a svrhne jej do vody, nemohu zcela vyloučit.\nJak se český šlechtic Petr Vok vydal prozkoumat kraje dalekého Nizozemí a co si od této jeho cesty sliboval Vilém Oranžský?\nPříbuzenské vazby jsou někdy docela kuriózní věc. Například, když se stane, že je strýc o pár let mladší než jeho vlastní synovec. Nějaký takový zvláštní příbuzenský poměr v šestnáctém století spojoval českého šlechtice Petra Voka z Rožmberka se slavným vůdcem šlechtické opozice v Nizozemí, Vilémem Oranžským.\nStalo se totiž, že si jiný Vilém, tedy Vilém z Rožmberka, bratr větroplacha Petra a muž to údajně důstojný, střídmý a odpovědný, vzal za manželku Kateřinu z rodu brunšvických vévodů. A Vilém Oranžský se roku 1561 oženil s Annou, dcerou saského kurfiřta Mořice, jehož sestra Sidonie byla manželkou bratra Kateřiny Rožmberské, Ericha Brunšvického. Tímto komplikovaným způsobem se tedy Petr, bratr Viléma Rožmberského, stal nakonec takovým vzdáleným strýcem Viléma Oranžského.\nOba šlechtici bydleli hodně daleko od sebe. Jejich panství dělila vzdálenost nějakých tisíce kilometrů, což dnes není skoro nic, v 16. století to ale představovalo dobrý týden jízdy koňmo nebo v kočáře. Cestování za oněch časů mělo také poněkud odlišný charakter od toho našeho, současného. Taková cesta dlouhá tisíc kilometrů se stala událostí roku, a možná celého desetiletí. Tehdejší životy trvaly kratší dobu, než je tomu dnes. Tedy alespoň v průměru. Nicméně trvaly jaksi důkladněji.\nČas neběžel kolem hlavy jako vítr, ale čas trval. A někdy to i času docela trvalo, jak se vlekl. Jen si představme cestu z jižních Čech, ve kterých se rozkládala rožmberská panství, až někam do Bredy, Bruselu, Antverp, Amsterodamu, Dordrechtu nebo prostě do jiných měst a městeček tehdejšího Nizozemí. Petr Vok cestoval nejprve v doprovodu císaře Maxmiliána Habsburského a dalších šlechticů do německého Frankfurtu, ale začátkem prosince 1562 se Petr s Maxmiliánovým dvorem rozloučil. Zakrátko na to byl už v Cáchách a v roce 1563 opustil říšské území. Český velmož vstoupil na půdu Nizozemí. To se sice nacházelo také pod vládou Habsburků. Ovšem nikoliv těch „chudších“ z Vídně, ale těch, nad jejichž říší Slunce nezapadalo. Neboť o přibližně půlstoletí dříve se Španělům podařilo zmocnit se významné části pozdější Latinské Ameriky.\nTehdejší Habsburkové byli, jen s kapkou přehánění, v podstatě pány světa. Ovšem vláda nad tak složitě konstruovanými impérii nebývá snadná a impéria se po čase začnou rozkládat. Španělským Habsburkům jejich panství začínalo skřípat právě v Nizozemí, k jehož ovládnutí jim napomohla nenadálá smrt dědičky burgundského panství Marie, dcery Karla Smělého. Marie, jak jsme se zmínili už dříve, spadla z koně a způsobila si smrtelné zranění. A díky této nehodě ovládli Habsburkové velice bohatou a k ještě většímu bohatství směřující část západní Evropy.\nVládli nad českými zeměmi a vládli nad Nizozemím. Všude prosazovali katolictví a všude proti nim sílila revolta. V Čechách a na Moravě, stejně jako v Hollandu. Zeelandu, Flandrech, Brabantsku a jinde v tehdejším Nizozemí. Vilému Oranžskému jeho náhodné spříznění s českými velmoži docela hrálo do karet. Domníval se totiž, že Rožmberkové sdílejí podobný styl politiky, jaký si osvojili on a část dalších předních velmožů v Nizozemí. Tedy styl šlechticů jakoby oddaných králi (či císaři), ale ve skutečnosti sledujících vlastní zájmy, které se v Nizozemí (v Čechách a na Moravě v podstatně menším měřítku) propojovaly se zájmy horních vrstev měšťanstva.\nV Nizozemí se rozvíjel obchod, kvetla řemesla, sílila námořní doprava. Města byla silná a bohatá a s bohatstvím roste sebevědomí. Feudální vládce hrabství nebo vévodství byl tak v jistém ohledu jen primus inter pares, tedy první mezi rovnými, pokud se setkal s předáky měšťanského stavu. Byť jimi, jako šlechtic jaksi historicky pohrdal, v konkrétních situacích je musel brát vážně. Petr Vok, který projížděl Nizozemím v doprovodu místních šlechticů doslova křížem krážem, a jeho cesta se z plánovaných dvou měsíců protáhla nejméně na dvojnásobek, obdivoval vše, co bylo v zemi hodno obdivu. Mezi Čechami a Moravou na straně jedné a Nizozemím na straně druhé zela poměrně velká propast, a to v neprospěch našich domácích poměrů.\nPetr Vok obdivoval množství klášterů, ve kterých se ovšem pracovalo a vyrábělo, nejenom modlilo. Divil se tomu, čemu se divili všichni příchozí odjinud. Jak si Nizozemci potrpí na čistotu a na hospodářský efekt. Divil se tomu, že venkovanky jsou umyté, učesané a hlavně čistě oblečené, když on sám na svých domácích statcích nějakou zvláštní pečlivost ani čistotu nevídal. Překvapovaly ho také početné stavy jeptišek a bekyň, například v klášterech v Lovani, která je dnes sice městem belgickým, ale tehdy ještě celá země od severního Groningenu až po Lucembursko byla prostě Nizozemím, byť rozděleným na nějakých sedmnáct historických zemí, pozdějších provincií.\nPetr Vok se podivoval také technickým vynálezům, čerpadlům na vodu nebo pohyblivým strojům, mechanickým hračkám oblíbeným v tomto věku objevování. V Nizozemí kvetla nejenom řemesla, ale také v nich působila spousta umělců, hlavně malířů a hudebníků. Zatímco jeho bratr, Vilém, holdoval spíše hudbě a zcela jistě by se v Nizozemí zajímal o vlámské skladatele mnohohlasých vokálních děl, tak Petr s oblibou prohlížel dílny antverpských nakladatelů a rytců a po celém Nizozemí sbíral obrazy, které pak nechával ukládat do zvláštní truhly, kterou si za tímto sběratelským účelem v Nizozemí pořídil. Nebyl to tedy jenom císař Rudolf II., jehož postihla náruživá sběratelská vášeň.\nBonbónkem zdobícím úžasnou nizozemskou hostinu se pro Petra Voka stala plavba přes kanál La Manche do Anglie, kde jej přijala dokonce i královna Alžběta. Pochopitelně první toho jména. Ovšem právě ona Alžběta, která v dějinách proslula tolika různorodými činy. Dobrými i spornými. Některé šlechtice podporovala, ba z nich i učinila své oblíbence, než jim dala setnout hlavu. Jak se to přihodilo ambicióznímu hraběti z Essexu. Marii Stuartovnu, královnu skotskou, poslala také na smrt. Na druhé straně Alžběta, coby anglická královna, jednala jako uvážlivá a obezřetná panovnice. Teoreticky anglická královna představovala jisté spojence protestantů na pevnině. Zcela jistě protestantů nizozemských, s jejichž pomocí počítala politika Viléma Oranžského, ale také protestantské stavovské opozice české, která skončila svou pouť na Bílé Hoře, nějakých šedesát let po Petrově cestě do Nizozemí.\nTehdy se ale zdálo, že by nizozemské stavy a česká šlechtická opozice proti Habsburkům mohly být platnými spojenci, a s tím právě počítal Vilém Oranžský. Petr Vok byl na rozdíl od svého bratra Viléma Rožmberského sice nakloněn reformě a netajil to ani na císařském dvoře. Nicméně nehodlal zacházet příliš daleko. Určitě ne tak daleko jako hrabata Egmont a Hoorn, kteří byli sťati v Bruselu Léta Páně 1564. Ani nehodlal následovat svého hlavního nizozemského hostitele, přítele a příbuzného, samotného Viléma Oranžského, jehož život skončil v Delftu rukou nájemného vraha, dne 10. července roku 1584.\nPetr Vok byl milovníkem života, požitků a krásných věcí. Jak je známo, byť se v tom ohledu možná trochu přehání, byl též milovníkem žen. Politika rozhodně nepatřila k jeho prioritám. Měl smysl pro pozorování a nesporný literární talent, který osvědčil ve svých poznámkách a zápiscích o nizozemské cestě. Na to, aby se stal revolucionářem z povolání a riskoval přízeň u dvora, nebo dokonce i život, na to byl Petr Vok politikem příliš málo. Nebo se mu prostě dařilo vyhnout se zásadnímu konfliktu svědomí a loajality. Měl možná to štěstí, že dějiny při průchodu kolem jeho osoby učinily mírný úkrok stranou, aby nemuselo dojít ke srážce. Každá významná osobnost historie tohle štěstí nemá.\nZ Anglie si Petr Vok odvážel dárek místních šlechticů, jímž byla smečka psů blíže neuvedené rasy. Ovšem šlechtic šestnáctého století a psí smečka bývalo něco naprosto samozřejmého, stejně jako stáj plná krásných a ušlechtilých koní. Kanál La Manche ovšem připravil českému suchozemci nepříjemné překvapení. Do svého deníku z cesty si Vok poznamenal nebezpečné kymácení plavidla hrozící, že loď půjde každou chvíli ke dnu i s vzácným nákladem. Rozumí se nejenom lidským, ale i všech věcí, které si s sebou český aristokrat z Anglie přivážel. Ostatně z jižních Čech, kde se rozkládalo panství Rožmberků, znal Petr Vok jenom tamní proslulé rybníky plné kaprů a štik. Mořská úžina oddělující evropskou pevninu od britských ostrovů, to bylo pro suchozemského šlechtice něco neznámého.\nNakonec ale plavba dopadla dobře a Petr Vok, poté, co dost možná nakrmil rybičky, se mohl pomalu začít vracet zpátky domů, do Čech. Pokud Vilém Oranžský spoléhal na českého velmože, že se stane jeho prostředníkem se střední Evropou a že se zapojí do boje za velkou věc sledující změnu mocenských poměrů v Evropě, pak se v Petrovi zklamal. Ostatně události v Nizozemí nabraly rychlý spád, a nakonec vedly k faktickému roztržení Nizozemí na jižní část, ve které se Habsburkům podařilo udržet vlastní moc i nadvládu katolické církve, a na sever, který se postupně z moci obou sil vymanil a stal se v podstatě a více méně současným Nizozemskem.\nKapitola o životě malíře Johannese Vermeera van Delfta\nJakousi šťastnou shodou okolností se stalo, že Vermeerova žena Kateřina (Catharina) a její matka Maria Thinsová zdědily majetek po příbuzných, kteří zemřeli bezdětní. Dost možná zůstali bez potomků proto, že jako dobří katolíci vstoupili do některého církevního řádu, jenž založení rodiny neumožňoval. Takový byl osud třeba Elisabeth Thinsové, která vykonávala církevní službu v Lovani a byla patrně sestrou Kateřiny. Stejně tak vnučky jejího bratrance Jana Geensz. Thinse, Aleydis Magdalena a Cornelia Clementia vstoupily do církevního řádu jako bekyně. Vermeerova vnoučata získala mnohem později nějaké peníze ze sirotčího fondu v Goudě.\nKdyž zemřela Vermeerova matka, tak Johannes zdědil pouze hospodu nazvanou podle brabantského města Mechelen, která už byla ale rok v pronájmu. Nájem, který by mohl Vermeer inkasovat, ovšem s úspěchem požíraly úroky na hypotéku, kterou byl hostinec zatížen. Takže z tohoto majetku neměl Vermeer v podstatě nic. Po smrti své sestry Gertruy z jakýchsi důvodů nemohl Vermeer dostat víc než 148 florinů. Sestra Gertruy zemřela v témže roce jako jejich matka, tedy v roce 1670.\nVe vermeerovské studii Johna M. Montiase nazvané Kronika rodiny z Delftu (Chroniqued´une famille de Delft), která patřila k mým hlavním zdrojům informací o malíři Vermeerovi, nacházím svědectví jistého Pietara Tendinga van Berkhout, příslušníka bohaté holandské rodiny, který se při návštěvě v Delftu dost možná setkal s Vermeerem. Za malířem jej, podle toho svědectví, měl zavést Constantin Huygens (1628–1692), vysoce prominentní osobnost tehdejšího Nizozemí, sekretář oranžských knížat (princes) Viléma II. a Viléma III.\nHuygens byl velký znalec umění a u malířů Jana Lievense a Rembrandta van Rijna si objednal několik obrazů s náboženskou tematikou, což konkrétně pro Rembrandta znamenalo jeho první velký malířský úspěch. Jak píše Montias, Huygens byl ortodoxní kalvinista, sice tolerantní, nicméně společnost katolíků nijak zvlášť nevyhledával. Proto Berkhoutově formulaci: „… qui me montra quelques curiosités de sa main“, můžeme rozumět i tak, že při jeho první návštěvě Delftu, 14. června 1669, zůstalo jen u zbožného přání a že Huygens Berkhouta do Vermeerova „katolického“ ateliéru tehdy nezavedl.\nO týden později ale bohatý Berkhout zavítal do Delftu ještě jednou a v dopise svému bratranci píše, že se s Vermeerem sešel a že mu malíř ukázal studie některých svých obrazů. On že je obdivoval, jak jsou díky perspektivě zvláštní a mimořádné. Když od Vermeera odcházel, údajně se procházel po tržišti, dost možná po hlavním náměstí v Delftu, kde o Vermeerovi rozmlouval s několika přáteli a mimo jiné přesvědčoval jiného svého bratrance, Bogaerta, aby si Vermeerovy malby prohlédl. Bogaert byl za války s Francií, ke které došlo o několik let později, jmenován komisařem pro najímání vojáků a vedle toho se zajímal o obrazy a obchodoval s nimi. Kontakty s Huygensem nebo Bogaertem mohly být pro Vermeera slibným zdrojem zakázek. Patrně z nich ale malíř neměl vůbec nic.\nMnoho událostí z minulých časů nám zůstane navždy hádankou. Řekl bych, že naprostá většina a že z minulosti známe ve skutečnosti jen střípky. Kdybychom snad mohli použít nějaký pohádkový stroj času, určitě bychom nevycházeli z údivu ani na malou chvíli, jak to všechno bylo tehdy a ve skutečnosti úplně jinak, než jak soudíme dnes. Rodina s devíti nebo deseti dětmi potřebovala stále peníze a těch bylo málo.\nVětšina dětí byla děvčata. Narodilo se jich pět předtím, než přišel na svět první chlapec, dědic Johannesova křestního jména. Dál se rodili chlapci a děvčata jaksi, snad by se dalo říci, ve spravedlivějším poměrném zastoupení nebo jak se říká dnes genderově vyváženě. Celkem těch dětí bylo dokonce patnáct, a to na jedenadvacet let manželství Vermeera s Kateřinou byl vskutku úctyhodný výkon. Čtyři z těchto dětí, jak to za oněch časů bývalo obvyklé, ale zemřely v útlém věku. O některých z Vermeerových dětí něco málo víme. Tak třeba Franciscus slavil v roce 1689 zásnuby v Amsterodamu a později se s ním coby mladým chirurgem setkáváme v Den Haagu a v Rotterdamu. Dalšího syna jménem Ignatius nacházíme podepsaného na řadě dokumentů v archivu v Den Haagu, ale jinak o něm nevíme nic. Vermeerova dcera Maria se provdala za obchodníka s hedvábím, což byla pro Vermeerovu rodinu šťastná událost, neboť obchodník nebyl špatnou volbou. Maria byla ostatně jediným z Vermeerových dětí, jehož sňatku se malíř dožil.\nPokud jde o Vermeerovy vztahy ke katolíkům, pak je zajímavá informace, o které nás informuje také John Montias, že v roce 1669 dvě katoličky z Amsterodamu, dcery knihaře a nakladatele Barenta Hartochvelta, pověřily Vermeera plnou mocí v jakémsi sporu v Delftu, do kterého byla katolická obec zapletena. Zdá se, píše Montias, že obě ženy, už nikoliv mladé a zřejmě bekyně, byly Aleydis Magdalena a Cornelia Clementia van Roosendael, s jejichž jmény se setkáme později. Vermeer, ač se hlásil ke katolicismu, udržoval kontakty s vlivnými kalvínskými kruhy.\nKdyž vypukla válka s Francouzi roku 1672 nebo o něco později, mohl už Vermeer patřit ke střelcům (shutters). Bez ohledu na vyznání bylo třeba bránit vlast před francouzskou invazí. Je docela možné, že Vermeerova tchýně, Maria Thinsová, takovýto názor nesdílela. V roce 1679 totiž za přítomnosti malíře Asriaena Isselsteyna podepsala v Delftu jakýsi dokument nejspíš politického charakteru. Tento Isselsteyn úzce spolupracoval s francouzskými orgány během okupace Utrechtu a musel potom uprchnout z města. V červenci 1675 podnikl Vermeer svou poslední cestu do Amsterodamu, aby si tam vypůjčil 1000 florinů. Vězí už opravdu v těžkých finančních nesnázích. Vypůjčil si peníze od JacobaRomboutse, který byl vnukem Arminiovým, což byl jeden z vlivných duchovních vůdců, o kterém se zmiňuji na jiném místě knihy.\nFinanční nesnáze, dluhy, chybějící zakázky a s nimi i pocit, že se umělecky vyčerpal a nepřicházejí nové nápady, to všechno ničilo Vermeerovu životní pohodu. Nebyl nemocný na těle, ale jeho duše scházela. Nakonec Johannes Vermeer, jeden z nejpozoruhodnějších umělců Nizozemí, podlehl. Zemřel ve 43 letech. Jeho tělo bylo 15. prosince 1675 dopraveno do Starého kostela v Delftu a tam uloženo do rodinné hrobky, kterou už v roce 1661 zakoupila jeho tchýně Maria Thinsová.\nSlavný vědec Anthony van Leewenhoek a dědické řízení po Vermeerovi\nZdá se, že Vermeer svým dodavatelům neplatil dva roky. Dovedeme si představit jeho zoufalství. Nizozemský filosof Spinoza, o kterém si vyprávíme na jiném místě, zdůrazňoval, jak je nezbytné zachovávat si klidnou mysl, vnitřní jistotu a pocit radostného života, neboť když člověk myslí jinak a utápí se ve smutku, pak se sám zabíjí.\nJen úplně na okraj našeho povídání, psycholog Carl Gustav Jung, žák i oponent Freudův v jedné osobě, za nejklidnějšího a nejvyrovnanějšího člověka, jakého kdy v celém svém bohatém životě potkal, považoval slavného klavíristu Artura Rubinsteina. Jeho vyrovnaný a klidný přednes i nejobtížnějších skladeb toto Jungovo mínění potvrzoval.\nVermeer van Delft je patrně příkladem toho, jak se talentovaný, ale nejspíš příliš ohleduplný a neprůbojný člověk může dostat do neřešitelné situace ve společnosti, která nic neodpouští a nechá zemřít i lidi, kteří svým talentem vysoce převyšují průměr. Jména těch, kteří tvrdě vymáhali každý stuiver a neváhali užívat vůči zadluženým lidem všech prostředků, legálních i těch, které byly a jsou na hranici práva, zůstala zachována paradoxně jen díky tomu, že se občas vrhali i na umělce, vědce, spisovatele nebo filosofy, kteří zůstali ve vděčné paměti kulturních lidí. Je to asi zvláštní a úplně nevědomá forma Herostratova komplexu.\nKateřina Bolensová musela spěšně uspokojit také nároky jisté Jannetge Stevenové, prodavačky prádla. V únoru 1676 proto odjela do Amsterodamu a tam, v hospodě u Tří citrónů, nechala u obchodníka s uměním Jana Coelenbiera v zástavě pro tuto Jannetge Steven 26 obrazů v celkové ceně 500 florinů. Tedy, jak už víme, v ceně asi pěti set pětikilových chlebů. (Je to trošičku kuriózní přepočítávat umělecké dílo trvalé hodnoty na cenu chleba, který jako potravina nenávratně mizí v žaludcích lidí. Nicméně, tato krutá matematika převodních vztahů o něčem vypovídá.) Coelenbier obrazy odvezl do Haarlemu, kde bydlel, a ponechal si je, nebo jejich významnou část, jako zástavu za dluhy, které u něj ona Jannetge Stevenová měla sama.\nTen Coelenbier byl nejspíš skutečně vykutálený ptáček, neboť Vermeerovy obrazy, které přijal jako zástavu, oceňoval na necelých dvacet florinů za jeden, a to v době, kdy se jeho obrazy prodávaly v cenách mezi 60 až 150 floriny. Inu, společnost založená na lačnosti po penězích plodí tyto mazané a bezohledné lichváře ve velkém. Když uvážíme, že tedy každý z 26 obrazů u něj deponovaných měl cenu ani ne dvaceti pecnů chleba, docházíme ke zjištění vskutku nehoráznému. Vermeer maloval přibližně dva obrazy za rok, a tak i z tohoto faktu vyplývá absurdnost cen umění, a to i přesto, že v Nizozemí se umělcům dařilo lépe než ve většině jiných zemí tehdejší Evropy. Tam musel mít malíř mecenáše mezi šlechtou nebo vysokým klérem, jinak třel bídu s nouzí. V Nizozemí patřili k mecenášům umění bohatí měšťané. Ovšem ani ti se nepředali a svou přízeň umělcům často po nějakém čase štědrosti zase odepřeli. Třeba proto, že mezitím přišel do módy jiný malíř. To, že se Kateřina vydala do Amsterodamu s 26 obrazy, svědčí nejspíš o tom, že jejich část nebyla od Vermeera, ale od jiných malířů, kteří je Vermeerovi svěřili. Buď na krytí některého dluhu, nebo na prodej.\nMalíři se totiž tu a tam sami živili prodejem obrazů jiných tvůrců. Z vlastního díla bylo těžké žít na úrovni střední vrstvy. Abychom rozuměli této potřebě, vezměme v úvahu, že umělec si nemohl dovolit žít na ulici nebo v nějakém útulku pro chudé a tam třít bídu s nouzí. Neměl by důvěru zákazníků, bohaté měšťany by odpuzoval, ohrnovali by nad ním nos a nic od něj nekoupili, hlavně si u něj nic neobjednali. Nutnost držet krok s alespoň středním stavem zadlužovala umělce až hluboko do devatenáctého století a možná ještě dál. I Fryderyk Chopin vysvětloval své vysoké náklady na oblečení, kočár a na sluhu tím, že se v pařížské společnosti nemůže objevit dvakrát po sobě ve stejném oblečení a přijít na soiré pěšky.\nOstatně i Balzac si pravidelně vyráběl smrtící dluhy díky tomu, že musel zůstávat stále alespoň naoko úspěšným movitým občanem, byť jeho účet se nacházel v hlubokém minusu. Poté, co Kateřina prodala oněch 26 obrazů, navštívila notáře, aby u něj sjednala docela zvláštní úmluvu. A to dohodu o přenechání jednoho z obrazů Vermeerových, nazvaného Malíř, do plného vlastnictví své matky a vedle toho také nějaké příjmy, které rodina měla z pronájmů a roční rentu ve výši dvě stě florinů.\nTento krok podnikli Kateřina a její matka nejspíš ve snaze zachránit alespoň nějaký majetek a peníze před věřiteli. Také další osudy zadlužené Vermeerovy rodiny jsou neradostné. Veškerý movitý i nemovitý majetek rodiny byl rozdělen do dvou částí. Jedna připadla Kateřině a druhá její matce. Luxusní předměty z malířova mobiliáře, jako například džbán z pozlaceného stříbra, připadly do matčina dílu. Dá se říci, že všechny luxusnější věci včetně Vermeerových hudebních nástrojů takto Maria Thinsová chtěla uchránit před věřiteli. Po smrti muže a živitele musela rodina z něčeho žít.\nV březnu 1676 zemřel WillemBolnes, který byl údajně znetvořený na těle. Jeho hlavní dědičkou se stala Maria Thinsová, která jej nechala pohřbít po boku Vermeera a jeho tří dětí ve Starém kostele v Delftu. 30. dubna 1676 Kateřina Bolnesová poslala k Nejvyššímu soudnímu dvoru Hollandu žádost, ve které píše, že po smrti manžela zůstala sama s jedenácti dětmi, a to úplně bez prostředků. Její manžel nedostal nic za své obrazy v době války s Francií a ona musela 26 obrazů prodat hluboko pod cenou. Zůstaly jí jen dluhy, které není schopna splatit. Žádala, aby jí byl povolen odklad splácení dluhů. Odpověď přišla rychle. Konšelé města Delftu stanovili správce toho, co zůstalo po malíři.\nTímto aktem se Kateřina v souladu s tehdejším právem vzdala nároku na dědictví a dala je k dispozici věřitelům. V září téhož roku sestavila Maria Thinsová novou závěť. Odjela do Den Haagu k vnučkám svého bratrance, Aleydis Magdaleně a Cornelii Clementii van Risendael. Ve svém testamentu uvedla Maria Thinsová coby univerzální dědice děti Vermeera a Kateřiny. Své dceři Kateřině odkázala pouze šestinu majetku, přičemž trvala na tom, aby z té částky byly odečteny všechny dluhy, které u ní měla, a to nejenom za života svého muže, ale i po jeho smrti. I takto se snažila Maria Thinsová chránit majetek před věřiteli, kteří mohli na Kateřinu, ne už ale na její děti.\nZároveň Maria Thinsová požádala holandské stavy o převedení fondů uložených v kostele ve Schoonhovenu do vlastnictví Johannesa, syna Vermeerova. Mělo z nich být hrazeno chlapcovo vzdělání. V souvislosti s pozůstalostí po Vermeerovi se ale objevuje také jméno významného vědce Delftu, a to samotného Anthonyho van Leeuwenhoeka. Ten byl totiž 30. září onoho roku 1676 pověřen správou majetku Kateřiny Bolnesové.\nVan Leewenhoek se narodil ve stejném roce jako Vermeer a proslul svou prací na zdokonalení mikroskopu a zkoumáním krevního oběhu a složení krve. Zajímavým způsobem o něm pojednává také Marcel Hulspas ve své knize s názvem Reuzen van de LageLanden (Velikáni Nizozemí), která je jakousi cestou za velkými přírodovědci Nizozemí. Ačkoliv Vermeera a Leeuwenhoeka spojoval zájem o optické přístroje, neboť Vermeer ke své práci používal předchůdce fotoaparátu, jímž byla camera obscura, není prokázáno, že by se ti dva muži navzájem setkávali.\nPokud je snad sbližovaly společné zájmy, pak oba delftské občany rozdělovalo náboženství, neboť Leeuwenhoek byl protestant. Proto asi Kateřina Bolensová ani Maria Thinsová nebyly jeho volbou za správce jmění vůbec nadšeny. Ostatně, Leeuwenhoek bránil především zájmy věřitelů, a ne potřeby vdovy po Vermeerovi. Bohužel, z našeho pohledu, Leeuwenhoek svůj smysl pro exaktní postup, který uplatňoval ve vědě, použil i v záležitosti správy Vermeerovy pozůstalosti.\nPatrně on vypátral nebo se k němu doneslo, jakým způsobem Maria Thinsová postupovala s dědictvím po svém synu WillemuBolnesovi. Jednalo se o peníze uložené u kostela v Schoonhovenu a o nějaké pozemky. Maria Thinsová byla nucena z těch prostředků zaplatit dluhy po synovi. Šlo o to, že právní nárok na dědictví po Willemovi měla i Kateřina, čímž by se takto získané peníze ocitly v jednom měšci s penězi, které Leeuwenhoek spravoval v rámci svého úkolu. Vědec souhlasil s převodem té části pozůstalosti na Marii Thinsovou, ovšem za podmínky, že mu ona vyplatí 500 florinů, které připadnou věřitelům a k tomu ještě 60 florinů jako honorář pro něj samotného. Vskutku nehezké tahanice o peníze ve světle Vermeerova díla. Svět má opravdu dvě strany jako Země dvě navzájem od sebe odvrácené polokoule.\nVýznamný vědec dávného Nizozemí, Van Leeuvenhoek, v tomto příběhu nevystupuje právě v hezké roli. Byť snad na jeho obhajobu možno říci, že dělal jen přesně to, co po něm chtěly úřady. Nic víc a nic méně. Mravní rozměr, alespoň ve vztahu ke vdově s jedenácti dětmi, jeho počínání ovšem příliš nemělo. Tím ale příběh zdaleka neskončil. Leeuwenhoek se obrátil na radní města Delftu, aby nechali znovu přezkoumat, zda Maria Thinsová nějak nemanipulovala s majetkem své dcery, aby zmátla věřitele. Leeuwenhoek se ovšem pustil také do záležitosti se zástavou oněch 26 obrazů. Žaloval v té souvislosti Jannetge Stevensovou a dosáhl řešení, které ovšem přineslo peníze jen věřitelům a nikoliv rodině Vermeerovy vdovy. Jannetge Stevensové vyplatil 342 florinů. Jannetge Stevensová ale musela vrátit oněch 26 obrazů uložených u Coelenbiera. Jejich prodej se měl uskutečnit v květnu 1677 u gildy svatého Lukáše.\nKapitolka o geniálním Vermeerově padělateli, Hanu van Meegerenovi\nO Vermeerovi coby největším holandském malíři sedmnáctého století byl přesvědčen jeden mimořádně talentovaný holandský malíř 20. století. Jmenoval se Han van Meegeren, celým jménem Henricus Antonius van Meegeren. Tento Meegeren, který se narodil roku 1899, byl až do roku 1947 vlastně obyčejným a docela neznámým holandským malířem, jakých byly stovky, a o jejichž díla nikdo nejevil zvláštní zájem.\nPřesto byl van Meegeren slušně bohatý člověk a žil si, zdálo by se, docela spokojeně. Za války totiž prodával obrazy starých holandských mistrů. A jeden z nich, údajný Vermeerův originál s názvem Kristus a cizoložnice, prodal dokonce samotnému říšskému maršálovi Göringovi, který byl sbíráním uměleckých děl posedlý, takže v jistém smyslu připomínal habsburského císaře Rudolfa II. Nebo také římského Nerona.\nGöring, který si o sobě myslel, že je především estét nejvyšší úrovně, a nikoliv válečný zločinec, za tohoto „Vermeera“ zaplatil astronomickou sumu 1 650 000 holandských guldenů. Také další Vermeerovy „originály“ prodával Van Meegeren za velké peníze. Snad ani ne tak proto, aby na prodeji děl vydělal, ale proto, aby těmto podvrhům dodal na autentičnosti. Zkrátka pravý Vermeer nemohl být prodán pod cenou. Pokud si vybavíme obsah předchozích kapitol o tomto slavném delftském mistrovi, v jaké chudobě žil a jakou bídu po své smrti zanechal rodině, vyhlížejí částky, které za jeho dílo utržili zejména novodobí obchodníci s uměleckými díly, zvláště nespravedlivě. Han van Meegeren se ocitl v centru pozornosti krátce po válce, kdy jej Holanďané označili za kolaboranta s nacisty a vystavili soudnímu vyšetřování. Toto vyšetřování však paradoxně poskytlo Van Meegerenovi satisfakci. Byl to sice tak trochu Pyrrhovo vítězství.\nNicméně, každý člověk má ve svém životě něco, co mu samotnému dodává vnitřní jistotu a bez čeho se neobejde. Pro Van Meegerena, odmítaného a neuznávaného malíře, nastal okamžik pravdy a slávy zároveň. Prohlásil, že Vermeerova díla, která tak úspěšně prodával, jsou ve skutečnosti falza. Dokonce to platilo i pro jeho vlastní práce. A tak se stalo, že tento v odborných kruzích neuznaný malíř vystoupil najednou ze stínu nevýznamnosti, neboť pokud skutečně dokázal napodobit Vermeera takovým způsobem, že ani špičkoví znalci holandské malby 17. století jeho podvrh nepoznali, svědčilo to o jeho vlastním mistrovství.\nČeští obrozenští falzifikátoři slavných Rukopisů, Hanka a Linda, by Van Meegerenovi asi dobře rozuměli. Pochopitelně tohle jeho tvrzení vyvolalo nejprve rozhodný odpor v odborných kruzích na slovo vzatých učených akademiků. Považovali za absurdní, že by nějaký jejich současník mohl napodobit holandského mistra sedmnáctého století způsobem, který by odolal jejich odbornému zkoumání. Dalším důvodem prvotního odporu vůči Van Meegerenovu tvrzení byl pochopitelný strach před úplným znehodnocením domnělých nesmírně cenných originálů. Van Meegeren v souladu se svým tvrzením tedy neměl být kolaborantem s nacisty, který jim prodával domácí stříbro Holanďanů, totiž jejich velké mistry, ale padělatel. Ne však nějaký obyčejný. Padělatel, který se v průběhu své práce sám stával mistrem 17. století, jehož tvorbu, styl, vidění i složení barev a jejich nanášení na plátno ovládl s mimořádnou bravurou. Dokonce si osvojil i umění naložit s hotovou malbou tak, aby vznikl dojem starobylosti díla. Tedy uměl novodobou malbu ozdobit prasklinkami, jaké s sebou nese stárnutí malby i plátna.\nSoudní proces s Van Meegerenem sledoval celý tehdejší umělecký svět. Geniální padělatel měl svou vlastní metodu, jak dodat padělkům zdání pravosti. Především se vyvaroval obvyklé chyby falzifikátorů. Tedy maloval na stará plátna pocházející rovněž ze 17. století, nikoliv na nový materiál. A prováděl to tak, že původní malbu opatrně rozpustil a setřel a na očištěné plátno nanesl novou malbu. „Vermeerovu“. Dále, nekopíroval existující Vermeerovy obrazy, ale jakoby znovu maloval díla, která se skutečně nebo domněle ztratila. Jedno z nich, nazvané Emauzští učedníci, bylo nějaký čas umístěno v Boymansově muzeu v Rotterdamu a považováno za jeho nejskvělejší exponát.\nOdhalení Hana van Meegerena coby geniálního napodobitele Vermeera van Delfta zapůsobilo jako šok. Jednak, několik Vermeerových obrazů, považovaných za pravé, muselo být prohlášeno za padělky, čímž díla ztratila téměř úplně celou svou astronomickou cenu. Prodávající je tak mohl prodat přibližně za takovou cenu, za jakou je ve své době musel prodávat sám Vermeer.\nSvět s jeho člověčími pravidly není vskutku spravedlivý. Nakonec měl Han van Meegeren, ještě nedávno kolaborant s nacisty, na své straně vyšetřovatele i soudce a porotu, a tak byl odsouzen k nepatrnému trestu pouhého jednoho roku odnětí svobody. A nizozemská královna Vilémína i tento symbolický trest hodlala zrušit úplně udělením milosti. Nicméně, ještě než se tak stalo, vypovědělo Hanu van Meegerenovi srdce a malíř-falzifikátor v osmapadesáti letech zemřel. Získal však slávu největšího padělatele obrazů 20. století, a to pro malíře, jehož talent nikdo nechtěl uznat, byla asi dostatečná satisfakce. Dočkal se jí, a tak mohl zemřít s pocitem, že svůj život přece jenom naplnil.\nMožná v posledních chvílích života myslel na protažené obličeje akademiků, když hleděli na rentgenový snímek, který odkryl původní kresbu pod údajně pravými Vermeerovými Emauzskými učedníky. Kresbu, kterou jim krátce před zkouškou on sám načrtl. Tohle byl definitivní a dokonale nezvratný důkaz o jeho padělatelském umění. I o jeho genialitě. Jen pro zajímavost stojí za zmínku, že příběh Hana van Meegerena na počátku devadesátých let minulého století posloužil jako téma jednoho z příběhů tvůrcům vynikajícího československého koprodukčního televizního seriálu Dobrodružství kriminalistiky.\nIvo Šebestík, Nizozemské listy, H&H, Praha 2018, ISBN 978-80-7319-129-0\ndějiny, kultura, Nizozemsko\nTrumpova éra může vydržet 30 let


HOPELESS CHRISTMAS / ZDRAVÉ DATLOVÉ KULIČKY\nJiž včera jste mohli na našem blogu vidět recept na zdravé nepečené kuličky (odkaz zde), a protože jsme se rozhodly v této kuličkové jízdě pokračovat, přinášíme Vám i dnes jeden recept na jedny zdravé, veganské, rychlé, nepečené, výborné kuličky, tentokrát z datlí, které můžete mlsat naprosto bez výčitek.\n20 vyloupaných datlí\npůl hrnku ovesných vloček\npůl hrnku mandlí\n1 lžíci skořice\nA postup už je opravdu strašně jednoduchý :)\nNejdříve si v hrnci necháme přijít k varu trochu vody, do které hodíme půl hrnku datlí a necháme pár minut povařit. Potom je vytáhneme a oloupeme.\nDo mixéru dáme všechny potřebné ingredience a rozmixujeme,\nZ hmoty tvoříme kuličky, pokud hmota bude stále dost sypká, přidejte trochu vody.\nA teď už jenom kuličky v něčem obalit a je hotovo! Já obalovala v kokosu a kakau, ale myslím, že i v takových pistáciích by to bylo super.\nTak co? Vyzkoušíte tento super jednoduchý recept? :)\nHOPELESS CHRISTMAS | ZDRAVÉ KOKOSOVÉ KULIČKY\nK Vánocům patří neodmyšleně cukroví. Neznamená to však, že musí obsahovat cukr, že musí být pečené a celkově nezdravé.\nProto jsem se rozhodla udělat kuličky, které jsou veganské, zdravé a do hodiny hotové!\nRecept je super lehký a zvládne ho opravdu každý!\n250 ml sójového mléka (nebo jakékoliv jiné)\n1 lžíce medu (nebo javorového, agávového sirupu)\nNejprve uvaříme puding ve 250 ml mléka. Puding osladíme medem nebo jiným sladidlem.\nDo pudingu přidáme 2 lžíce chia semínek a necháme nabobtnat asi 30 minut.\nAž bude tato směs odležená, přidáme 80 g kokosu, promícháme a můžeme dělat kuličky.\nDo každé kuličky jsem dávala mandli a celou kuličku ještě obalila v kokosu.\nPak už jenom kuličky stačí dát do košíčků a je hotovo!\nTakže, mlsejte zdravě!\nHopeless food, HOPELESS CHRISTMAS\nHOPELESS CHRISTMAS / OUTFITY KE STROMEČKU\nProsinec už se pomalu přehoupává přes svoji půlku a to znamená jediné. Vánoce už jsou opravdu v dohlednu! A protože vím, jak těžké je někdy vybrat ten správný outfit ke stromečku, přichystala jsem si pro Vás zde malou inspiraci.\nPrvní a beze sporu nejpohodovější outfit, který tady najdete. Černé rifle, vánoční svetr, který nesmí chybět na žádné Vánoce, teplé papuče doplněné o červenou rtěnku, která celý outfit hezky podtrhne.\nDalší a o kapku elegantnější outfit. Kožené kraťasy v kombinaci se vzorovanými punčocháči jsou hitem posledního roku, proto si myslím, že by se na štedrovečerní outfit jednoznačně hodily. Když je doplníte nějakým svetrem ve vánoční barvě, rozhodně to nebude na škodu.\nA teď něco pro milovnice sukní. Tahle nádherná kolového střihu je pro tuto příležitost opravdu jak stvořená. Stačí doplnit nějakým lehkým svetříkem neutrálních barev doplněného výrazným náhrdelníkem, zlatýma lodičkama a obyčejným černým psaníčkem a bude z vás opravdová hvězda večera.\nTak a jsme u posledního a bezpochyby nejelegantnějšího outfitu tohoto článku. Krásné šaty s jemným detailem společně s lodičkami, psaníčkem a jemným náramkem udělají z tohoto už tak kouzelného večera skutečný zážitek pro všechny.\nVy mi v komentářích dejte vědět, co si ke stromečku oblečete vy a který outfit z tohoto lánku je Vám nejbližší. :)\nHOPELESS CHRISTMAS | GIVEAWAY #2\nV článku, kde jsme vyhlašovaly soutěž o poukaz na Notino.cz jsme slibovaly, že na našem blogu budou další dvě soutěže.\nDnes si zasoutěžíme o rtěnku, o které už na našem blogu jednou článek byl ( odkaz zde).\nMy si ji hrozně oblíbily, a tak budeme rády, když ji vyzkouší právě i jedna z Vás.\n1. Být pravidelným čtenářem blogu - GFC (do komentáře napsat jméno, pod kterým sledujete)\n2. Napsat kontaktní email\nSoutěž končí 16.12.!\nVšem přejeme hodně štěstí!!\nGIVEAWAY, HOPELESS CHRISTMAS\nHOPELESS CHRISTMAS / VÁNOČNÍ PALETKA\nPo všech těch článcích o Mikuláši a vánočních příspěvcích jsem si pro Vás přichystala zase jeden článek z kosmetického soudku. Mám tady pro Vás totiž recenzi na paletku, která se hodí ať už na vaše vánoční líčení či přímo pod stromeček jako dárek. Tak šup na to!\nFREEDOM - 12 STUNNING SMOKES\nMusím říct, že první pohled mě paletka moc neuchvátila, zřejmě proto, že její obal není příliš zajímavý a ničím mě neuchvátil. Právě proto pro Vás tuto recenzi píšu, protože tato paletka rozhodně stojí za povšimnutí!\nPaletka obsahuje 12 očních stínů a oboustranný silikonový aplikátor, který však u mě už dávno letěl do koše, protože já na tyhle aplikátory prostě nejsem. Zlatý obyčejný štětec.\nNa zadní straně paletky najdete list s názvem paletky, místem výroby a všemi těmito důležitými informacemi.\nV paletce najdete 5 matných a 7 třpytivých stínů se shimmerem. Musím na rovinu uznat, že ty matné jsou slabší. Ať už pigmentací nebo i prášivostí. Ale stále je to standart, se kterým se dá bez nějakých větších nepříjemností krásně nalíčit.\nV paletce najdete jak stíny se studeným podtónem, tak i s teplým, což je pro mě super, protože každé ráno mám chuť na jiné stíny a tato paletka mi jich nabízí dost na to, abych si mohla vybrat. Najdete v ní plno neutrálních odstínů v přirozených barvách, převážně béžové a hnědé tóny, které krásně podtrhnou Štědrovečerní atmosféru.\nSložením paletky však její plusy nekončí. Další ohromení přišlo při prvním použití, naprosto mne totiž dostala svou pigmentací, zejména stínů se shimmerem. Jsou máslové, krásně se s nimi pracuje a na oko se přenáší vážně jedna báseň. Jsou intenzivní a syté a to po dlouhou dobu. Prášení u nich máte plně pod kontrolou, není to nic tragického, sem tam něco ulítne při aplikaci na štětec, ale tím to vesměs končí. Pod oči neopadávají.\nStínování je na jedničku, stíny krásně spolupracují i s jinými značkami, takže v tomhle ohledu paráda. Co už ale tak slavné není, je jejich výdrž, která není stoprocentní. Stíny jsou krásně intenzivní a to i po x hodinách, pokud však nemáte mastná víčka, jejichž vlastníkem já bohužel jsem. Stíny mi vydrží asi 8-9 hodin a potom se mi slévají do záhybů, které na víčkách mám. S bází mi samozřejmě vydrží celý den. Takže pokud máte mastnější víčka, chce to buď bázi nebo počítejte se sléváním, pokud máte víčka sušší, tak se nemusíte bát, tohle vydrží.\nTakže podtrženo sečteno, tahle paletka rozhodně není k zahození. Její stíny jsou přesně podle mého gusta a proto po ní tak často velice ráda sahám. Výdrž stínů je uspokojující, i když by mohla být o chloupek lepší, ale ostatní vlastnosti jsou opravdu velmi dobré, takže pokud hledáte nějakou podobnou paletku, ať už pro sebe nebo jako vánoční dárek, tuhle rozhodně omrkněte. Cena okolo dvou set za 12g stínů je totiž více než příznivá za tu kvalitu, co dostanete.\nPaletku v mnoha typech dostanete zde. Myslím, že teď před Vánoci je to ten nejlepší způsob, jak si paletku pořídit, protože kdo by se chtěl dobrovolně tlačit v obchodě v tom předvánočním shonu.\nDoporučovala bych Vám se kouknout i na jiné produkty od této značky, protože se mezi nimi najdou i opravdu skvělé kousky, ale o tom zase někdy jindy.\nHOPELESS CHRISTMAS | VYHLÁŠENÍ GIVEAWAY\nDo včerejší půlnoci jste měli příležitost zúčastnit se soutěže o poukaz v hodnotě 700 Kč do obchodu Notino.cz\nNemá smysl nic okecávat, všechny stejně zajímá, kdo vyhrál.\nVýherkyní se tedy stává komentář číslo 18!\nVýherkyni budeme kontaktovat na email :)\nVšem zúčastněným gratulujeme a nezoufejte, do Vánoc budou u nás na blogu ještě dvě soutěže!\nHOPELESS CHRISTMAS / YANKEE SVÍČKY\nNevím jak pro Vás, ale pro mě je zima bez diskuze období pálení svíček. Miluju, když si zapálím nějakou vánoční svíčku, pustím film, uvařím kakao a zachumlám se do peřin. <3 Přesně tohle pro mne znamená zima a předvánoční období.\nNo a Yankee svíčky pro vás taky nebudou asi žádným velkým překvapením. Jiné už prakticky ani nepálím. Jsou sice o kapku dražší, než obyčejné svíčky koupené v obchodě, ale té vůni se nevyrovná žádná. A protože mají obrovský výběr, vybrala jsem pro Vás pár typicky vánočních, které rozhodně stojí aspoň za prohlédnutí, ne-li za objednání.\nSvíčky je možné si objednat ve velkém, středním a menším balení, potom ve formě malých čajových svíček, votivky (což ale není moje oblíbená forma těchto svíček, nejlepší je ji nakrájet a dát do aroma lampy jako vosk, voní pak mnohem více) a samozřejmě ve formě vosků, které jsou moje naprosto nejoblíbenější. Stojí něco okolo 60 korun a vydrží vám opravdu dlouho a to s maximální intenzitou vůně!\nV překladu ''Všechno jen září'' je slavnostní vůně citrusů a hřejivého pižma. Lehká a zářivá vůně s elegantním závěrem. Ucítíte: grapefruit, pomeranč, červený rybíz a sladké pižmo.\nSlavnostní koktejl z ovoce a horských brusinek se špetkou vůně čerstvé borovice. Tradiční, neznatelně štiplavá vánoční vůně. Ucítíte: citrus, brusinky, černý rybíz, borovice, vanilka.\nPlátek šťavnatého pomeranče, ozvláštněný vůní anýzových hvězdiček. Originální svěže nasládlá vůně s nezaměnitelným aromatem anýzu. Ucítíte: šťavnatý pomeranč, anýz a mandarinka, hřebíček, pižmo, santálové dřevo a vanilka.\nKlasické makronky, jako právě dovezené z pařížské cukrárny. Slaďoučké a lehké jako pírko, s tóny vanilky, mandlí a samozřejmě cukru. Luxusně gurmánská vůně. Ucítíte: surový cukr a cukrářský cukr, sušenky, mandle, vanilka. Opravdu všemi deseti doporučuji!\n(Ó sladký domove) Tzv. platinová vůně – jedna ze 14 vůbec nejprodávanějších Yankee Candle vůní. Aróma skořice, domácího pečení a doušku čerstvě vylouhovaného čaje, která vás zahřeje u srdce a prodchne váš domov atmosférou vzájemné lásky a porozumění.\nRadost z kempování..umocněná pořádným táborákem, zpěvem, smíchem a opékáním 'maršmalounů'. Vyzkoušejte jejich lahdně teplou a sladkou chuť! Ucítíte aroma marschmallow, krystalický cukr, vanilkovou pěnu a rozžhavené uhlíky. Vůně je něžná, lehce nasládlá s trochou nostalgie. Je méně intenzivní, jemná jako pohlazení.\nDokonale krásné vánoční cukroví, pečlivě ozdobené sladkou růžovou polevou, bude nádherně ladit s interiéry v růžové či fialové barvě.\nChristmas Garland je opravdovou vánoční klasikou. Zelenému aroma borového jehličí dodává zajímavý nádech dotek brusinek. Perfektní pro Advent a na Štědrý večer.\nPřímo ze srdce kuchyně: nezapomenutelně hřejivé vánoční chvíle opět přišly do vašeho domova s touto výraznou a vřelou vůní koření a sladkostí.\nSvěží zimní vůně mrazivých dnů v lese a měkkých čistě vypraných teplých svetrů. Dotek citrusů dodává vůni chladivost čerstvého prašanu. Veselá a milá vůně.\nA nakonec přidávám ještě typy, kde je možné tyto svíčky zakoupit:\nYankee svíčky, Notino\nDoufám, že Vám tento článek pomohl ve vybírání a že si učitě nějakou svíčku pořídíte :)\nVšem přeji krásný den! Existuje na světě něco lepšího než čokoládový dort? Já myslím že ne. Jenže čokoláda není pro nás úplně nejdravější,...\nRETRO VÝZVA / 80.LÉTA\nKrásný večer Vám všem! Dnes na našem blogu budete moct zhlédnout poslední článek, který se bude týkat retro výzvy, tentokrát se bud...\nHOPELESS CHRISTMAS / DIY VÁNOČNÍ DEKORACE\nHOPELESS CHRISTMAS / MIKULÁŠ\nHOPELESS CHRISTMAS / ANDĚL+ČERT\nHOPELESS CHRISTMAS | TIPY NA DÁRKY\nHOPELESS CHRISTMAS / OBLÍBENÉ ZIMNÍ RTĚNKY\nHOPELESS CHRISTMAS | CVIČENÍ\nHOPELESS CHRISTMAS / 1. VÁNOČNÍ GIVEAWAY\nHOPELESS CHRISTMAS / ADVENTNÍ KALENDÁŘ


Nejdůležitější hodnota pro mladé techniky? Aby byla firma úspěšná - Studenta.cz\nPodle nejnovějších výsledků průzkumu švédské společnosti Universum se studenti techniky u svého budoucího zaměstnavatele velmi zajímají o jeho úspěchy na trhu. Pro více než polovinu z nich (52 %) je to klíčový faktor v rozhodování, jestli by pro danou firmu chtěli pracovat. Úspěšné české firmy, které mají zajímavé zakázky v zahraničí, nemají o uchazeče o práci nouzi a vybírají si ty nejlepší. Jednou z nich je i Škoda Transportation, které se daří také za našimi hranicemi.\nŠkoda Transportation a její dceřiné firmy představují v oboru dopravního strojírenství tradiční a stabilní českou značku. Jako klíčové výrobky prezentují zejména nízkopodlažní tramvaje, elektrické lokomotivy, metro, trolejbusy atd. Více než šest stovek odborníků v Plzni, Praze, Ostravě nebo Šumperku vyvíjí a vyrábí špičkové produkty na míru podle potřeb a přání zákazníků. Celkově skupina firem Škoda Transportation zaměstnává více než čtyři tisíce lidí, kteří pracují v moderních provozech a mohou se spolehnout na dlouhodobě stabilní prostředí.\n27 % studentů technických oborů touží pracovat ve strojírenství a výrobě\n52 % z nich dává přednost firmám, které jsou úspěšné na trhu\nKromě výroby se Škoda Transportation zaměřuje i na výzkum a pokrok v oboru dopravního strojírenství. Za poslední čtyři roky investovala přes čtyři miliardy korun do výzkumu a vývoje nových systémů, postupů a technologií.\nNáročnou zakázku získala díky inovacím\nO tom, že je firma stabilní a prosperující, svědčí i její úspěchy. Nedávno získala náročnou zakázku v Německu. Tam by měla dodat 39 jednopodlažních elektrických jednotek. Jejich celková cena přesáhne 10 miliard korun. Vozidla typu „RegioPanter“ budou jezdit na příměstských tratích bavorského města Norimberk.\n„Jedná se o naprosto klíčovou zakázku, která potvrzuje, že naše výrobky jsou kvalitní a konkurenceschopné. Vyplácí se nám dlouholeté vysoké investice do vědy a výzkumu, díky kterým můžeme konkurovat největším globálním výrobcům kolejových vozidel. V neposlední řadě tato desetimiliardová zakázka znamená správnost naší strategie orientovat se na západní trhy,“ říká Tomáš Krsek, předseda představenstva společnosti Škoda Transportation, a dodává: „Není to dobrá zpráva jen pro Škodovku, ale pro celý český průmysl. Tento blízký kontrakt dává signál, že české výrobky mohou uspět i na nejnáročnějších trzích světa.“\nV rámci tendru na dodávku vozidel pro operátora National Express stála Škoda proti konkurenci několika nejvýznamnějších světových hráčů jako například Bombardier, Alsto. National Express je jeden z největších soukromých operátorů v oblasti železniční a autobusové dopravy na světě. Německá železniční společností BEG ohlásila, že od roku 2018 bude předběžně zajišťovat příměstskou dopravu pro období 2018–2030 v bavorském Norimberku právě National Express. Škodovka zajistí výrobu 39 moderních vozidel, která na sklonku roku 2018 nahradí na příměstských tratích soupravy Bombardier Talent 2, provozované dnes Deutsche Bahn.\nViceprezident pro obchod společnosti Škoda Transportation Zdeněk Majer doplňuje: „V roce 2013 se nám podařilo uzavřít kontrakt s Deutsche Bahn na šest vlakových souprav včetně lokomotiv pro trať Norimberk–Ingolstadt–Mnichov. I díky této zakázce můžeme dnes oznámit, že na tratích nejsilnějšího německého spolkového státu Bavorska by měly jezdit další české vlaky. V tendru S-Bahn Nürnberg jsme nabídli vysoce kvalitní vozidlo typu RegioPanter, které nabízí konkurenceschopný mix v podobě nízkých nákladů na provoz, nízké spotřeby energie a férové ceny.“\nJedná se o novou generaci moderních nízkopodlažních vozidel. Spotřebují o polovinu méně elektřiny díky rekuperaci energie, která vzniká při brzdění. Celá jednotka je zcela průchozí, nenachází se tu žádné dveře ani příčky. Otevřený je i přechod mezi jednotlivými vozy. RegioPanter je určen pro regionální tratě, kde cestující ocení pohodlné a komfortní sedačky, klimatizaci a wi-fi. Převážet se zde pohodlně dají i jízdní kola či kočárky. Samozřejmostí je bezbariérový přístup a informační systém s nápisy pro nevidomé.\nČeské trolejbusy budou jezdit i v Mexiku\nŠkoda Electric, dceřiná firma Škody Transportation, se bude významným způsobem podílet na výrobě trolejbusů, které budou již brzy sloužit v Mexiku. Předmětem dodávky je dvacet pět nových vozidel pro město Guadalajara. Trolejbusy bude Škodovka vyrábět společně s tamním významným výrobcem autobusů, firmou Dina.\nPrvní cestující by se novými trolejbusy mohli svézt do konce roku 2015. „Škoda Electric dodá do trolejbusů kompletní moderní elektrovýzbroj. Montáž trolejbusů se bude za přímé podpory odborníků ze Škody odehrávat přímo v Mexiku, v závodě společnosti Dina nedaleko hlavního města Mexico City. Hodnota naší části zakázky se pohybuje na úrovni 100 milionů korun,“ sděluje obchodní manažer Škody Electric Pavel Kuch s tím, že k podpisu smlouvy došlo počátkem února letošního roku.\nVětší komfort pro Mexičany\nGuadalajara je druhé největší město Mexika ve státě Jalisco s více než 1,6 miliony obyvatel a celkovou aglomerací přes 5 milionů. Tamní dopravní podnik Sistecozome v současné době investuje nejen do nových vozidel, ale také do modernizace stávajících trolejbusových linek. Nové trolejbusy nahrazují několik desítek let staré vozy. „Trolejbusy vylepší komfort cestujících a nové technologie škodovácké výzbroje zlepší provozní náklady. Tyto nové vozy budou oproti třicet let starým obsahovat i diesel generátor pro nezávislý provoz na trakčním vedení,“ vysvětluje Pavel Kuch.\nŠkoda Electric loni vyrobila rekordních téměř 300 trolejbusů, a navíc získala několik velice zajímavých zakázek. Jedná se například o dodávku kompletní elektrovýzbroje pro až 108 trolejbusů do maďarského hlavního města Budapešti, opci na 40 moderních vozidel do Bratislavy, kam zamíří celkem 120 vozů, modernizaci 32 kloubových trolejbusů v Bostonu v USA, nebo výzbroje a montáž 49 trolejbusů pro italskou Bolognu.\nZkrátka české firmy se musí pořádně otáčet, aby uspěly i v zahraničí. Spoléhat se na „zlaté české ručičky“ už nestačí, investice do inovací a přizpůsobení se zahraničním klientům je pro domácí společnosti klíčové. Podniky, které toto splňují, mají před sebou dlouhou a stabilní budoucnost. A mladí technici si to při výběru své kariéry dobře uvědomují.


Soutěž: Chcete s Naší Prahou do Národního na Donutila? - Naše Praha\nLegendární inscenaci hry Carla Goldoni Sluha dvou pánů nastudoval v roce 1994 tehdejší umělecký šéf Ivan Rajmont. V inscenaci se během více než 20 sezon vystřídala desítka herců. Trufaldina však stále hraje Miroslav Donutil, který rozvíjí tradici hereckých improvizací k velké radosti mnoha diváků. Inscenace drží rekord v počtu repríz a stále si nachází početné publikum, které zcela zaplňuje hlediště Národního divadla. Sluha dvou pánů má tradiční postavy a situace. Odehrává se v úzkém rodinném rámci, kde jsou hlavní událostí zásnuby, které komplikuje sluha Truffaldino, mazaný a přihlouplý zároveň. Rozehrává komedii záměn a nedorozumění, poháněn svým věčným hladem, skrze nečekané peripetie až ke šťastnému konci. Národní divadlo vydalo i na DVD nový záznam legendární inscenace, včetně exkluzivních bonusových materiálů, které je v prodeji v pokladnách. Malou videoochutnávku Donutilových improvizačních předností můžete najít na i www.facebook.com/casopisNasePraha - nebo přímo zde https://youtu.be/3WQgWohI_9I?t=1m19s - výherce soutěže časopisu Naše Praha ale může vychutnat vše živě! Jeden výherce získá 2 VIP vstupenky na 3. 5. od 19:00 hodin do Národního divadla na představení Sluha dvou pánů.\nDruhý výherce na představení Noc na Karlštejně vyhraje 2 VIP vstupenky na 1. 6. od 19 hodin do Hudebního divadla Karlín. Hru Noc na Karlštejně napsal Jaroslav Vrchlický ve věku 29 let. Ač mlád, dovedl velmi dobře pochopit vztah staršího krále Karla IV k mladičké manželce. Hra byla poprvé uvedena v Královském národním divadle v Praze a od té doby se udržela na repertoáru českých divadel bez větších přestávek.\nOdpověď označte heslem „Naše Praha/Donutil“ a pošlete OBĚ správné odpovědi na soutez@ceskydomov.cz na soutěžní otázku. Uveďte své jméno, adresu a v případě odlišného užívaného jména na facebooku i toto. Výherci budou vyzvání mailem včetně uvedení cen a způsobu jejich předání, a uvedeni na webu www.nasepraha.cz a facebooku. Soutěž probíhá do středy 27. dubna.\nSoutěžní otázky (pro vylosování nutné obě správné odpovědi):\n1) Miroslav Donutil hraje bez přestání v Národním divadle hlavní roli Sluhy dvou pánů již více než (A) pět let, (B) deset let, (C) dvacet let, (D) padesát let.\n2) Hra Noc na Karlštejně byla poprvé uvedena v roce (A) 1884, (B) 1984, (C) 1994, (D) 2004.


Koronavirus: O aroganci českých vládních úředníků | 3. 8. 2020 | Britské listy\nKoronavirus: O aroganci českých vládních úředníků\nZačínám být před každou tiskovkou ministerstva zdravotnictví přednasraná a během ní se to pravidelně ještě zhorší. Nemůžu vystát tu aroganci, kdy prostě veřejnost nemá nárok na zdrojová data, jenom pokaždý čekáme, jak nám to laskavě ti, kdo k datům přístup mají, přežvýkají. Veřejná kontrola je za těchto okolností nemožná, píše Kateřina Mahdalová z ČTK.\nDoteď nevíme ani tak základní věci, jako kolik osob bylo otestovaných, víme jenom počty testů, nikoli to, kolik jich je opakovaných, neznáme termíny, kdy byly testy odebrané a kdy vyhodnocené.\nProf. Dušek tvrdí, že hygieny posílají hlášení denně, ale podle mé zkušenosti řada z nich vůbec nefunguje o víkendech. Není schopen vysvětlit, proč se rozcházejí data na webu ministerstva, která spravuje ÚZIS, a data na webech hygienických stanic. Do systému ÚZIS je vkládají samy hygieny a ty opakovaně tvrdí, že si za svými daty stojí. Že by na své vlastní weby vkládaly jiná čísla, nedává smysl. Proč by to dělaly? Co se s těmi čísly teda děje? Proč se mění i data označená jako validovaná? Kdo konkrétně a jak to kontroluje?\nK tomu též:\nNení pravda, že by vše běželo hladce a že se nic neděje, hygiena v Moravskoslezském kraji mi říkala už před měsícem, že je na hranici svých možností. Bylo jasné, že nestíhá vykazovat počty uzdravených pacientů.\nA do toho prof. Černý utrousí, že by se nemělo používat označení pandemie, protože podle jeho názoru se o žádnou pandemii nejedná. Žádné vysvětlení, tečka.\nDalší kapitola jsou zemřelí. Opakovaně se na veřejnosti objevuje rozlišení "zemřít na covid-19" a "zemřít s covid-19" (naposledy dnes prof. Černý na TK). OK, ale nikdo jaksi nevysvětluje, co to přesně znamená, když člověk zemře na covid. Jaké měl příznaky a jaké potíže? Když například víme, že koronavirus poškozuje srdce, jsou lidé zemřelí v důsledku srdečních komplikací zapsáni do kolonky kardiovaskulární onemocnění? Nebo zemřeli na covid? Jak se to rozlišuje?\nMy dokonce nevíme ani to, kolik lidí podle ministerstva (ÚZIS) zemřelo přímo na covid.\nSuper je taky starosta Prachatic, který lituje, že se město dostalo do headlinů. Já ho tam nedala, protože konstantně přepočítávám nakažené na 100 tis. obyvatel a zachycuju aktuální stav podle toho, jak ho vykazují hygienické stanice, ale většina médií to měla z Četky, která to měla odkud? No z webu ÚZIS, kde Prachatice svítily rudě. A svítí doteď. Přitom je v přepočtu na 100 tis. obyvatel nejvíc aktuálně evidovaných nakažených pořád na Karvinsku a pak na Frýdecko-Místecku.\nJsme blahobytem už tak zdegenerovaní, že nedokážeme vyřešit žádný problém? 119\nMilan Čech Nenáviděný opovrhovaný poklad, jehož další degradace nás zničí 89


Balada o otci a jeho třech dcerách — PSK\nBalada o otci a jeho třech dcerách\nhledám knihu, která obsahuje text balady o otci a jeho třech dcerách, kterou si pamatuji z jedné čítanky pro druhý stupeň základní školy. Jméno autora ani název bohužel nevím, pamatuji si pouze zhruba děj a několik úryvků.\nOtec vdával své tři dcery jednu po druhé a každé se zeptal, jestli o něj bude pečovat, až zestárne a "nebude moct dělati". Každá z dcer mu odpověděla stejně: "Budu, tatíčku, toť budu, do vaší smrti, dá-li Bůh." Přišel čas, otec zestárl a přišel požádat o pomoc nejstarší dceru, ta mu ale řekla: "Když nemůžete dělati, jděte si chleba žebrati!" Otcova reakce: "Vzal hůlečku a zaplakal: "Čeho jsem se já dočekal!"" Šel za svou prostřední dcerou a ta ho také vyhodila se slovy: "Když nemůžete dělati, jděte se do lesa věšati!" Opakuje se: "Vzal hůlečku a zaplakal: "Čeho jsem se já dočekal!"" Až nejmladší dcera přijala svého otce vlídně se slovy: "Tu máte, tatíčku, jeztě, moje děti mně kolibtě."\nNejsem si tím stoprocentně jistá, ale možná by tuto baladu mohla obsahovat učebnice s názvem "Literární výchova pro 6. ročník základní školy", vydaná Státním pedagogickým nakladatelstvím v roce 1989.\nbalada, kterou hledáte je např. v: Literární výchova pro šestý ročník základní školy. Praha: SPN, 1991. S. 66 - 69. 8. uprav. vyd.\n(Moravská lidová balada od Příbora)\nJak najstarší vydaval,\ntři sta tolarů s ňu daval.\n„Buděš mě, dcero, živiti,\njak něbudu mocť robiti.“\n„Budu, tatičku, toť budu,\ndo vaši smrti, da-li Bůh.“\nJak tu prostředni vydaval,\ndvě sta tolarů s ňu daval.\nBuděš mě, dcero, živiti,\nDy tu najmladši vydaval,\nhole stěny ji věnoval.\nNěminulo sedym roků,\nšel tatiček v slabém kroku.\nA šel najprv к svej Verušce,\nк svoji najstarši dcerušce.\n„Buděš mne, dcero, chovati,\nja už němožu dělati?“\nstary provaz odtaď něsla.\n„Dy němožetě dělati,\njditě se do lesa věšati.“\n„Čeho sem sa ja dočakal!“\nVzal hůlečku, šel ze dveři,\nšel ke svej prostředni dceři.\n„Buděš-li mne ty chovati,\ndy už němožu dělati?“\nstary sotorek přiněsla.\njditě si chleba žebrati.“\n„Čeho sem se tež dočakal!“\nA šel k tej najmladši dceři\na vchazel v strachu do dveři.\n„Buděš-li mne včil chovati,\ndy ja němožu dělati?“\nA hned’ do komůrky vešla,\npěkny kolač mu doněsla.\n„Tu matě, tatičku, jeztě,\nmoje děti mně kolibtě.“\n„Dcerko, dcerko moje mila,\ntebe sem najvěc bijaval,\nvčil sem u tebe milosť dostal.“\n„Dobře stě to mně dělali,\nže stě mne z mladu bijali.“\n(Z knihy Moravské národní písně Františka Sušila)\nBalada je v lašském nářečí, jímž se hovoří na severovýchodní Moravě.


REFLEX CZ, s.r.o. | Výroba tlakových zařízení Praha 9 - Najisto.cz\nREFLEX CZ, s.r.o. (Hlavní město Praha - Horní Počernice)\nNabízí i další špičkové produkty: kompresorové a čerpadlové expanzní automaty, odplyňovací zařízení, akumulační zásobníky a zásobníkové ohřívače vody, výměníky tepla, stejně jako solární systémy a jejich příslušenství. Úspěšný program naší výrobní základny, "Reflex Winkelmann GmbH Co. KG", se sídlem v Ahlenu, nabízí i další špičkové produkty: kompresorové a čerpadlové expanzní automaty, odplyňovací systémy, akumulační zásobníky vody a solární zařízení. Díky vysokému standardu kvality, dobrému poměru cena/výkon a komplexní technické podpoře spolupracovníků v Německu i zahraničí, Reflex trvale expanduje a neustále posiluje svoje pozice na evropském trhu. Příslovečná bezpečnost a dlouhá životnost našich produktů je dána pečlivostí a precizností - při konstrukci a vývoji, při volbě materiálů a při jejich výrobě. Inovovaná produkce, kvalifikovaní pracovníci a důkladná kontrola, to vše zabezpečuje vysokou známku kvality značky Reflex. Expanzní nádoby a systémy - vše od malých soustav v rodinných domcích až po velké soustavy zásobování teplem. Doplňovací a odplyňovací zařízení pro automatické doplnění a odstranění rozpuštěného plynu ze soustavy. Odvzdušňovače, odlučovače vzduchu a kalu. Příslušenství a akumulační zásobníky. Výměníky tepla. Zásobníkové ohřívače. Solární systémy. Zásobníkové ohřívače. Solární systémy.\nTlakové nádoby a zařízení Hlavní město Praha


Fotografie - praktické otázky — Academia\nFotografie - praktické otázky\nCena s DPH 414Kč\n(Běžně 460 Kč)\n197 × 227 mm\nO všem kolem fotografování, na co jste se chtěli zeptat, a co vám asi ještě nikdo neřekl.\nZack Arias je zajímavý fotograf. Je to Američan, specializuje se na tutoriálovou fotografii, fotografuje hudební skupiny a baví ho street fotografie. Má svůj blog a svým nezaměnitelným způsobem odpovídá na nejrůznější dotazy začínajících fotografů, zejména těch, kteří uvažují o fotografii jako o svém povolání.\nKniha Fotografie – praktické otázky a praktické odpovědi je výběrem asi stovky otázek, které se na tomto blogu objevily, a Zackových odpovědí na ně. Jsou to odpovědi často drsné, ale vždy vycházející z praktických zkušeností. Zack nikomu nevykládá o tom, jak nádherné je povolání fotografa, že stačí být odhodlaný, mít svůj styl, věřit si a jít do toho. Zack Arias zná řemeslo fotografa do detailu, ví, co obnáší shánění zakázek, jak je to s konkurencí, s náklady na techniku i s úskalími při jednáních s klienty.\nCelá kniha však není jenom o fotografii jako řemesle. Řada dotazů se týká i technického vybavení a i zde jsou Zackovy odpovědi především praktické: rozebere, co je skutečně nezbytné, co je lépe si vypůjčit, do čeho se vyplatí investovat. Nenajdete u něj nadržování žádné značce, a i když nedá dopustit na svůj Phase One, ví, proč ho používá. Zajímavá jsou i jeho doporučení nezbytného, minimálního a pokročilého fotografického vybavení. A nad rámec jsou příběhy z jeho vlastní fotografické praxe.\nKniha je psána jazykem bloggera – Zack nemá daleko k výstižnému slovíčku, které byste v učebnici fotografie pro slečny ze slušných rodin asi hledali marně. To všechno dohromady tvoří unikátní knihu, kterou je potřeba si přečíst – je praktická, je o skutečném světě fotografie a od člověka, který ví, o čem píše.\nInstant Presence:Representing Art in Photography\nBUDDEUS HANA LAHODA VOJTĚCH MAŠTĚROVÁ KATARÍNA\nBěžně 998 Kč898 Kč\nPraha 1945 - 1958 (Josef Illík)


ECB zahájila nový program levných úvěrů bankám | Investičníweb.cz\n22. 6. 2016 14:47 | redakce\nECB zahájila nový program levných úvěrů bankám\nBanky budou v rámci tohoto programu platit zpočátku nulovou úvěrovou sazbu. Pokud ale splní cíle pro další zapůjčení těchto peněz, mohly by od ECB dostat vyplaceno až 0,4 procenta vypůjčené částky, poznamenala agentura Reuters.\nECB v březnu snížila základní úrokovou sazbu na nulu z předchozích 0,05 procenta, zatímco depozitní sazbu srazila hlouběji do záporného pásma na minus 0,4 procenta. Program nákupů dluhopisů zvýšila na 80 miliard eur měsíčně z 60 miliard eur a sdělila, že do programu budou zahrnuty vedle státních dluhopisů nově i dluhopisy firemní. Také tehdy sdělila, že bude každé tři měsíce nabízet komerčním bankám extra výhodné úvěry v rámci nového programu půjček.\nAnalytici očekávají, že zájem o tyto úvěry bude i tak relativně nízký. Banky totiž mají řadu možností, jak si obstarat levné úvěry, a jejich největší obavou je vlažný zájem o úvěry ze strany firemních klientů.\nBanky mají případný zájem o levné úvěry z nového programu vyjádřit do čtvrtka. Výsledky prvního kola ECB oznámí v pátek.\nECB zahájila nový program levných úvěrů bankám Co se děje Doporučená témata Nejnovější videa Výběr z trhů


Osobní a životní kouč pro Pardubice a okolí | Jsem kouč\nOsobní a životní kouč pro Pardubice a okolí\nJsem zkušený osobní kouč, který se zaměřuje na osobní, profesní, partnerské, podnikatelské, vztahové, sportovní a fit koučování. Říkám, že koučuji duši, to znamená, že nahlížím na klienta jako na celek. Nesoustředím pouze na klientovy cíle, ale i na cestu, jak jich dosáhnout, a ta může mít spousty podob. Neočekávejte kouzelnou otázku, která změní váš život, většinou je ten proces dlouhodobější. Podívejte se, co o mě říkají klienti. Obvykle pomáhám lidem v rámci osobního setkání, ale dost často vzdáleně pomocí telefonického kontaktu, mailového, internetového, či Skype spojení. Dost často obě formy kombinujeme, aby naše práce byla co nejefektivnější. Je to úspora času i peněz. Za klienty vyjíždím i do měst jako je Pardubice.\nOsobní konzultace – Pardubice\nOsobní setkávání je možné, i když je dražší než telefonické koučování. Při osobním setkání máme možnost využít grafického vyjádření problému, hodnotit, číslovat, škálovat, využívám hodně malování, grafy, myšlenkové mapy i karty pro koučink a terapie. Cena koučování také je také dána tím, jak je Pardubice daleko od mojí koučovničky. Ráda za vámi přijedu i do měst: Železný Brod, Chrudim, Svitavy, Ústí nad Orlicí. [contact-form-7 404 "Not Found"][contact-form-7 404 "Not Found"]\nBuďte první, kdo ohodnotí “Osobní a životní kouč pro Pardubice a okolí” Zrušit odpověď na komentář


Byty 4+1 Komárov | Eurobydleni.cz\nNabízíme byty 4+1 Komárov ve všech cenových relacích. Záleží pouze na vás, či budete hledat nové byty 4+1 Komárov nebo ty určené k rekonstrukci.\nByty 4+1 Komárov (220+)\nNejrozlehlejší nabízené byty 4+1 v Komárov jsou ideální pro každého, kdo potřebuje k životu velké množství životního prostoru. Třeba nové byty 4+1 Komárov přináší skvělé možnosti, jak si vybrat v Komárov opravdu rozlehlý byt. Pokud si chcete vybrat z nabídky bytů 4+1 Komárov, není nic jednoduššího, než-li si byty 4+1 Komárov prohlédnout na Eurobydleni.cz.\nVšechny námi nabízené byty 4+1 Komárov lze najít na internetu. Momentálně jsou v Komárov byty 4+1 značně oblíbené a není tudíž problém si vybrat takový byt Komárov 4+1, který byste mohli nazvat svým domovem. Pokud jsou byty 4+1 Komárov k dispozici v novém provedení, pak se jistě soustřeďte na cenu.\nPokud vás spíše osloví nové byty 4+1 Komárov, naplňte svou touhu. Pokud potřebujete s ohledem na svoji rodinu byt 4+1 Komárov a máte hlouběji do kapsy, tak na starších bytech 4+1 lze v Komárov ušetřit nemalé prostředky a můžete je za rozumné peníze zrekonstruovat. Většina z nabídky byty 4+1 Komárov mohou být k nastěhování i ihned.\nPrávě hledáte své nové bydlení či jiný druh nemovitosti v kategorii byty 4+1 Komárov, pokud v této kategorii nemůžete nalézt vhodnou nemovitosti zkuste i kategorii následující byty 4+1 Komárov, a to byty 4+1 na prodej Komárov, pronájem bytu 4+1 Komárov, dražby bytů 4+1 Komárov.\nPokud nalezené nemovitosti v kategorii byty 4+1 Komárov nesplňují Vaše představy, rozšiřte své hledání na nemovitosti v následujících kategoriích byty Komárov, prodej bytů Komárov, pronájem bytu Komárov, dražba bytu Komárov.\nDalší lokality v okolí byty 4+1 Komárov\nPro ještě lepší výsledek ve Vašem hledání v kategorii byty 4+1 Komárov, si můžete upřesnit lokalitu pro Váš současný výběr byty 4+1 Komárov. Určitě lépe naleznete byty 4+1 Komárov, který hledáte.


Liberecký kraj a jeho okolí – Alíkoviny – Alík.cz\nvydáno 3. září 2018 ve 4:22 • Cestování\nTento článek vám poskytne pár informací ohledně několika měst, která jsem navštívil v Libereckém kraji, ale taky v jeho okolí.\nLiberec, © lékařský\nLiberec je velké krajské město. Kulturní stavbou je zde televizní vysílač Ještěd. Je vysoký 90 metrů a je ve výšce 1012 metrů nad mořem. Dostat se tam můžeme tramvají číslo 3 na konečnou stanici. Odtud potom lanovkou nebo pěšky. Shora je výhled na celý Liberec. Další atrakce v Liberci je liberecká zoo. Jsou v ní sloni, ary hyacintové, bílí tygři a další zvířata. K zoo se dá dostat tramvají číslo 2 a 3 zase na konečnou stanici (ale na opačnou, než je ta směrem k Ještědu). Pěkná je taky liberecká radnice. Je totiž pěkně vyzdobená.\nJanské lázně jsou malé městečko kousek za Vrchlabím. Je to velice krásné městečko. Poblíž je zábavná atrakce Stezka korunami stromů Krkonoše. První stezka v ČR je na Lipně. Tato stezka v Krkonoších obsahuje: naučnou výstavu o hlíně, výhled na Krkonoše, tobogán vedoucí seshora dolů, suvenýry a restauraci.\nPěkné město, které leží u hranice Libereckého a Královéhradeckého kraje. Jsou zde pěkná náměstíčka a parčíky. Jezdí sem autobus z Prahy. Vrchlabí se taky říká vstupní brána do Krkonoš.\nMěsto, které spojuje s Libercem tramvaj číslo 11. Zastávka je umístěna v malém parku kousek od Horního náměstí. Infocentrum je zde krásný dům Jany a Josefa V. Scheybalových.\nHarrachov je město u hranic Česka a Polska. Je tam plno túr na projití. Např. procházka k harrachovskému nádraží je pěkná, ale ještě pěknější je k Mumlavskému vodopádu, což bylo oblíbené místo, jelikož tam bylo plno lidí s dětmi.\nA ještě něco o místě pobytu. Malá vesnička rozdělená na pár menších vesniček. Např.: Rychlov, Štěpanická Lhota atd. Je zde dobré ubytování, ale je to tu vybavené spíše na zimu. Poblíž je vyhlídková věž.\nKdyž jsme se vraceli do Prahy, zastavili jsme se v Jičíně, což bylo městečko pohádek. Je tam Rumcajsův svět a náměstí, do kterého se vstupuje Valdickou bránou.\nAutor: lékařský (12 let)\nPříspěvek z 3. září 2018 v 10:51.\nMoc pěkné, také jsem z Libereckého kraje a tak různě po tomhle kraji rázuji!\nPozvánka na Alíkovský sraz v Liberci 16. října 2021 » JuldaMulda2010


Zlín se stále ještě nejmenuje Gottwaldov, osamělý snajpr Sobotka a kdo teď porazí tu levnou práci? — HlídacíPes.org\nfacebookový profil hnutí ANO, Tadááá!\nZlín se stále ještě nejmenuje Gottwaldov, osamělý snajpr Sobotka a kdo teď porazí tu levnou práci?\nNapsal/a Robert Malecký 22. října 2017\nPSÍ UŠI. Několik dobrých zpráv na úvod. Lidé v okolí sídel Agfrofertu si mohou oddechnout, tam už je líp. V některých okrscích už se výsledky blíží Národní frontě. Klid nastal i ve Zlíně, který se vzhledem k propadáku komunistů nebude podle původního plánu přejmenovávat na Gottwaldov. A ještě jedna výborná zpráva: každý z dvanácti uprchlíků v ČR bude mít nyní svého protiimigračního poslance. A ještě jich deset zbude na vydělávání peněz pro vůdce Okamuru.\nJen si říkáme, kdo teď porazí tu levnou práci, když ČSSD dopadla, jak dopadla? Osobně se domníváme, že se to zlomilo minulý víkend, kdy premiér Bohuslav Sobotka svolal demonstraci proti svojí vládě a přišla mu na ni většina jeho ministrů. To už i zarputilým voličům ČSSD muselo dojít, že se něco děje.\nČSSD počítá ztráty. Za čtyři roky přišla o 35 mandátů a kmotra Housku, což je sešup srovnatelný jen s poklesem ODS po volbách v roce 2013. Ta jich tehdy ztratila dokonce 37 (a je třeba říct, že komtři ODS se jako muži vybraných způsobů mezi sebou nestřílejí). Jenže zatímco na ODS tehdy musel klečet prezident, 400 policajtů, dvě vrchní státní zastupitelství a Jiří Pospíšil, ČSSD odstřelil osamělý snajpr Sobotka. Good job.\nExistuje rozšířený mýtus o úspěšnosti Sobotkovy vlády jako celku. Pokud je zmiňován, mají se většinou na mysli takové ty zákony, které udělaly z hospod a kaváren koutky pro biomatky a jejich děti, zavedení bonzování a státní udavačské loterie a úspěšný model tržní ekonomiky postavený na likvidaci konkurence prostřednictvím zajišťovacích příkazů. Voliči to ocenili: strany koalice ČSSD+ANO+KDU-ČSL získaly dohromady v roce 2013 45,88 %, letos 42,73 %. Tolik k úspěšnosti Sobotkova dreamteamu. My jsme v sobotním zpravodajství marně hledali vyjádření politiků ČSSD, které by tento úspěšný model usadilo do známých volebních výsledků. A tak si pomůžeme starším citátem z ledna letošního roku, který do podzimu vyzrál jako víno:\n„Chci vyhrát volby. Babišovi možná nabídnu post ministra financí.“\n(Bohuslav Sobotka v rozhovoru pro Deník, leden 2017)\nKdyž teď víme, že koalice jako celek úspěšná nebyla a vidíme ty protichůdné pohyby zisku ANO a ztráty ČSSD a lidovců, vychází nám z toho memento: Není to kvalita vládnutí, ale spolupráce s Babišem, co ČSSD pohřbilo. Vzkaz všem, kdo uvažují o tom, že by ho chtěli korigovat zevnitř vlády.\nA nyní si prosvištíme některá cizí slovíčka. Volba dnes padla na ústavně-právní pojem abolice.\nČlánek 63 Ústavy\n… j) nařizuje, aby se trestní řízení nezahajovalo, a bylo-li zahájeno, aby se v něm nepokračovalo,\n… (3) Rozhodnutí prezidenta republiky vydané podle odstavce 1 a 2 vyžaduje ke své platnosti spolupodpis předsedy vlády nebo jím pověřeného člena vlády.\nOsoby a obsazení: V hlavní roli Miloš Zeman a premiér, resp. Miloš Zeman a premiérem pověřený ministr. Dosaďte si sami dle vlastní zobrazivosti.\nPane malecký , vystihl jste podstatu věci, Sobotka a celé současné vedení ČSSD bylo ve vládě za blbce a otloukánky!\nDěkuji a přeji dobrý zbytek večera.\nOmlouvám se za nepozornost : Pane Malecký …\nPan Okamura by měl poslat do Německa děkovný dopis paní Merkelové za svůj úspěch ve volbách. ČSSD kdyby nerozdávala peníze bohatým státním úředníkům ale soustředila se jen na důchodce a řádně řídila polici, mohla volby vyhrát. Já, jako volič ODS si myslím , že této straně pomohl Klaus junior jako užitečný idiot . Ale pan Fiala by si měl dát pozor aby novou ODS nezničil jako jeho fotr s Topolánkem tu starou ODS. My ostatní si můžeme připravit na vládu kalšnikova, jak nám radí náš oblíbený prezident Zeman, kdyby nám někdo chtěl brát svobodu.\nNení to kvalita vládnutí,ale paktovaní s TOP09 co ČSSD pohřbilo.A k tomu policejní reforma,nějaké to lithium a přemýšlívým občanům došla tak nějak trpělivost.Není třeba z jednoduchosti dělat složitosti..\nKdyž ono bohužel, v tomto Kocourkově není jednoduchý ani výklad ústavy.\nPodívejme se na ty body prakticky\n1. Prezident republiky dále … j) nařizuje, aby se trestní řízení nezahajovalo..\n>> Jenže, trestní řízení se nezahajuje obviněním pachatele, ale už okamžikem kdy se policie dozví že se nějaký trestný čin stal a začne ho vyšetřovat. Tedy, Zeman mohl nařídit aby se nezahajovalo nebo se v něm nepokračovalo, už cirka před 2 lety nebo kdykoliv od té doby. A dnes (ani před volbami) by si nikdo ani nevzpomněl, že nějaký případ Babiš existoval. Dělat to až teď , v období 2 voleb (parlamentních i prezidentských, bylo je a bude pro oba aktéry velice riskantní. Takže proč?\n2) Rozhodnutí prezidenta republiky vydané podle odstavce 1 a 2 vyžaduje ke své platnosti spolupodpis předsedy vlády\n>> Nevím zda si to všichni uvědomují, ale do doby než se podaři Babišovi sestavit vládu.. (Nebo někomu jinému) a tu vládu odsouhlasí parlament, je tím předsedou vlády stále pan Sobotka..A ten určitě ukončení trestního řízení v případu Babiš nepodepíše…


Videoher se prodalo za 2,44 miliardy korun, tržby vzrostly o desetinu | E15.cz\n11. dubna 2013 • 11:33\nCelkový obrat za prodej videoher a herních konzolí loni meziročně vzrostl o více než desetinu na 2,44 miliardy korun. Informovala o tom dnes Asociace herního průmyslu České a Slovenské republiky.\n„Nově publikovaná čísla dokazují, že segment videoher patří v ČR a SR mezi nejrychleji rostoucí odvětví zábavního průmyslu. Trh se vzpamatoval ze stagnace, kterou zažil v roce 2011,“ uvedla asociace. Do statistik jsou započítány obraty z prodeje her pro osobní počítače, herní konzole PlayStation 3, Wii, Wii U a Xbox 360 a kapesní konzole 3DS, DSi, PSP a PS Vita. Výsledek zahrnuje i prodeje samotných herních zařízení s výjimkou PC.\nSamotné videohry se na celkovém obratu herního trhu podílejí přibližně třetinou. Mezi nejúspěšnější tituly loňského roku patří akční hra Diablo III, online hra Guild Wars 2, historická akční hra Assassin's Creed III, fotbalová simulace FIFA 13 a hry pro celou rodinu jako Wonderbook: Book of Spells nebo Kinect: Star Wars.\n„Zajímavý růst očekáváme ale i v letošním roce, ve kterém je očekáván příchod další generace populárních konzolí PlayStation a Xbox,“ uvedl prezident asociace Dušan Benža.\nAsociace je občanským sdružením, které sdružuje největší společnosti z řad importérů a distributorů interaktivního softwaru působící v České republice a na Slovensku.\nČeši utratili za videohry 2,2 miliardy