“Přemyslovské střední Čechy: Tyto Hejnovy Toulky Slánskem, Kladenskem a Berounském v detailním záběru popisují krajinu v samém srdci Čech, která je historicky spojená se vznikem našeho státu. Jak známo, střední Čechy byly původním panstvím rodu Přemyslovců a jsou spojeny nejen s četnými historickými událostmi, ale hlavně s dlouhou řadou pověstí, v nichž se objevují hrdinové Kosmovy kroniky i méně známé postavy, zasazené do kontextu událostí a míst až jedním z jeho pokračovatelů – Václavem Hájkem z Libočan. Průvodce Tomáše Hejny sleduje v jednotlivých trasách místa spojená s jediným českým panovnickým rodem a s jeho minulostí, připomíná známé i málo známé pověsti a osobnosti a především čtenáře seznamuje s řadou jak notoricky známých, tak i opomíjených památek. V neposlední řadě pak i s místy, která bychom jen těžko sami navštívili. Jak říká anotace na zadní obálce představovaného titulu: S touto knihou se nikdo nemusí bát, že se během výletů ztratí. Hejnův průvodce totiž obsahuje podrobné popisy cest a je opatřen řadou užitečných odkazů. Jednotlivé cesty po Kralupsku, Slánsku a Berounsku jsou vhodné jak pro pěší, tak i pro cyklisty a každá z nich je vybavena informacemi o délce a náročnosti. “\nIvan Černý - Přemyslovci\n2021-03-29 10:17:57 - thejna@iolympia.cz -Czech Travel Press\n“Zapomenout znamená zradit. Československý zahraniční i domácí odboj za druhé světové války knižně\nMateriály mapují vzestup a zánik brněnského závodu továrníka Václava Jiránka. Libor Nedorost věnuje zvláštní pozornost Janu Půlpytlovi-Podhajskému, který jako záložní důstojník prošel krkolomnou pouť přes Polsko, Sovětský svaz, Střední východ do libyjského Tobruku. Jako velitel 4. roty Československého pěšího praporu 11 – Východního ho pomáhal bránit a který jako velitel 5. praporu 3. čs. Samostatné brigády v SSSR beze stop zmizel na Dukle... Nedorost se zaměřuje i na Jiránkova zetě Jana Zahradníka, který s ohledem na svou účast v odboji v souvislosti s tzv. kyjovskou heydrichiádou, prošel peklem německých koncentračních táborů.\nAutor přináší nejen jedinečné svědectví o odvaze Čechů, Moravanů i Slováků za 2. světové války v boji proti hitlerovské mašinérii, ale současně připomíná současníkům, že na to vše ´zapomenout znamená zradit!´\nLibor Nedorost publikoval i řadu časopiseckých článků, jejichž tématem jsou jak účast vojáků z Čech a Moravy v rakousko-uherských jednotkách během 1. světové války, historie sokolských Pluků Stráže svobody, tak i regionální a literárně historická témata. Za všechny jmenujme soudní proces s básníkem Petrem Bezručem – Velezrádce Petr Bezruč.\nCelá kniha je rozdělena do patnácti oddílů.\nNapříklad dějství Pod Goetheho dubem vypráví o příjezdu Jiránkova zetě Jana Zahradníka do koncentračního tábora Auschwitz I. Ten nebyl primárně táborem vyhlazovacím, nýbrž koncentračním v jeho pravém slova smyslu.\n„Přestože v něm vězňové těžce pracovali, trpěli nedostatkem potravy a sadistickým násilím svých německých trýznitelů, ve srovnání s dřevěnými nevytopenými baráky v Březince, které byly vyhrazeny židovským vězňům, však byly jejich životní podmínky „relativně lepší“. I přesto však měli obyvatelé tábora Auschwitz I. každý den k smrti, která měla v německých koncentrácích tisíce podob, blízko.“\nV rodinném archivu se uchovaly také korespondenční lístky Jana Zahradníka odeslané rodině z Buchenwaldu, kam byl 19. srpna 1943 transportován.\nJan Zahradník se ke své rodině vrátil dne 15. června roku 1945 v pruhovaných vězeňských šatech a s vytetovaným vězeňským číslem na ruce.\n„Po válce se dlouhou dobu vypořádával s následky prožitých útrap, které zanechaly trvalé následky v podobě částečné invalidity. Jako vzpomínku na léta věznění si doma uchovával deku, která jej provázela německými lágry. Podle svědectví jeho blízkých ji až do své smrti používal k žehlení svého oblečení. Až do své smrti 7. 4. 1996 se aktivně angažoval v Českém svazu protifašistických bojovníků.“\nZa poskytnutí recenzního výtisku této mohutné a krásné publikace děkujeme nakladatelství Olympia. “\n2021-12-07 08:47:07 - thejna@iolympia.cz -\n“Ivan Černý: Buďte stálí a co nejstálejší…\nTouto poslední větou z příspěvku Karla Čapka do Lidových novin, 4. 12. 1938, otevírá v předmluvě Od člověka k člověku své ojedinělé, až encyklopedické dílo Libor Nedorost v unikátní knize o více než šesti stech stranách, příznačně nazvané Zapomenout znamená zradit, která právě vyšla v nakladatelství Olympia. V podtitulku nese upoutávku: Československý zahraniční i domácí odboj za druhé světové války.\nNefalšovaná učebnice okolností vzniku a průběhu II. světové války\nKnihu autor připsal s láskou své ženě, jejíž poznámka při návštěvě koncentračního tábora Mauthausen „děda Zahradník byl taky v koncentráku,“ v něm vzbudila touhu zjistit, proč se tak stalo. Poté následovaly roky bádání v archivech a všech možných dostupných materiálech, setkávání s pamětníky a konzultace s historiky, specializovanými na dané téma, až mravenčí práce a mimořádné tvůrčí vypětí bylo korunováno představovanou knihou Libora Nedorosta. Nezanedbatelný je i fakt, že se tak děje v čase dlouhodobých snah tzv. vyvinit se ze zodpovědnosti hrůz druhé světové války, holokaustu a plánů na světovládu Třetí říše s vyhlazením Slovanů a dalších „nekvalitních“ národů z mapy světa. Za tichého souhlasu EU a podporou NSR se začíná předělávat historie německého fašismu a veškerého zla, co zapříčinil. Pokud nám v brzké době hrozí předělávání a přepisování učebnic dějepisu pod taktovkou Ústavu pro studium totalitních režimů, především vzlykajícím nad utrpěním “vyhnaných“ Němců po válce, je pak Nedorostova publikace nenahraditelným zdrojem událostí vzpomínaného období.\nJen malá poznámečka pro popírače holocastu a vyviňování se ze zodpovědnosti za všechny jmenované zločiny proti lidskosti: Hitlerovci se snažili na přelomu let 1944 - 1945 v končících likvidačních koncentračních táborech, před příchodem Rudé armády a spojenců, zlikvidovat stopy po plynových komorách, krematoriích a hromadných hrobech jejich srovnáním se zemí a sázením hájů. Činili s tak se známou německou důkladností, ale marně! A to již ani nehovoříme o plánech německé generality a hodnostářů NSDP, jak se vyrovnat s poválečnou situaci a postupné obnově Německa, která právě přišlo s myšlenkou, aby se EU změnila v nový stát (pod vedením NSR).\nPatnáct kapitol zvaných dějství, spousta dobových snímků a ilustračního materiálu\nRozsáhlou publikaci rámují osudy pplk. i.m. Jana Půlpytla – Podhajského a jeho rodiny. Na základě četné dobové dokumentace vytváří Libor Nedorost, jak již jsme shora poznamenali, zdařile a objektivně plastický obraz československého zahraničního a domácího odboje. Včetně krutých represí ze strany nacistického aparátu, jemuž napomáhala činnost řady konfidentů. Autor svým čtenářům přináší nejen jedinečné svědectví o odvaze Čechů, Moravanů i Slováků za 2. světové války v boji proti hitlerovské mašinerii, ale současně připomíná současníkům, že na to vše Zapomenout znamená zradit!\nÚvodem do problematiky je letitý vztah s „našimi Němci“\nJiž z kraje knihy se logicky Libor Nedorost zabývá vztahem Němci a Češi v Rakousko-Uherské monarchii, neboť tudy vede cesta k rozklíčování dalších událostí, zvláště pak vývoji po vzniku ČSR. Není sporu, že se odjakživa jednalo o německý postoj, nejenom k našemu národu v Monarchii, který je možné nazývat přezíravou kulturní a nacionální nadřazeností. Situace graduje po roce 1918, kdy se německý živel v českém a moravském pohraničí jen těžko smiřoval s rozpadem monarchie, stejně jako se ztrátou vůdčích pozic. Kdo dnes už ví, včetně učitelů dějepisu na základních školách, či si vzpomene na program „českých“ Němců a jejich bojů v rámci německého odboje proti nově utvořenému československému státu, za provincii Deutschböhmen a připojení k tzv. Německému Rakousku. Němci tenkrát bojovali se zbraněmi v ruce proti spolužití s Čechy, Moravany a Slezany v mladé republice prakticky po celém území tzv. Sudet – od Šumavy až na Moravu. Není možné v rámci této recenze vypisovat všechna fakta, a situace, popisované a rozebírané v publikaci, to již necháme na zvídavém čtenáři. Faktem je, že v této kapitole nám autor Nedorost plně vysvětluje zárodky budoucích problémů koncem třicátých let, včetně nacistické okupace a okleštění republiky.\nA pomalu se přesouváme k roku 1939\nČeskoslovenská zahraniční politika věřila od roku 1936 v bezpečnou francouzsko- britskou-sovětskou spolupráci, která by se uplatnila vojensky, jakmile by Německo začalo ohrožovat československé území. Po Mnichovské zradě Francie a Británie bylo prakticky vráceno naše území k Německu. Zbytečné byly práce na obranu státu, zbrojení, budování strategických cest i pohraničních opevnění. Libor Nedorost kupí jeden fakt za druhým, argumenty známé i méně známé komentuje čtivým a srozumitelným jazykem a připravuje si tak půdu pro následující kapitoly, kterým říká s autorskou licencí - dějství. Situace a sled mezinárodních událostí graduje.\nVálka začala a jak dopadla\nTak o tom všem hovoří kapitoly Polský legion, Východní skupina i Děla na Středním východě. A dostáváme se ke kapitolám, která budou většinu čtenářů zřejmě zajímat nevíce: Protektorát, Stanné právo, Smrt si říká Mišutka až po dějství XV.: Každému, co jeho jest ( hebrejsky Jedem des Seine).\nS příslovečnou pečlivostí a bohatým sběrem podkladů a materiálů se Libor Nedorost věnoval i v posledním dějství své vynikající knihy. Dočteme se zde, mj. že protektorát trval 6 let, 1 měsíc a 19 dní. Během této doby v důsledku německé okupace zahynulo našich 343 tisíc osob. Během protektorátu příslušníci německého nadnároda zklividovali českou občanskou společnost, rozpustili české spolky a politické organizace a uzavřeli české vysoké. Zcela ovládli české hospodářství, které využívali pro válečný průmysl stejně jako Čechy starší 14 let, Do posledních dnů na okupovaném území dokázali mučit a hromadně vraždit.\nPřed koncem druhé světové války to v Protektorátu Čechy a Morava vypadalo, jako kdyby tu Němci měli vládnout navždy. Na Valašsku, ale i v jiných místech, stupňovala komanda SS teror až k zvrácené brutalitě a sadismu. Obětí fašistů se stali lidé kupříkladu z Ploštiny, Prlova, Javoříčka nebo Vařakových Pasek. V květnových dnech roku 1945 stačilo ke smrti málo, tak jako tomu bylo v Přerově, Velkém Meziříčí, Třešti, Živohošti, Kolně, Krahulčí u Telče nebo v Leskovicích u Pelhřimova, kde příslušníci zbraní SS přitloukli jednoho z hospodářů na vrata jeho stodoly, aby se musel dívat na mučení a znásilnění svých dvou nezletilých dcer a manželky, které byly poté svázány drátem a hozený do hořícího domu. V Ledcích u Mladé Boleslavi Němci pobili za jediný den 34 místních občanů. V Úsobské ulici v pražské Krči „hrdinové“ z vojsk SS postříleli v domě číslo 255 celkem 35 osob, včetně dětí…hrůzný výčet tragédií ale pokračuje…\nČeská historická zkušenost s Němci té doby je jednoznačná a neomluvitelná!\nBenešovy dekrety a rozhodnutí o odsunu (dnes tak často popisovaný jako vyhnání), přijatý vítěznými mocnostmi nad hitlerovským fašismem ve své knize Zapomenout znamená zradit rozebírá autor publikace rovněž velmi pečlivě, stejně tak jako předchozí kapitoly. Mimo jiné je zajímavá zmínka o projevu ministra spravedlnosti Prokopa Drtiny v pražské Lucerně ze 17. května 1945:\n„Bestialita vandalství, jehož se Němci na poslední chvíli dopustili v Praze, tato obvyklá zvěrstva národa kulturtägrů sama naznačují, co je a co musí být prvým úkolem při zakládání nového života. Vyčistit republiku celou a úplně od Němců.\nTo je příkaz chvíle pro každého z nás, to je dějinný úkol naší generace. My prostě nemůžeme po tom všem žít s Němci. My jsme zvítězili, musí oni pryč. Nepochybuji, že co jsem řekl, je ve shodě ohromné většiny našeho národa…“\nSvého času byla na nádvoří hotelu Bílá Růže v Českém Krumlově deska s Benešovým státnicky prozíravým citátem:\n„…přijde brzo chvíle, kdy tito viníci se budou před sebou samými a před světem očišťovat z toho, co v těch letech napáchali. A budou tomu sami věřit a před světem se očišťovat z toho, co v těchto letech napáchali. A budou tomu sami věřit, až tyto nové lži budou přednášet. A konečně přijdou opět, aby od očišťování přešli k útoku…“\nV této souvislosti Libor Nedorost též cituje německou kancléřku Angelu Merkelovou z 20. 6. 2018 v Berlíně, při vzpomínce na německé oběti vysídlení:\n„Vyhnání a útěk Němců byl především bezprostředním následkem Němci započaté druhé světové války a nevýslovných zločinů nacionálněsocialistické diktatury. To ale nic nemění na tom, že pro vyhnání neexistovalo ani morální, ani politické ospravedlnění.“\nTumáš čerte kropáč, chtělo by se zavtipkovat, kdyby situace nebyla tak vážná, a Němcům se neomlouval za odsun, přijatý v roce 1945 na konferenci tzv. Velké trojky v Postupimi, nejenom Havel,ale ani řada dalších politiků současnosti, s Bělohrádkem v čele.\nJedinečná publikace Libora Nedorosta je uzavřena výčtem pramenů použité literatury na šesti stranách, včetně informací o archivních pramenech i informacích z dobového tisku.\nJUDr. Libor Nedorost, Ph.D.,MBA. je absolvent právnické fakulty MU v Brně v roce 1994 v oboru správní věda, správní a finanční právo.\nV roce 2007 vydal v nakl. LIBRI trilogii Češi v 1. světové válce (první díl Mým národům, druhý díl Na frontách Velké války, třetí díl Do hořkého konce). Publikoval mj. i řadu časopiseckých článků, jejichž tématem jsou jak účast vojáků z Čech a Moravy v rakousko-uherských jednotkách během 1. světové války, historie sokolských Pluků Stráže Svobody, tak i regionální a literární historické téma, jako např. Soudní proces s básníkem Petrem Bezručem – Velezrádce Petr Bezruč.“\n2021-12-06 08:35:04 - thejna@iolympia.cz - odborovysvaznovinaru.cz\n“Ve své nové knize nám Hejna nabízí čtyřicet historických povídek, založených na skutečných událostech. A jsou to události více či méně běžnému člověku neznámé. O to více pak napínavé a vzrušující! Posuďte sami: Příběh o líbánkách Ivana Hrozného, o bílé paní, která zabila Fridricha I. Pruského, o svatební noci Kateřiny Veliké nebo třeba o sebevraždě malíře Benjamina Haydona a americkém císaři Nortonovi, …\nJedinečný tvůrčí přístup…\nTomáš Hejna, který má, jak jsme již naznačili, velmi blízký vztah k historii, nám v představované publikaci ukázal, jak mnohostranně je možné historii vnímat a literárně zpracovávat. A to v uceleném příběhu, v krátkých útvarech. Hejna, jako jeden z mála publicistů, umí využít zvláštní formu psaní – spojení beletrie s historickým výkladem. Zde vidíme, jak důležité je najít v bludišti dějin příběh a oprostit ho od balastu. Čtení je to krátké, úderné, bez zbytečných popisů.\nJde o čtenářsky oblíbený a přitom originální útvar. Tomáš Hejna historickou epizodu zpracoval nejdříve jako povídku, pak příběh doplnil strohou dějepisnou pasáží.\nTento způsob zpracování je velmi zajímavý a nutno říci objevný, protože čtenáře tak trochu rafinovaně postaví do role posuzovatele.\n…a výborný výsledek\nPodle Hejnových slov jde o drobné fragmenty dějin, epizodky, které se snažil zpracovat pro čtenáře přijatelnou a dostatečně zábavnou formou. To se mu podařilo, protože kniha se přečte takříkajíc jedním dechem. Čtenář se tedy nejen poučí, ale netrpí pocitem zahlcenosti, jak to u mnohých knih s historickým tématem bývá. V tomto ohledu je Hejna originální, protože dovede vyhovět vkusu a přitom se nepodbízet čtenářům.\nTémata jdou pečlivě vybraná, autor si vybíral odvážný a překvapivý příběh. A tak ještě jednou zalistujme knihou a vybírejme z přitažlivého obsahu:\nRozdrážděte medvědy, Octové zálivky, Knihu nebo smrt, Nepotopitelný ostrov, Jednou takhle po ránu, Pozor, padá orchestr, Hotel hrůzy, Ženu ani květinou neuhodíš, a další.\nJe třeba říci, že Tomáš Hejna dokonale zvládl povídkový útvar a pracoval se silnou pointou, čtenář však bude vždy vědět, o jakou historickou dobu se jedná, neboť v záhlaví je uveden letopočet, kdy se příběh odehrál.\nAutor nepreferuje české dějiny, jeho záběr je doslova světový. Také uváděním letopočtů u jednotlivých kapitol nás bezpečně vede historií – od roku 1547 do roku 1970. A tak si přečteme příběh i o Britech válčících v Afganistanu, o nástupu Viktorie na britský trůn, o návštěvě habešské královské rodiny a dalších. Jednotlivé historické příběhy jsou umocněny obrázkem, v černobílém provedení na první straně pod titulem. Působivá je i obálka knihy, graficky použité obrázky tvaru kartiček. Publikace vyšla v měkkých deskách a doporučujeme ji jak milovníkům historie, učitelům i studentům, tak řadovým čtenářům, hledající zábavu a poučení. Jistě bude i pěkným dárkem pod stromeček. Více na: www.iolympia nebo www.olympiaforum.cz\nTomáš Hejna ( nar. 1991) vystudoval Střední školu knižní kultury. Do literatury vstoupil v roce 2011 se svou básnickou sbírkou První květy. Píše prózu i literaturu faktů, kde se ve svých knihách soustředí nejen na důležité události a významná místa, o nichž ví jen hrstka zasvěcených lidí. Dosud mu vyšlo: Pozapomenuté osobnosti české literatury, Osudová místa Prahy, Báječný svět literatury (s A.L. Neradovou), Přemyslovské střední Čechy, Pravda o první republice, Pověsti, báje a mýty od Okoře k Vltavě, Od Mělníka po Český ráj, dále pak 50 zajímavostí na Kralupsku, Slánsku a Kladensku a další.\n2021-11-18 12:37:35 - thejna@iolympia.cz - odborovysvaznovinaru.cz\n“Od Mělníka k Českému ráji: Na předchozí publikaci navazuje doslova ještě tiskařskou černí vonící svazek turisticko-historického průvodce Tomáše Hejny Mělnickem, Kokořínskem, Mladoboleslavskem a Mnichovohradišťskem. Tato krajina je plná nádherných a zajímavých památek, přírodních zajímavostí a kouzelných výhledů v každé roční době. Praktický Hejnův průvodce turisty a výletníky se zájmem o historii provede okolím jmenovaných měst, zavede na řadu pozoruhodných míst a seznámí nás nejen s jejich historií, ale také i s významnými osobnostmi s místem spjatými. Objevme tedy s průvodcem v ruce kupříkladu mělnické podzemí, kokořínské skalní byty nebo třeba skalní hrady na Okraji Českého ráje. Stranou našeho turistického zájmu jistě nezůstane Kokořín, Bezděz, zámek Humprech či hrad Kost, nebo kosmonoská loreta a další vzácná místa. Stranou nezůstávají ani drobné památky a místní pověsti. Autor přitom podává čtenáři i řadu praktických návodů na cesty a detailně popisuje jednotlivé úseky tratí. Každý se tak může dopředu připravit, co ho cestou čeká, na který úsek připadne více času a sil a který bude naopak snadný. Hejnova kniha je vhodná jak pro milovníky pěší turistiky, tak pro cyklisty a také koloběžkáře, jejichž potřeby autor u každé trasy zohledňuje. “\nIvan Černý - Mělník\n2021-03-29 10:24:44 - thejna@iolympia.cz - Czech Travel Press\n“České Vánoce: A do třetice všeho dobrého. S turistickým průvodcem neotřelého námětu v ruce, se zvídavý čtenář a výletník může vydat vánočním putováním napříč časm a tradicemi. Pavel Toufar na třech stech stranách publikace kapesního formátu, bohatě vybavené ilustracemi i fotopřílohou, láká své čtenáře k toulkám za českými i moravskými vánočními zvyky. Cílem může být třeba Jindřichův Hradec, kde se pečlivě starají o unikátní Krýzovy jesličky, největší mechanický betlém na světě, stejně jako třeba Třebechovice pod Orebem se slavným mechanickým Proboštovým betlémem. Ovšem, turisté se mohou vydat třeba i do Jilemnice za neméně skvělým pohyblivým betlémem Jáchyma Metelky, nebo za současným mechanickým betlémem ze Sušice či z Horní Lidče. Krásný je též výlet za tradicí domácích betlému v Třešti. Z Přeštic na Klatovsku se s Toufarovým průvodcem můžeme vydat do Rožmitálu pod Třemšínem a to po stopách Jakuba Jana Ryby, autora slavné České mše vánoční. Obzor našich vědomostí ve své publikaci rozšiří autor představovaného svazku z edice Navštivte… i kapitolkami, věnovanými historii výroby papírových vystřihovacích betlému, vzniku a výrobě vánočních ozdob i vánočním pověrám.Vraťme se však závěrem k mechanickým betlémům – většina z popisovaných je zpřístupněna celoročně. Proto není nutné čekat pouze na vánoční čas.“\nIvan Černý - České Vánoce\n2021-03-29 10:25:49 - thejna@iolympia.cz - Czech Travel Press\n“Seriál Čs. televize „Chalupáři“ (1975, režie F. Filip) není nutné nijak zvláště představovat. Humorný příběh o tom jak venkov vyléčil protivného dědka je znám díky četným reprízám na všech možných televizích – a stále za vysokého diváckého zájmu. Bylo, a stále je, skvělé pozorovat, jak zdravý venkovský vzduch měnil názory a předsudky bytostného Pražáka Evžena Humla, jak mu společné žití se všeumělem Bohoušem ve vesnici Třešňová jen a jen prospívalo.\nÚspěšný spisovatel a scenárista Vladislav Kučík se rozhodl jaksi symbolicky, ne fakticky, na onen legendární tv. seriál navázat, a to svojí novou zábavní knihou „Chalupáři-nová generace.“ Ovšem dnešní život je poněkud jiný, než před 45lety, v onom legendárním tv. seriálu. Na jedné straně se v Kučíkově knize objevuje nikým nečekaný navrátilec do vlasti, pan Bořek, archetyp čecho-amerického milionáře, kterému se nedostává hotovosti pro fatální neúspěch v podnikání, a na straně druhé pak příbuzní, co se snaží strýčka řádně „vydojit do mrtě“ a hlavně vykopat z jeho pražského bytu na Malé Straně, který po jeho emigraci v 80.letech nekompromisně obsadili. A tak se, peripetiemi příběhu, podobně jako Evžen Huml v původních „Chalupářích.“ ocitá zkrachovalý burzián Bořek ve vesnici Jablečná v Krušných horách, v domku, který je nucen sdílet s místním údržbářem, příležitostným výčepním a mistrem „práce všeho druhu“ Drahomírem.\nV knize se setkáme s mnoha aspekty moderní doby – s našimi i zahraničními investory, kteří nekoukají doleva doprava a za přispění místních gaunerů se chystají vesnici Jablečná patřičně odrbat. A nechají se vesničané „Prahou“ vskutku odrbat? A ne jenom obchodně? V ději knihy poznáme rovněž vykutálené právníky, divné obchodní machinace, bídu české policie, nezaměstnanost, prostituci i bitcoiny. Z toho všeho vyplývá - bude umět česká vesnice Jablečná změnit a kamsi posunout tvrdého, v USA na newyorské burze vyškoleného, podnikatele Bořka?\nKučíkova kniha se bezesporu povedla, je fakt zábavná, plná milých i nemilých postav, co se pinožením za vlastním přežitím, či za zábavním žitím, dopouštějí řádky malých či velkých lumpáren.\nI proto je zcela logické, že kniha"Chalupáři-nová generace" může být skvělou předlohou pro nový televizní seriál, se šancí řadě českých herců se "popasovat" s tím, co řadu let před nimi dokázali ve starých "Chalupářích" ti hráči vskutku velcí: Sovák, Kemr, Menšík, Bohdalová, Větrovec, Hlinomaz a další..\nPavel Nadymáček “\nPavel Nadymáček o knize Chalupáři-nová generace\n2020-01-21 09:18:50 - info@iolympia.cz -


IV. ÚS 1075/11 #1\nIV. ÚS 1075/11 #1Usnesení ÚS ze dne 25.07.2012\nIV.ÚS 1075/11 ze dne 25. 7. 2012\nÚstavní soud rozhodl mimo ústní jednání a bez přítomnosti účastníků řízení v senátě složeném z předsedkyně Vlasty Formánkové, soudce Miloslava Výborného a soudkyně zpravodajky Michaely Židlické, ve věci stěžovatele Z. L., právně zastoupeného advokátem Mgr. Jaroslavem Červenkou, Chmelova 357/2, Hradec Králové, proti usnesení Nejvyššího soudu ze dne 11. 1. 2011 sp. zn. 7 Tdo 1599/2010 a usnesení Vrchního soudu v Praze ze dne 15. 7. 2010 sp. zn. 2 To 80/2010, takto:\nÚstavnímu soudu byl dne 12. 4. 2011 doručen návrh na zahájení řízení o ústavní stížnosti ve smyslu § 72 zákona č. 182/1993 Sb., o Ústavním soudu, ve znění pozdějších předpisů (dále jen "zákon o Ústavním soudu"), prostřednictvím něhož se stěžovatel domáhal zrušení výše citovaných rozhodnutí obecných soudů.\nDne 14. 6. 2007 se měl stěžovatel dopustit na nezletilé Janě P. (jedná se o pseudonym) trestného činu pohlavního zneužívání a trestného činu vydírání, za což mu byl uložen souhrnný trest v délce trvání jedenácti roků. Na místě činu byl bezprostředně po spáchání trestného činu zajištěn biologický materiál v podobě spermatu, z něhož byl získán DNA profil pachatele. Tento profil byl následně vložen do databáze DNA a vzhledem k tomu, že v té době nebyl předložen žádný srovnávací materiál, byl získaný DNA profil vložen do národní databáze DNA jako neznámá stopa z místa činu. K datu vyhotovení odborného vyjádření, tj. 3. 7. 2007 nebyla zjištěna žádná shoda. Ke dni 10. 3. 2010 byl DNA profil získaný z výše uvedené stopy opětovně porovnán s DNA profily uloženými v národní databázi DNA a byla zjištěna shoda s DNA profilem osoby stěžovatele. Pravděpodobnost této shody přitom mnohonásobně překračuje hranici obecně uznávanou ve forenzní praxi jako limit pro individuální identifikaci.\nStěžovatel se ve své ústavní stížnosti snaží zpochybnit především tu část dokazování, jež se váže k procesu získání a porovnání vzorku DNA. Soudy dle stěžovatele založily svá rozhodnutí na neprůkazných listinách týkajících se vzorku DNA, které nebyly součástí trestního spisu, přestože na ně zprávy Policie ČR odkazovaly a orgány činné v trestním řízení z nich vycházely při závěru o ztotožnění vzorku DNA z místa činu s DNA stěžovatele. Skutková zjištění soudu, a z toho plynoucí nesprávná právní kvalifikace jsou v zásadním a extrémním nesouladu s provedenými důkazy. Pouhý fakt, že byla prokázána přítomnost stěžovatele v Hradci Králové v den spáchání trestného činu a znalecký posudek zabývající se jeho zdravotním stavem, nenasvědčuje spáchání trestného činu. Dále stěžovatel odmítá použití vzorku DNA vloženého do národní databáze jako rozhodujícího a usvědčujícího důkazu, neboť existence takové databáze není v českém právním řádu upravena zákonem, funguje toliko na základě interního pokynu policejního prezidenta. Není tak zajištěna zákonná kontrola vzorků, zvláště pak před manipulací a zneužitím. Rozhodnutí soudů jsou dle stěžovatele projevem přepjatého formalismu a porušují ústavně zakotvenou zásadu rovnosti účastníků, neboť soudy bez věcného odůvodnění a ryze paušálně odmítly přiznat jakoukoli relevanci důkazům předloženým stěžovatelem, zejm. závěrům jím předložených lékařských zpráv a odmítly provést nové znalecké posudky k odstranění vnitřních rozporů. V neposlední řadě se měly soudy dopustit pochybení i tím, že při ukládání trestu nectily zásadu přiměřenosti, čímž je uložený trest v rozporu se svým účelem.\nPokud jde o tu část ústavní stížnosti, v níž stěžovatel polemizuje s hodnocením důkazů provedeným obecnými soudy, odkazuje Ústavní soud na svou ustálenou judikaturu, dle níž je Ústavní soud povolán zasáhnout do pravomoci obecných soudů a jejich rozhodnutí zrušit pouze za předpokladu, že právní závěry obsažené v napadených rozhodnutích jsou v extrémním nesouladu s vykonanými skutkovými zjištěními anebo z nich v žádné možné interpretaci nevyplývají (srov. nález Ústavního soudu ze dne 20. 6. 1995, sp. zn. III. ÚS 84/94, publikován ve Sbírce nálezů a usnesení Ústavního soudu ČR, svazek 3, nález č. 34, str. 257). Ústavní soud v tomto smyslu napadené rozhodnutí přezkoumal, přičemž vadu, jež by vyžadovala jeho zásah, neshledal. Ústavnímu soudu nezbývá než připomenout, že mu nepřísluší "hodnotit" hodnocení důkazů obecnými soudy, a to ani v případě, kdyby se s takovým hodnocením neztotožňoval (srov. nález Ústavního soudu ze dne 1. 2. 1994, sp. zn. III. ÚS 23/93, publikován ve Sbírce nálezů a usnesení Ústavního soudu ČR, svazek 1, nález č. 5, str. 41).\nV samotné skutečnosti, že národní databáze DNA není upravena zákonem, nelze dle náhledu Ústavního soudu spatřovat protiústavnost. K té by mohlo hypoteticky dojít za situace, kdy by vznikly důvodné pochybnosti o informacích z této databáze vycházejících. To se však v předmětném případě zjevně nestalo. Stěžovatel se ve svém podání zaměřil na procesní zpochybnění důkazu DNA, ovšem s tímto zpochybněním nepřináší žádný důkaz, jímž by své závěry podepřel. Dle náhledu Ústavního soudu rozvinuly obecné soudy dostatečný řetězec důkazů o tom, že se stěžovatel trestného jednání dopustil. Opakování, resp. reprodukování závěrů obecných soudů není náplní přezkumu věci Ústavním soudem.\nÚstavní soud dále připomíná, že z hlediska požadavků spravedlivého procesu zakotvených v hlavě páté Listiny, resp. článku 6 Úmluvy, každý trestní proces musí mít kontradiktorní charakter a musí zajišťovat rovnost zbraní mezi obžalobou a obhajobou. Právo na spravedlivý proces implikuje jak pro obžalobu, tak pro obhajobu možnost seznámit se s připomínkami nebo důkazy předloženými protistranou a vyjádřit se k nim. Úlohou, jakou Ústavnímu soudu přisuzuje Ústava a zákon č. 182/1993 Sb., o Ústavním soudu, ve znění pozdějších předpisů (dále jen "zákon o Ústavním soudu"), je zajistit dodržování ústavně zaručených základních práv a svobod ze strany obecných soudů a jiných orgánů veřejné moci. Jeho funkcí není řešit pochybení v otázkách skutkového stavu či právních otázkách, kterých se obecné soudy údajně dopustily, ale zabývat se tím, zda řízení vedoucí k pravomocnému odsouzení stěžovatele nazírané jako celek, včetně způsobu, jakým byly provedeny důkazy, bylo spravedlivé.


Cestuju s knihou\nLáska si většinou nevybírá. Může být krásná a okouzlující, ale přitom i zákeřná a plná překážek, které nejsou lehké překonat. Kniha Než jsme se odcizili vypráví právě o tom. O lásce dvou lidí jako trám, kteří stále hledají sebe samé ale zároveň i toho druhého navzájem.\nMatt je jednadvacetiletý student fotografie, jehož umění oceňují profesoři i náhodní kolemjdoucí. Zrovna se přestěhoval z Kalifornie do New Yorku, aby se konečně svému talentu věnoval naplno. Hned na začátku roku se ale na kolejích seznámí se svou sousedkou Graceland a jeho studium je najednou okořeněno o náhodné výlety za dobrodružstvím, neustálý poslech hudby a emoce, které se kolem něho rozzuří jako tornádo.\nGrace je hezká studentka hudby, pro níž violoncello znamená celý svět. Je praštěná. Noční procházky v pyžamu a snídaně k večeři jsou jen malým zlomkem toho, jak se dokáže takový poloprázdný rozvrh hned zaplnit. Potom se ale něco stane. A Matt znovu uvidí Grace až po patnácti letech.\nJejich vztah se vyvíjí tak lehce a neuspěchaně, že má čtenář pocit, že ho prožívá s nimi. Autorka příběh postavila hlavně na postavách, které výborně vykreslila. Ano, kniha neobsahuje šílené zvraty, nad kterými by člověk zůstal nevěřícně sedět. Příběh zvraty obsahuje, ale ze života. Jsou tedy reálné a dobře uvěřitelné.\nI když bych ale postavám věřila úplně všechno, právě příběh jako takový už není tak dobře promyšlen a popsán. Vsadilo se hlavně na postavy, což knize rozhodně neubralo. Ale na posledních pár stránkách mi přišlo, že autorka zrychlila a trochu opustila právě ten neuspěchaný styl, který byl po celou dobu četby tak kouzelný. Některé pasáže se mohly vynechat a nahradit je více popisy okolního prostředí.\nStyl psaní je čtivý a svižný, člověk se ani nenaděje a už je na konci. Nemůžu si odpustit editorské vytknutí překlepů, které se sem tam v druhé polovině objevily. I tak ale titul hodnotím velmi kladně. V příbězích mi často vadí, že se autoři pouští do různých dějových linek, ale na konci mnohé z nich jen ledabyle opustí a už se k nim nevrátí. To se tady nestalo. Po dočtení nemám žádné další otázky, vše se vysvětlilo a hezky zakončilo.\nKomu bych tedy knihu doporučila? Vnučkám pod stromeček, milovníkům newyorkské atmosféry nebo dívkám, které se rádi odreagují a nechtějí u čtení přemýšlet. Pokud máte rádi komplikované příběhy s vodítky a konečným rozuzlením, v této knize je nenajdete. Ale i tak si možná zavzpomínáte na svá vysokoškolská léta, první lásku a všechna úskalí a radosti, které s ní přišly. Knize dávám 4 hvězdičky.\nRenée Carlino je americká spisovatelka, která žije v Jižní Kalifornii. Ráda píše, chodí na procházky a koncerty, nebo jí hořkou čokoládu. Proslavila se především ženskými romány. Mezi její další tituly patří například Blind kiss nebo Swear on this life.\nRECENZE: Zakázané ovoce (Jojo Moyesová)\nPadesátá léta, přímořské městečko na jihu Anglie a změť láskyplných i srdcervoucích vztahů. Jojo Moyesová kombinuje prvky romantiky s tíživou váhou životních osudů a překážek, které by v takové malebné rodině nikdo nečekal.\nLottie je mladá dívenka, která vyrůstá v náhradní rodině na jihu Anglie. Život ji zamotá až nevlastní sestra, která si domů přiveze snoubence. Lottie je často výbušná a člověk se v jejich pocitech moc nevyzná. V hloubi duše to ale je citlivá dívka, která poradí, poslechne a pomůže. S Daisy jí toho charakterově pojí víc, než by si na první pohled přála. Daisy je mladá matka, která zkouší kariéru designérky a odjíždí na pár měsíců do krásného a architektonicky zajímavého domu, aby ho přetvořila na hotel a otevřela ho turistům.\nNaivita, láska, stará freska na zdi a nekonečné množství odpoledních pikniků a banketů. Hlavními hrdinkami jsou ženy, které se nebojí říct svůj názor. Jsou samostatné, rozhodné, ale přitom stále citlivé a mnohdy nemožné. Ale po čas příběhu si stále uchovávají svou čest a poodkrývají svá tajemství sice s rozvahou a pomalu, ale zato jistě.\nCo mám momentálně rozečtené?\nMomentálně se nacházím v situaci, kdy už ztrácím přehled o tom, kolik těch knížek mám vlastně rozečtených. Dříve jsem si ani nepřipustila myšlenku, že bych začala číst titul, aniž bych ten předešlý ještě neměla dočtený. Ale vyrostla jsem a zjistila, že ne každý den mám chuť zrovna na to čtení, které mám zrovna na nočním stolku. A to je v pořádku. Čtení mě baví a chci si ho užívat.\nJojo Moyesová pro mě představuje podzimní četbu, kdy do okna naráží kapky deště a já v ruce držím hrnek horké čokolády. Po Zakázaném ovoci jsem sáhla spíše nechtěně, ale líbí se mi, jaký starodávný nádech příběh má. Stále se ale držím toho, že autorčinu knihu Než jsem tě poznala žádná jiná už nepřekoná.\nNikdy jsem nepatřila k urputným fanouškům seriálu Hry o trůny. Světě div se, doma v knihovně se mi objevil jeden z dílů v psané podobě. A já samozřejmě neměla jinou možnost než mu tu dát šanci. A naprosto jsem se do něho zamilovala! Druhý díl mě zatím nedokázal tolik vtáhnout do děje, ale nevzdávám to, slibuju.\nNěmecká knížka s nicneříkajícím názvem. Vsadím se, že mezi vámi není nikdo, kdo o knížce slyšel. Já jsem se ale rozhodla němčině věnovat a k tomu patří i pravidelná četba. Slyšela jsem, že je jednodušší začít s romantickými příběhy, tudíž jsem sáhla po téhle a uvidíme, za jak dlouho se dostanu na konec.\nCo máte rozečteného vy?:)\nRECENZE: The art of making memories\nKaždý z nás má vzpomínky. Některé s úsměvem na rtech vyprávíme rodině a kamarádům, druhé bychom raději co nejdříve zapomněli. Ty veselé bychom si ale měli uchovat, nadále je oživovat a vyprávět, abychom je nikdy nezapomněli. A tomu se právě tato kniha věnuje.\nKnihy od Meika Wikinga všem už několik let doporučuju a nenápadně podsouvám. Mimo krásné vnitřní grafické úpravy (mezi textem jsou fotografie samotného autora i ilustrace), knížka může fungovat jako dekorace do bytu. Díky ilustracím si lépe dokážete představit, co autor textem myslel. A taky vás vždy mile pohladí po duši a trochu opět hodí do hygge atmosféry. Není totiž nic lepšího než tituly Meika Wikinga, teplé ponožky, svíčky, upečené skořicové šneky a horká čokoláda se šlehačkou v ruce.\nJazyk je čtivý a způsob vyprávění opravdu vtipný (knížka vyšla samozřejmě i v češtině!) Sama jsem se několikrát mezi četbou zasmála, což způsobilo nevoli titul kdykoli, byť jen na minutku odložit.\nVzpomínky hrají významnou roli v léčení deprese i zlepšování nálad. Vzpomínky se ale rády ztrácejí, schovávají nebo zapomínají. Je proto důležité se jim věnovat a často si je připomínat. Hezkou aktivitou na víkend může být například vytváření společného fotoalba. Kniha obsahuje opravdu nespočet tipů, doporučuji si dělat poznámky a poté si je zpětně projít.\n„You can always make money, you can’t always make memories"\nAutor také píše o tom, že si pamatujeme všechna naše „poprvé“. S věkem jich je ale stále méně a méně. Pojďme to napravit! Běžte jíst krevety při západu slunce, udělejte si večeři na zahradě na vařiči nebo jezte upečené sušenky v kině. Vyberte si k tomu ty správné lidi a máte kompletní recept na hezkou vzpomínku.\nMeik Wiking žije v Dánsku a pracuje v Institutu štěstí. Porovnává úroveň štěstí v jednotlivých zemích, přednáší na univerzitách, chodí rybařit a také píše knihy. Recenzi na jeho knihu Hygge si můžete přečíst zde. No a i když se mi Hygge líbilo přeci jen o trochu více, i tak musím dát Vzpomínkám pět hvězdiček.


Zbrusu nový Lexus RC F | Lexus Česká republika\nRC F Zbrusu Nový Lexus RC F\nZbrusu Nový Lexus RC F\nVYLEPŠENÝ VZHLED A JÍZDNÍ VLASTNOSTI\nKupé RC F v modelovém provedení 2019 představuje širokou řadu vylepšení zaměřených na jízdní schopnosti a osvěžení markantního stylu. Vedle RC F se prezentuje zbrusu nová limitovaná verze Track Edition, zprostředkující luxus na běžných silnicích i mimořádné jízdní schopnosti na okruzích. Výroba Lexus RC F v provedení 2020 a RC F Track Edition bude zahájena v březnu 2019. Ceny budou oznámeny později před zahájením prodeje.\nPŘEPRACOVANÉ STYLISTICKÉ ZTVÁRNĚNÍ\nRC F získalo čistší podobu prostřednictvím uspořádaných LED zdrojů s integrovanými světly denního svícení, zadního difuzoru v barvě karoserie, modernizovaného tvaru masky chladiče a nových integrovaných zadních světel.\nVYLEPŠENÉ JÍZDNÍ SCHOPNOSTI\nSnížení hmotnosti nemělo žádné negativní dopady na pocit kultivovanosti a robustnosti tohoto kupé. RC F standardně nabízí elektronickou funkci ‚launch control‘, umožňující rozjet se na 100 km/h za pouhých 4,5 sekundy.\nSpeciálně navržené pneumatiky Michelin Pilot Sport 4S potlačují nedotáčivost, zlepšují celkový záběr v příčném směru a zvyšují odolnost za extrémních podmínek.\nNa poklesu hmotnosti mají podíl hliníkové vzpěry, duté poloosy, zmenšené sací potrubí a kompaktnější kompresor klimatizace.\nCharakteristická aerodynamika provedení Track Edition nabízí lepší záběrové schopnosti a preciznější řízení. Track Edition jen na lehčích kolech, karbon-keramických brzdových kotoučích a třmenech ušetřila výrazných 25 kg hmotnosti v přední části vozidla.\nStandardem je čalounění z červené kůže společně s akcenty sedadel z materiálu Alcantara a červenými karbonovými obklady. K dispozici jsou dva odstíny karoserie: bílá Ultra a exkluzivní matně šedá Nebula.


Univerzální příchuť Hot-line READY na Labe? - Volba nástrah a návnad - Karel Nikl\nUniverzální příchuť Hot-line READY na Labe?\n#2958 15. 2. 2011\nMilan Pažout: Dobrý den.Existuje příchuť boilie z řady Hot Line READY,které účinkuje na Labi po "celou sezonu"(jaro až podzim)a nebo Vaše praktické zkušenosti z lovu radí dělení např.-sladká(Horká Višeň...),masová(Kolínský Losos...)a kdy je použít?Děkuji za Vaši odpověď.\ni kdybychom Vám poradili univerzální příchuť našeho Hot-line READY, v praxi se za celou sezonu určitě setkáte se dny, kdy zkrátka nebude fungovat. Ani to nejlepší boilie bohužel nefunguje úplně vždy a obzvláště na revírech, na které je vyvíjen velký rybářský tlak - a to Labe určitě je.\nI když mnoho pouček radí, že v chladné vodě fungují výrazně více sladké příchutě a v teplém období naopak masové, mnohokrát jsme se přesvědčili o opaku. Je to dáno zejména stále se vyvíjejícími technologiemi a lepšími a lepšími surovinami, které "odmazaly" rozdíly mezi "sladkým" a "masovým" boilie.\nNaše rada zní je však poměrně prostá. Velmi se nám osvědčilo konkrétně na Labe vozit více druhů boilie - například jedno sladké a jedno masové a při menší aktivitě kaprů jednoduše zkoušet. Bez ohledu na roční období.\nJe zkrátka nutné trefit se kaprům do chuti :))


PR: CAD Studio roste v klíčových oblastech podnikání\nCelkové tržby společnosti dosáhly v roce 2013 shodné výše s předchozím rokem\nPraha, 20. ledna 2014 – Akciová společnost CAD Studio, největší specializovaný dodavatel CAD, CAM, GIS a PLM řešení ve střední Evropě, oznamuje předběžné hospodářské výsledky za rok 2013. Růst i nadále provází klíčové aktivity firmy, včetně prodejů specializovaných produktů pro počítačem podporované navrhování, správu dat a u souvisejících odborných služeb; pokles byl zaznamenán u prodeje hardwaru či některých základních a kancelářských aplikací.\n„Abychom zákazníkům mohli poskytovat ještě širší a ucelenější řešení, která přinášejí objektivní a měřitelné výhody, pokračovali jsme v investicích do vyšší specializace také v roce 2013. Zákazníkům ve strojírenství – kromě tradičních nástrojů pro konstrukci – nejvíce pomáhají aplikace pro správu dokumentace (PDM) a jejich integrace do podnikových systémů. Řeší procesy navázané na konstrukci, a přinášejí tak značné úspory i nižší chybovost dat. Stavebnictví přechází na BIM nástroje, díky nimž se projektantům daří zefektivňovat práci, předcházet kolizím i chybám a poskytovat v kratších termínech kvalitnější dokumentaci investorům a stavitelům,“ doplňuje Jan Binter, výkonný ředitel akciové společnosti CAD Studio. „Vloni jsme také posílili své zastoupení na Slovensku, obhájili nejvyšší partnerský status Autodesk Platinum Partner, rostli v oblastech, na které se cíleně specializujeme. Předloňský velký růst v oblasti stavebnictví pokračoval i v roce 2013, daří se také prodeji řešení s předplatným. Věříme, že tyto trendy – za našeho výrazného přispění – přetrvají i v roce 2014.“\n• KKCG vytvořilo největší český ICT holding Aricoma, jehož součástí je i CAD Studio [24.9.2019]


Hotel Milenij Opatija | Huno Hotely\nHotel Milenij Opatija - Huno.cz\nHotely > Chorvatsko > Opatija > Slatina > Hotel Milenij Opatija\nM. Tita 109 4.2/5 "Vynikající" (127 Recenze)\nPorovnejte ceny pro Váš pobyt v Hotel Milenij Opatija\nHodnocení 9th z 38 Opatija hotelů Booking.com\nZáviděníhodný Ubytování v Opatija\nHotel Milenij je úžasný hotel, který nabízí 5 hvězdiček. Nemovitost se nachází v Slatina oblasti Opatija, Chorvatsko. Jako 'Vynikající' hotel, Recepce je k dispozici pro pomoc během vašeho pobytu. Hosté hodnoti touto nemovitost 8.4 na 10. Nemovitost je jedním z 38 hotelů v Opatija a je zařazené jako 9th na základě celkového hodnocení hostů. Vybavení zahrnuje Pokojová Služba a Business Centrum jsou k dispozici pro hosty v Hotel Milenij. K dispozici je také Vysokorychlostní Internet a Fitness. Hosté mají také možnost využít Koupaliště, Restaurace a Parkoviště, z nichž všechny jsou k dispozici během vašeho pobytu.\nHotel Milenij maji 99 velmi pohodlný pokoje a ceny od HRK72 do HRK228.\nnachází v blízkosti hlavních turistických atrakcí, Hotel Milenij se nachází v blízkosti zajímavých míst včetně Luka Preluk a Uvala Cavlena. Luka Rabac a Uvala Prklog se musí také navštívít v okolí. Má ideální polohu jako 9th hotel v Opatija.\nKdy jste v Opatija, navštívte místní oblasti, jako jsou Slatina a Volosko, obojí nejsou daleko od hotelu. Donji Rukavac, Veprinac a Rukavac jsou take ve snadne vzdálenosti od centra Opatija.\nNemovitost je k dispozici na 5 partnerských webových stránkach včetně Easytobook, Booking.com, Agoda, Hotels.com and Otels.com. Hledat Hotel Milenij sazby z těchto webových stránek online zadáním vyhledávání ve formuláři výše, nebo porovnat všechny objekty v Opatija vlevo.\nHotely v okolí Slatina\n3 hvězdičky Hotel Imperial ae Hotel Mozart jsou v dané oblasti. Další možnosti včetně Milenij Hotel Sv. Jakov a Hotel Kvarner jsou jako skvělé alternativy poblíž Hotel Milenij.\nZdarma Nezávislý Průvodce Nejnižších Cen na Hotel Milenij Opatija.


Martin Lempel - Jirkov - ABC Českého Hospodářství\nNabídka webdesignových služeb. Prodej a servis výpočetní techniky. Vytvoříme Vám netradiční webové stránky.\nServis výpočetní techniky, smluvní správa PC .\tTvorba a správa www stránek, jiné grafické práce, příprava Corporate Identity.Nabízíme prodej výpočetní techniky.\nE-mail: info@c-studio.cz\tKontaktní osoba\nMartin Lempel - Majitel\nMobil: +420 739 428 514E-mail: info@c-studio.czWWW: www.c-studio.cz\tZařazení v katalogu


Bylo to drama, ale Valencia nakonec porazila Bilbao 3:2 \t\nBylo to drama, ale Valencia nakonec porazila Bilbao 3:2\nZveřejněno 1. 10. 2017 20:28\nKdyž Valencia vedla po první půli nad Athleticem Bilbao, vypadalo to jako snadná práce, ale baskičtí Lvi se v druhém poločase rvali o zvrat zápasu jako diví a Netopýři se museli do poslední chvíle strachovat o výsledek 3:2, který se nakonec ukázal jako konečný. Los Ché tak zůstávají v tomto ročníku stále neporaženi.\nOba týmy začaly aktivně a obě obrany měly co dělat. To v 7. minutě vyústilo v chybu domácího obránce Paulisty, který nahrál soupeři Susaetovi, jenž si na hraně vápna zkrotil míč a vypálil přízemní ránu, kterou vytěsnil Neto na rohový kop.\nOd té chvíle přebrali otěže zápasu na několik minut hosté. Valencia byla ráda, že míč občas dostala na polovinu soupeře.\nAž od 15. minuty se začali domácí dostávat na polovinu soupeře, ale ani zde se dlouho nic zásadního neudálo.\nTeprve ve 22. minutě zkusil pozornost brankáře Arrizabalagy domácí Gayá, když z úhlu z kraje velkého vápna vyslal technickou střelu k tyči, ta však zastihla baskického gólmana připraveného.\nVe 26. minutě na sebe Rodrigo nechal nalepit celou obrannou řadu Bilbaa a pak ve vápně našel volného Guedese, jemuž však do střely vběhnul v poslední chvíli jeden z obránců.\nNakonec se zadařilo Netopýrům ve 27. minutě, a to po ose trojuhelníku, kdy Pereira vyslal míč po levém kraji vápna soupeře na Gayu, který adresoval míč ke značce pokutového kopu volnému Zazovi a ten zametl míč pod břevno baskické svatyně – 1:0.\nV úvodu 32. minuty to už mohlo být 2:0. Dlouhý nákop na polovinu soupeře tečoval Zaza na nabíhajícího Rodriga, který si naběhl do volného prostoru před pokutovým územím, zkrotil míč, položil brankáře, ale následně poslal míč přímo do něj.\nTo ale nezkazilo Rodrigovi radost na příliš dlouho. Ve 34. minutě totiž Rodrigo nabíhal vstříc dalšímu centru do vápna, ale vybíhající brankář nevyboxoval pouze míč, ale rovněž vzal přes tvář i Rodriga. Rozhodčí jej za to odměnil žlutou kartou a penaltou ve prospěch Los Ché. Exekuce této situace se jako tradičně ujal Parejo, který tentokrát napálil míč doprostřed branky pod břevno, což brankář nevystihnul – 2:0.\nVe 38. minutě hosté vytěžili rohový kop, který našel Susaetu, jenž prudce hlavičkoval tak, že Neto špičkami prstů vyškrábnul míč do tyče, od níž se vrátil zpět do hry.\nDalší práci měl Neto ve 42. minutě, kdy si Williams našel cestu k míči ve velkém vápně domácích a prudce vypálil z úhlu, ale brankář Los Che byl na svém místě a plně připraven.\nAthletic šel do druhé půle s jednou obměnou v kádru. Mikel San José šel ze hry a na jeho místo nastoupil čistokrevný útočník Aritz Aduriz.\nV 50. minutě domácí předvedli pěkný protiútok, kdy se Rodrigo elegantně obtočil okolo soupeře a postoupoval spolu se spoluhráči v přečíslení. Míč pak předal Guedesovi a ten ještě posunul do strany na volného Pereiru, ale ten si jej ve vápně zaskenul a přes dobíhajícího obránce vypálil nepovedeně až na tribuny.\nV 58. minutě se hosté připomenuli, když z levé strany hřiště centroval před branku Aduriz na nepokrytého Cordobu, ale jeho hlavička šla jen těsně vedle branky.\nO minutu později už vzal na sebe střeleckou povinnost přímo Aduriz, který si ve vápně sklepnul míč zády k brance a z otočky poslal míč do dolního rohu branky – 2:1.\nAthleticu dodal gól sebevědomí a Valencia přešla do obrany. To se jí v 66. minutě mohlo vysmtít, když po centru k tyči nikdo nepohlídal hráče soupeře, jený však hlavičkoval nad branku.\nNetopýři si ale vzápětí našli odpověď. Dlouhý nákop na hranici soupeřova velkého vápna našel Rodriga, jemuž vyběhnul brankář, ale Rodrigo jej přehlavičkoval a pojistil vedení na 3:1.\nO malou chvíli později už mohlo být dílo skázy dokonáno. Zaza si zpracoval míč, který na něj přilétl do velkého vápna a ke značce pokutového kopu jej poslal Guedesovi, který směroval míč k tyči, ale jeden z hostujícíh hráčů jej těsně před brankovou čárou odrazil do bezpečí.\nJako první střídající hráč domácího týmu se v 71. minutě poroučel ze hřiště Pereira a svoji šanci dostal Maksimovič.\nDvě minuty poté se střídalo podruhé. Autor třetí branky, Rodrigo Moreno, dohrál a přenechal místo Santi Minovi.\nAby bylo o drama postaráno až do konce, nákop z přímého kopu na zadní tyč našel volného Raula Garcíu, a ten nenápadně hlavou sklepnul míč k protilehlé tyči – 3:2.\nUž na konci 81. minuty to mohlo být 3:3, když Cordoba poslal míč za obránce do vápna, kam si naběhl Raul Garcia, ale Neto jej zblízka brilantně vychytal! O minutu později přišla další šance, když hlavička Susaety jen olízla zvrchu břevno branky Netopýrů!\nPo několika minutách kouskované hry Balenziaga v 88. minutě provedl slalom mezi obránci Valencie a vybídl Cordobu, který byl zády k brance, ale patičkou poslal míč jen těsně vedle zadní tyče domácí branky!\nJste zde: Home / Aktuality / Preview & Review / Bylo to drama, ale Valencia nakonec porazila Bilbao 3:2


Jak slavnostně prostřít\nUrčitě už máte uklizeno, upečeno a někteří z nás mají dokonce zabalené dárky 😊. Já tedy takhle vzorná nejsem, místo cukroví dělám speciální vánoční štrúdl a oříškovou bábovku s čokoládovou polevou, z úklidu se nehroutím a dárky ještě ani nemám všechny. Ale vánoční atmosféru a výzdobu doma i na zahradě miluji nadevše a velkou radostí je pro mne krásně prostřený štědrovečerní stůl. Takže dnes mám pro Vás pár tipů, co by ani na Vaší slavnostní tabuli určitě nemělo chybět.\nAsi mi dáte za pravdu, že naprostým základem dobře prostřeného vánočního stolu je správný a také kvalitní ubrus. Můžete si vybrat nádherný kousek s celoplošným potiskem, který zakryje celý stůl a pak už se věnovat jenom doplňkům v podobných barvách. Příkladem takového ubrusu může být například tento s vánočními hvězdami. Doporučuji Vám prostřít jej už o prvním adventu a nechat ho na stole dle tradice až do svátku Tří králů.\nDruhou možností je ponechat na stole základový ubrus v příjemné neutrální barvě a doladit jej středovým s výraznějšími vánočními motivy. V tomto případě jsou to safírové hvězdy, k nimž bych určitě sladila také ubrousky a další výzdobu. Tento elegantní ubrus můžete mít ve třech velikostech.\nA poslední, neméně zajímavou variantou je takzvaný běhoun. Základem slavnostního prostírání je opět podkladový ubrus a přes něj pak položíme podlouhlý kus, na němž se budou báječně vyjímat další dekorace jako středové aranžmá nebo různé svícny, světýlka apod.\nPříkladem originálního běhounu jsou velké vedle sebe poskládané vánoční hvězdy. Tento zajímavý ubrus bude obdivuhodným dekorativním prvkem v každém interiéru a dokonale podtrhne krásné společné chvíle. Elegantní žakárový model s tkaným vzorem hvězd a s jemným třpytem. Výrazné barvy zdůrazňují slavnostní ráz a vytvoří z každého stolu sváteční tabuli.\nAť již máte samostatnou jídelnu nebo u Vás příležitostné a sváteční stolování probíhá v obývacím pokoji či kuchyni, určitě chcete mít slavnostní atmosféru i tam. Na menších stolech, kuchyňských ostrůvcích či barovém sezení se bude skvěle vyjímat exkluzivní sada prostírání s motivem zasněžené zimní krajiny.\nA ještě bych Vám ráda doporučila tři zajímavé dekorace, které se dokonale hodí na vánoční tabuli. Stylovou ozdobou stolu může být bohaté aranžmá z jedlových větviček doplněné přírodními materiály a 20 světýlky. Díky pohonu na baterie krásně svítí i bez překážejících kabelů.\nDruhým mým tipem je bohatě zdobený elegantní svícen v jemných pastelových barvách. Objednejte si rovnou dva, protože stejně jako další bytové dekorace vynikne právě v páru. Kromě svícnů se doporučuje v sadě dvou kusů pořizovat i další interiérové doplňky jako například lampy, obrazy a další.\nZa báječný nápad na dekoraci vánoční tabule považuji světelný řetěz. Třeba tento s hvězdičkami, který ke svému provozu potřebuje jen tři tužkové baterie, můžete použít nejen na stůl, ale také na stromeček, na okno, na větve ve váze a na mnoha dalších místech. Vaší fantazii se meze nekladou!\nTags: prostírání, svátky, Vánoce, výzdoba\nHřejivé prvky v interiéru\nVychytávky pro přípravu cukroví\n2 thoughts on “Jak slavnostně prostřít”\nJan Ptak napsal:\n21. 12. 2019 (11:44)\nDobrý den, všechno je pěkné, jen mi ještě poraďte, kde zakoupit příbor, které máte na obrázku, případně zobrazený porcelánový servis a skleničky.\nPěkné vánoce přeje\n23. 12. 2019 (8:46)\nDobrý den, pane doktore, moc děkujeme za milou reakci. Co se týká příboru, servisu a skleniček, tyto bohužel nejsou z našeho sortimentu, na úvod článků používáme kvůli formátu ilustrační obrázky z mezinárodních fotobank. Nicméně jsme velmi rádi, že jste si přečetl náš článek a přejeme Vám krásné prožití svátků vánočních a vše nejlepší v novém roce 2020, srdečně tým Magnet 3Pagen\nError: Error validating access token: Session has expired on Friday, 10-May-19 06:07:11 PDT. The current time is Saturday, 02-Jul-22 13:07:22 PDT.


Dálkoví plavci Kozubek a Ingeduld na MS na nejrychlejší nestačili, zlato bere Olivier – ČT sport – Česká televize\nBudapešť/Balaton – Na mistrovství světa v plaveckých sportech v Maďarsku se rozdávaly první medaile. Mezi dálkovými plavci si na pětikilometrové trati nejlépe počínal Francouz Marc-Antoine Olivier. Mezi akvabelami v soutěži jednotlivkyň vládla Ruska Svetlana Kolesničenková. Čechům se nedařilo.\nDálkoví plavci o první cenný kov ze šampionátu bojovali na Balatonu a francouzský bronzový medailista z Ria Marc-Antoine Olivier od prvního kilometru udával tempo. V závěru jeho pozici tvrdě atakoval Ital Mario Sanzullo, který s ním prohrál o pouhých sedm desetin.\nČeští plavci na nejlepší nestačili. Lépe dopadl Matěj Kozubek, který skončil s minutovou ztrátou šestatřicátý. Vít Ingeduld doplaval jako jednačtyřicátý.\nNedařilo se ani akvabelám. Pár Alžběta Dufková, Sabina Langerová skončily dvacáté a do finále technického programu dvojic nepostoupily.\nPrvní zlato na MS v plaveckých sportech získal dálkový plavec Olivier 00:00:37\nMuži - 5 km: 1. Olivier (Fr.) 54:31,4, 2. Sanzullo (It.) -0,7, 3. Shuttleworth (Brit.) -10,7, 4. Abrosimov (Rus.) -14,5, 5. Ponte (Braz.) -15,7, 6. Manzi (It.) -16,2, ...36. Kozubek -1:08,7, 41. Ingeduld (oba ČR) -1:23,4.\nJednotlivkyně, technický program - finále: 1. Kolesničenková (Rus.) 95,2036, 2. Carbonellová (Šp.) 93,6534, 3. Vološynová (Ukr.) 91,9992.\nMuži: 3 m prkno synchro: 1. Kuzněcov, Zacharov (Rus.) 450,30, 2. Cchao Jüan, Sie S'-i (Čína) 443,40, 3. Kolodij, Kvaša (Ukr.) 429,99.\nŽeny: 1 m prkno: 1. Keeneyová (Austr.) 314,95, 2. Bažinová (Rus.) 304,70, 3. Bertocchiová (It.) 296,40. Smíšené dvojice: 10 m věž synchro: 1. Žen Čchien, Lien Ťün-ťie (Čína) 352,98, 2. Lee, Toulsonová (Brit.) 323,28, 3. Kim Mi Rae, Hjon Il Mjong (KLDR) 318,12.


soukromé auto pro fimu - Finance.cz\nsoukromé auto pro fimu\nOtázka: 20.08.2009 10:55\nDobrý den, mám dotaz na náhrady za užívání vlastního os. automobilu ve firmě pro kterou pracuji (amortizaci, náhrady za benzin atd.)Kolik by mi firma musela platit. Předem děkuji za odpověď. S přáním hezkého dne Havrda\nOdpověď: odpovídal(a): Redakce , 21.08.2009 08:21\nPředpokládám, že se jedná o osobní auto. Potom máte nárok na základní náhradu za ujetý km ve výši 3,90 Kč/km a dále na náhradu za spotřebované PHM. Ta se bude odvíjet od spotřeby Vašeho auta, typu paliva a ceny paliva stanovení MF ČR, např. u Naturalu je cena stanovena 26,80 Kč/lt. tato cena se každým rokem nění.


Vánoční ozdoby, které můžete vyrábět s dětmi - Milujivánoce.cz\nDěti rády vyrábějí různé věci, sice vám to možná samy neřeknou, ale když s nimi zasednete ke stolu a začnete vystřihovat, kreslit a lepit, uvidíte, že si takto strávený čas užívají. Vybrali jsme pro vás pár výrobků, které jsou snadné, nenáročné na čas ani materiál, a přesto krásné. Pokud takových ozdob se svými ratolestmi vyrobíte víc, můžete jimi ozdobit malý umělý stromeček a umístit ho do dětského pokoje. Děti se budou rády kochat výsledky své práce.\nNa tuto veselou ozdobu nebudete potřebovat nic jiného než kus kartonu, temperové nebo akrylové barvy, bílou prstovou barvu a štětec. Z kartonu vystřihněte kruh o průměru zhruba 10 cm. Nechte dítě, aby si napatlalo všechny prsty kromě palce a také asi centimetr dlaně pod nimi bílou prstovou barvou. Ruku s prsty mírně roztaženými od sebe otiskne na vystřižený kruh. Nechte barvu zaschnout a poté temperovými či akrylovými barvami a štětcem domalujte sněhuláky – každý otisknutý prst je jeden sněhulák, každý článek prstu jedna koule, která ho tvoří. Část dlaně je sníh, na němž sněhuláci stojí.\nVýroba stromečku bude vyžadovat tři dřívka od nanuků (můžete je nasbírat při mlsání nanuků nebo je koupit ve výtvarných potřebách), hnědou a žlutou čtvrtku, zelenou temperovou nebo akrylovou barvu, lepidlo a hrst knoflíků různých velikostí barev. Nejprve natřete dřívka zelenou barvou, zatímco barva schne, vystřihněte z hnědé čtvrtky obdélník (to bude kmen stromu) a ze žlutého hvězdu. Ze zelených dřívek utvořte trojúhelník a přilepte je k sobě. Doprostřed základny trojúhelníku nalepte kmen a na vrchol hvězdu. Nyní je čas stromeček ozdobit – barevné knoflíky nalepte po obvodu stromku. Jinou možností je omotat kolem dřívek chlupaté drátky, vznikne tak ozdobný řetěz.\nNa výrobu těchto krásných ozdob budete potřebovat samotvrdnoucí hmotu (tu zakoupíte ve výtvarných potřebách nebo v papírnictví), vykrajovátka na cukroví, váleček, brčko a akrylové barvy. Samotvrdnoucí hmotu rozbalíme, kus odlomíme a zbytek zase pevně uzavřeme, hmota tvrdne na vzduchu, a jakmile jednou ztvrdne, je k nepoužití. Odebraný kus hmoty si rozválíme na plát o tloušťce zhruba půl centimetru a vykrajujeme libovolné tvary, jako když pečeme perníčky nebo linecké. Nezapomínáme na otvor k provlečení stužky na zavěšení, tem vykrojíme brčkem. Vykrájené tvary pokládáme na tác vyložený papírovou utěrkou, zbytky samotvrdnoucí hmoty samozřejmě můžeme znovu vyválet a vykrajovat dál. Ozdoby budou tvrdnout zhruba jeden den, poté je můžete nabarvit akrylovými barvami nebo nechat nenabarvené, záleží na vás (tedy spíše asi na vašich dětech).\nPestrobarevná vlněná hvězda\nVýroba této ozdoby je opravdu nenáročná, stačí vám na ni čtvrtka, lepidlo a několik metrů dlouhé kusy různě barevné vlny. Ze čtvrtky vystřihněte hvězdu, z kusu vlny vytvořte očko k zavěšení a přilepte ho ke hvězdě. Všechny ostatní kusy vlny přilepte jedním koncem doprostřed hvězdy a začněte ji jednotlivými kousky vlny nepravidelně omotávat. Až budete na konci vlny, zastrčte ji pod již namotanou vlnu nebo ji k ní přilepte lepidlem.\nVánoční ozdoby pro ptáčky\nK Vánocům podle nás patří i pomáhání druhým, a nemusí se nutně jednat o lidi. Proto jsme pro vás vybrali také ozdobu, která vám nejen udělá parádu na zahradě, ale také nakrmí hladové ptáčky, kteří v zimě strádají. Děti je jistě budou nadšeně sledovat za oknem a mohou se tak naučit něco nového o přírodě. Na výrobu ozdob pro ptáčky budete potřebovat vykrajovátka na cukroví, přírodní provázek, 100% rostlinný tuk ( místo něj můžete použít nesolené neškvařené sádlo nebo hovězí lůj, pokud seženete) a samozřejmě krmení – vhodná jsou semena slunečnice, lnu a řepky, dále také pšenice, mák, proso, oves, drcené nepražené a nesolené lískové a vlašské ořechy, ovesné vločky, kukuřice. V kastrůlku rozpusťte tuk a poté ho ihned sejměte ze zdroje tepla, aby se nepřipálil, jinak by mohl ptákům uškodit. Do rozpuštěného tuku zamícháme směs různých druhů krmení a necháme mírně zchladnout – tuk by neměl zcela zatuhnout, ale už by neměl být tekutý, aby se s ním dobře manipulovalo. Vykrajovátky na cukroví provlečte provázek a zavažte ho, vykrajovátka rozložte na alobal nebo pečicí papír a namáčkněte do nich směs krmení a tuku. Nechte zcela zatuhnout a poté rozvěste ozdoby na větve stromů.


Praktická maturitní zkouška z FYZ, CHE a BiO\nDatum konání: 25. 5. 2020 - 29. 5. 2020\nVe dnech 25. až 29. proběhla praktická maturita z fyziky, chemie a biologie.\nPublikováno 31. 5. 2020 20:16\nFotogalerie: Den ochrany klimatu - voda (projektový den BEACON)\nPublikováno 19. 3. 2020 21:07\nFokus Václava Moravce a exkurze v ČT\nDne 14. ledna 2019 se vybraní studenti zúčastnili exkurze do České televize a následného večerního natáčení pořadu Fokus Václava Moravce společně s ostatními studenty celkem sedmnácti jihočeských gymnázií.\nPublikováno 16. 1. 2020 19:24\nFotogalerie: EVVO Písek\nAkce EVVO Písek proběhla 10. září 2019. Žáci především z nižších ročníků školy navštívili:\nPublikováno 13. 9. 2019 13:04\nFotogalerie: Jeseníky I\nDatum konání: 10. 9. 2019 - 11. 9. 2019\nPublikováno 13. 9. 2019 10:54\nFotogalerie: Záchranná stanice Makov\nZáchranná stanice živočichů Makov byla založena v roce 1993 Českým svazem ochránců přírody. Je zařazena do Českým svazem ochránců přírody zřízené Národní sítě pro handicapované živočichy s působností pro správní obvody obcí s rozšířenou působností Blatná, Milevsko, Strakonice, Písek a Vodňany.\nPublikováno 12. 9. 2019 20:47\nVe čtvrtek 25. dubna 2019 se v milevském parku Bažantnice konalo okresní kolo branného závodu pro žáky šestých až devátých tříd a odpovídajících tříd víceletých gymnázií. Naši školu reprezentovali žáci primy a sekundy. Každá třída vytvořila dva šestičlenné týmy.\nPublikováno 16. 5. 2019 12:50\nSoutěž Přírodovědný klokan vznikla v roce 2006 v rámci projektu „STM-Morava“ číslo 2E06029 Národního programu výzkumu II. Pořadatelem soutěže je Přírodovědecká fakulta Univerzity Palackého v Olomouci ve spolupráci s Pedagogickou fakultou UP v Olomouci.\nPublikováno 15. 11. 2018 18:11\nBiologická olympiáda kat. C nám přinesla úspěch\nDatum konání: 17. 5. 2018\nV tomto školním roce se konal již 52. ročník Biologické olympiády. Tato soutěž se koná pod záštitou České zemědělské univerzity v Praze. Žáci zde prokazují své vědomosti z biologie a přírodopisu a poznávají rostliny a živočichy vyskytující se na území ČR.\nPublikováno 18. 5. 2018 20:57\nDatum konání: 24. 4. 2018\nV úterý 24. dubna se na školním hřišti 1. ZŠ konala ukázka dravých ptáků, které se zúčastnili studenti primy, sekundy, tercie a 1.A. Jednalo se o akci pořádanou obecně prospěšnou společností na ochranu dravých ptáků Zayferus z Lednice.\nPublikováno 26. 4. 2018 5:53


Češi se půjčování nebojí. Podle údajů z registrů měli loni, v roce 2014, úvěr přibližně 3 milióny Čechů. A když už si půjčíme, je pravděpodobné, že si do 3 let od první půjčky půjčíme opět. Co je pro nás při sjednávání půjčky … Přečtěte si více→\nRenovace bytu nebo domu bývá často jedna z těch nejvíce stresujících aktivit, do které se můžete pustit. A pokud vám obyčejná renovace kuchyně bude připadat těžší, než stavět celý dům od základů, rozhodně nebudete žádnou výjimkou. Hlavním zdrojem stresu je obvykle … Přečtěte si více→\nHazard může být zdrojem vzrušující zábavy. Velkému množství hazardních hráčů ale chybí sebekontrola a oni tak sázejí a prohrávají i tehdy, kdy je to může dostat do skutečně nepříjemné situace. Jak tomu zabránit? Neupínejte se na hazard jako na jedinou … Přečtěte si více→\nAsi nikdo nenamítne nic proti tomu, že úspory mají smysl. Zvláště pak ti, co se někdy ocitli v situaci, kdy peníze z rezervy potřebovali jako sůl, a pak například museli využít rychlé půjčky. Ať už třeba poté, co ztratili zaměstnání, vážně onemocněli … Přečtěte si více→\nNenadálé výdaje, tedy takové, které absolutně nečekáme, nás všechny mohou dost potrápit. Zvlášť pokud nemáme dostatek prostředků na našem účtu nebo dostatečnou rezervu bokem. Dostáváme se tak do stresující situace, jak účty zaplatit, kde vzít peníze? Nemůžeme-li si dovolit faktury … Přečtěte si více→\nI dnes se mnoho lidí necítí sebejistě při žádosti o půjčku, půjčit si peníze je někdy zcela jednoznačně na místě. V některých situacích je totiž rychlá půjčka to, díky čemu se vyhnete následným nákladům. A tyto výdaje by vás mohly ve … Přečtěte si více→\nOnline půjčky stále oblíbenější\nObliba online půjček v České republice se za poslední rok hodně zvýšila. Lidé nemají čas chodit na pobočky bank a peníze obvykle potřebují co nejdříve. Pendlujeme mezí prací, rodinou, občas je opravdu obtížné na chvíli se zastavit. Peníze lze ovšem nyní … Přečtěte si více→


Gymnastické míče Standard - WEVE REHA s.r.o.\n> FITNESS>GYMNASTICKÉ MÍČE>Gymnastické míče Standard\nGymnastické míče Standard Počet produktů: 8\nGymnastik Ball PEZZI Standard - šedá\nod 262,81 Kč s DPH\n262,81 Kč bez DPH skladem\nGymnic Classic - gymnastický míč\nVelký značkový gymnastický míč Gymnic Classic od Italské firmy Ledraplastic je určený jak na sezení, tak na gymnastiku. Míče najdou uplatnění jak ve sportu, rehabilitaci, tak i při různých hrách a relaxaci.\nod 636,36 Kč s DPH\n636,36 Kč bez DPH skladem\nItalské značkové míče PhysioBall s označením Standard jsou vyrobeny z velmi kvalitního syntetického materiálu s lesklým povrchem. Díky velkým rozměrům a dynamickým vlastnostem jsou míče PhysioBall vhodné především pro terapeutické a rehabilitační účely.\nod 271,07 Kč s DPH\n271,07 Kč bez DPH skladem\nVelké značkové gymnastické míče GymnastikBall Hi-Fit od Italské firmy Ledragomma se vyrábí v provedení Standard nebo Maxafe.\nod 344,63 Kč s DPH\n344,63 Kč bez DPH skladem\nOptiBall transparentní gymnastický míč\nSvojí průhledností jsou velké značkové gymnastické míče OptiBall od firmy Ledraplastic velmi efektní a s dostatečnou nosností jsou určeny jak pro zábavu, tak pro sport a léčebnou tělesnou výchovu.


Marketingové novinky: Velké změny na Facebooku, zisk RegioJetu a nové nálepky v Instagram stories | Besteto\nZnáte e‑shopovou platformu UPgates? Loni utržila skoro 6 milionů korun a chystá se růst dál. Využívají ji hlavně malé a střední e‑shopy.\nInstagram plánuje přidat nové nálepky do stories. Třeba “join chat”, kdy se uživatelé připojí do společného chatu.\nV Česku vznikl projekt Carvago — online tržiště aut. Získal desítky milionů korun na rozjezd.\nJedna foto novinka z BESTETO — pořád něco slavíme. Naposled jsme gratulovali našemu PPC majstrovi Lukášovi. Všechno nej, Lukes!\nV BESTETO nám už nějakou dobu leží v hlavě nápad, že začneme dělat podcasty. Nějak se k tomu ale pořád nemůžeme dokopat (nebo spíš já…). Po přečtení článku od Queens do toho možná přece jen šlápnem — ukázka jejich podcastu tady. Netušíme, zda to bude fungovat tak dobře, jako jim, ale za pokus to stojí. Doporučuji si tento článek přečíst a třeba zjistíte, že i pro vás by takové podcasty byly super věc.\nm11. 5. 2019, 5:11\nAd RegiojJet — zisk je jen nominální číslo na papíře. Podstatné je cash flow — kolik je fakticky peněz na účtech, resp. zda přibývají či ubývají a o kolik. Navíc v “populárně” ekonomické články (podobné tomu, na který odkazuješ) stojí často na tiskových zprávách či podobných dokumentech, jejichž cílem není zrovna podrobná hospodářská analýza, která ve čtenáři zachová obraz odpovídající skutečnosti :-)\nZa mne báječná případovka “tržní” (slovo tržní v uvozovkách, do dopravy těžce zasahuje stát) ekonomiky — aktuální střet RegioJetu s Fluxbusem. Na laskavém čtenáři ponechám, komu bude fandit. Rozhodně to je a bude napínavé. A, pro nás kapitány firem, velmi poučné. Jen škoda, že už nyní nemohu nahlédnout do budoucnosti, jak tento střet dopadne. To abych věděl, na co z konání těchto rivalů, si dát zrovna víc pozor :-)\nNikola Zubalíková13. 5. 2019, 1:50\nMichale, to je samozřejmě též varianta, že se pošle tiskovka a ať si z toho každý vycucne, co uzná za vhodné. Za mě je to zajímavé z toho důvodu, že v roce 2017 žádné podobné zprávy o zisku RJ nevyšly, ba naopak. Ale samozřejmě do přesných čísel vidí málokdo :)\nK Flixbusu — to máš pravdu, zajímavé to bude. Za mě je jen velká nevýhoda Flixbusu ta, že komfort se nedá s RegioJetem srovnat. Samozřejmě pokud se bavíme o cenách, tak Flixbus jde očividně cestou “pojďme ceny stlačit ještě níž, to pude, to pude!”, takže střet to bude určitě zajímavý! :) Uvidíme, kdo koho vytlačí. Anebo budou oba přepravci fungovat zároveň. To by taky šlo, no ne? :)


Přejezd Šumavy od západu k východu. Vzhůru na běžky ve stopách profíků - iDNES.cz\nŠumava představuje z pohledu běžkaře ideální prostředí. Najdeme tu nádhernou krajinu, mírné kopce a rozlehlé pláně s dostatkem sněhu. Šumava nabízí obrovskou plochu pro průzkum na běžkách a vyjma několika oblastí okolo Kvildy a Modravy tu málokdy budete mít pocit přelidněnosti ve stopách.\nNová Hůrka | foto: Jan Hocek, pro iDNES.cz\nNení tedy divu, že na Šumavě se zrodilo několik našich skvělých běžkařů. Asi nejznámější z nich je Kateřina Neumannová, která začínala s lyžováním na Zadově. Západní Šumava, konkrétně Nová Hůrka, je zase domovem jednoho z našich nejlepších „laufařů“ Jana Šraila.\nSpojili jsme tedy domácí terény obou těchto znalců Šumavy, přidali tipy na nejhezčí místa a nabízíme vám trasu dvoudenního přejezdu centrální Šumavy.\nTento šedesát devět kilometrů dlouhý výlet „od chalupy k chalupě“ vede jak po strojově upravovaných stopách, tak i po méně známých cestách.\nTrasu za ideálních podmínek mohou zvládnout sportovní lyžaři za den, lépe ale uděláte, když přejezd rozdělíte do několika dnů a více si tak vychutnáte šumavskou přírodu.\nKolem zaniklých obcí do Prášil\nZa start přejezdu volím Novou Hůrku. Obec mezi Železnou Rudou a Prášily tvoří shluk několika penzionů, hezky opravených chalup a starých vojenských budov.\nBrzo ráno se v Nové Hůrce napojuji na Šumavskou magistrálu – tato 106 kilometrů dlouhá dálková trasa vede ze Železné Rudy do Zadní Zvonkové. Stopa příjemně stoupá směrem ke hřebeni a zakrátko dojedu k rozcestí u zaniklé obce Hůrka. Za zastavení určitě stojí jediná dochovaná budova, kterou je hřbitovní kaple sv. Kříže, vedle níž stojí základy kostela sv. Vincence Ferrarského.\nHůrka, hřbitovní kaple sv. Kříže\nOd rozcestí u kaple stoupám směrem na Vlčí Jámy a poté uhýbám ze strojové stopy na lesní pěšinu k jezeru Laka, nejmenšímu a nejvýše položenému šumavskému jezeru. Hladinu jezera pokrývá jiskřící sníh a z tlusté sněhové pokrývky na svazích Debrníku trčí torza kmenů uschlých stromů.\nPokračuji do kopce na Zlatý Stoleček. Zde, v sedle na jihozápadním svahu Ždánidel, měnili kdysi čeští a bavorští pašeráci zboží. Údajně jim k tomu sloužil kámen v podobě stolu, pod nímž byl podle pověsti zakopán zlatý poklad. Turistický rozcestník v sedle téměř mizí pod příkrovem sněhu – zatímco na Nové Hůrce leželo na loukách sotva pár centimetrů, tady, o 300 metrů výše, odhaduji hodně přes metr sněhu.\nPřede mnou se nyní zvedá můj odpolední cíl, mohutný masiv Poledníku s typickou stavbou na vrcholu. Předtím mě ještě čeká dlouhé klesání až do Prášil, kde se mohu občerstvit. Cesta mě dovede k zaniklým sklářským a dřevařským obcím Horní Ždánidla a Gsenget, které v době svého největšího rozkvětu měly zhruba 25 domů a našli byste zde i mlýn. Dnes ze sněhu vykukuje jen jediné memento, litinový kříž u cesty.\nLitinový kříž u cesty - Horní Ždánidla\nPřes nejkrásnější vyhlídkové vrcholy\nPo posilnění v restauraci U Michala pokračuji z Prášil po magistrále směrem na Modravu. Šest kilometrů dlouhé stoupání mě přivádí do nejvyššího bodu dnešní etapy a vlastně celého přejezdu, kterým je 1 315 metrů vysoký vrchol Poledníku.\nVyhlídková věž je sice v zimě uzavřena, rozhledy do krajiny mám i bez rozhledny monumentální. Z vrcholu se nabízí podle mého názoru možná nejhezčí a nejkomplexnější pohled na šumavské vrcholy – od nejvyššího Javoru přes Roklan, Luzný až po Boubín nebo Plechý. Zejména na západ k Železné Rudě.\nVzhledem k dobré viditelnosti se rozhoduji zdolat cestou na Modravu ještě jeden vyhlídkový vrchol. Báječný sjezd z Poledníku mě přivádí k nenápadné odbočce vedoucí na kilometr vzdálený vrchol Oblíku. Trochu sice bojuji s hlubokým sněhem a neprošlapanou stopou, nakonec ale dosahuji vrcholové skály s dalším báječným rozhledem. Oblík nabízí neokoukaný výhled zejména východním směrem a na šumavské podhůří a rozhodně stojí za to se sem vydat.\nVýhled z Poledníku k západu\nPosledních osm kilometrů na Modravu teď pofrčím z kopce. Nejprve mě čeká prudké klesání k Javořímu potoku a poté nádherný úsek vedoucí podél Javořího a posléze Roklanského potoka. Tato část Šumavy patří mezi moje nejoblíbenější: horské potoky tu meandrují loukami, které lemují lesy a typická šumavská rašeliniště. Kolem téhle nádhery se vine lyžařská trasa směřující k Modravě.\nTipy Honzy Šraila na výlety kolem Nové Hůrky\nNejraději chodím směr Polom okolo Hůrecké kaple rodu Abelů a dále přes Vlčí jámy do Polomského sedla a dále na tři vrcholy Polomů, odkud jsou krásné výhledy jak na českou stranu, tak i na německou.\nJako další možnost, když už chci udělat změnu, je okruh z Nové Hůrky, na Hůrku a dále na Vlčí Jámy, odkud odbočím po turistické trase na ledovcové jezero Laka a dále pokračuji na Zlatý stoleček, odkud jsou opět krásné výhledy na obě strany. Ze zlatého stolečku vyrážím směr Gsenget, kde byla dříve osada, po které jsou vidět v této době jen pozůstatky a louky, kde se dříve pásl dobytek. Gsenget je nádherné prosluněné místo s několika křížky a výhledem na rozhlednu Poledník. Dále pokračuji do Prášil, kde si v případě nedostatku sil dám něco dobrého v cukrárně Pampeliška, nebo v Hostinci u Michala, a z Prášil zamířím na Fomberg, odkud jsou to čtyři kilometry zpět k Hůrecké kapli.\nUrčitě nemohu vynechat novou cyklotrasu, která zde na Nové Hůrce byla dokončena před dvěma lety a je z Nové Hůrky až do Prášil, přes Skelnou a profilem je velice jednoduchá a vede především po loukách.\nA jako poslední strana, kam se z Nové Hůrky dá jet, je směr bývalé Zhůří, kde dříve bývala osada a v nynější době je tam již jen malá kaplička a dobové fotografie. Ze Zhůří se dále dá pokračovat na nejvyšší bod, kde se přejde silnice ve směru od Klatov na Železnou Rudu a dále na Nový Brunst a Gerlovu Huť, odkud na Novou Hůrku dojedu po trase, která vede při silnici.\nNejprve míjím rozcestí u bývalé Javoří pily, kde dříve stával i hostinec a turistická noclehárna. Kdo má ještě chuť a čas, může tady odbočit k hezkému rašeliništi Tříjezerní slať.\nJá si raději trochu pošetřím síly na zítřejší etapu a po dalších několika kilometrech soupažného odpichování podél potoka se přede mnou ukazuje Rybárna, budova bývalé hájovny. Na Modravu už to teď mám poslední dva kilometry.\nPřes Březník k pramenům Vltavy\nZimní rána na Modravě bývají často ledová a jiskřivá; ne náhodou tu bývají kousek odtud, na Rokytecké slati, měřeny rekordní mrazy. Budím se časně do jednoho takového mrazivého dne a vyrážím do stopy dříve, než se zaplní dalšími běžkaři.\nMám štěstí, lyžařská dvojstopa na Březník je čerstvě projetá od rolby a nikdo tu přede mnou ještě nejel. Kloužu pohodovým tempem proti proudu Modravského potoka a za necelou hodinku dojíždím na Březník.\nŠumavský spisovatel Karel Klostermann by při pohledu na okolí bývalé hájovny na Březníku zaplakal.\nZ nádherného místa, kde se odehrává děj jeho románu „Ze světa lesních samot“, se otevírá pohled na Luzenské údolí, kde po kdysi hlubokých lesích už skoro není ani památky.\nI tak ale toto místo nepostrádá jistý půvab a romantiku. Typická kamenná pyramida vrcholu Luzný se zvedá nad mělkým údolím, jímž se mezi mokřady a zakrslými stromy klikatí Luzenský potok.\nBřezník, pohled na Luzný\nVracím se kousek na rozcestí „Na Ztraceném“, kde začínám stoupat k Ptačí nádrži a dále pod vrchol Černé hory. Les střídají paseky a nakonec mne dlouhé stoupání přivádí do výšky 1 273 metrů, do nejvyššího bodu dnešní etapy.\nSjíždím k prameni Vltavy, naší nejdelší řeky. Dříve tu byl pramen ukrytý v lese, posledních několik let jen suchá torza smrků ukrývají studánku s několika mincemi na dně. Pokračuji podél Vltavy ke Kvildě a ještě několik kilometrů jedu suchým lesem, než mne konečně pohltí zeleň šumavských smrků.\nPřes šumavské pláně na Churáňov\nKvilda leží ve výšce 1 065 m n. m. a je tak nejvýše položenou obcí v České Republice. Pro mne je to první a tím pádem vítaná možnost občerstvení po zhruba dvaceti kilometrech z Modravy.\nTrasa z Kvildy na Horskou Kvildu patří mezi nejvytíženější na Šumavě, bylo by ale škoda vynechat cestu vedoucí kolem Jezerní slati a po nádherných šumavských pláních. U Jezerní slati zouvám lyže a vystoupám na dřevěnou rozhlednu s hezkým výhledem na rozsáhlé vrchovištní rašeliniště a vrchol Sokol.\nStopy odtud mírně klesají skrze Horskou Kvildu podél kdysi zlatonosného Hamerského potoka až k informačnímu středisku, jakémusi pomyslnému centru obce. Roztroušené horské chalupy, louky a zaoblené kopce s dominantním vrcholem Sokol vytvářejí typický obraz klenotu šumavských plání, Horské Kvildy.\nÚsek mezi Kvildou a Horskou Kvildou patří k nejoblíbenějším.\nVracím se kousek zpět a odbočuji k mému finálnímu cíli, kterým je Zadov. Cesta vede převážně lesem a přivádí mne nejprve na rozcestí uprostřed hlubokých lesů, na Zlatou Studnu. Zde kdysi stávala sklárna, která byla funkční (jako jedna z posledních v okolí) až do roku 1880. Dnes už ale na místě sklářských hutí najdeme jen horskou louku, chráněnou ze všech stran vzrostlým lesem.\nPo dobře značené cestě už mi nyní zbývá posledních 2,5 kilometru do cíle celého přejezdu, kterým je běžkařský stadion Zadov pod Churáňovským vrchem. V tomto běžeckém areálu jsme v minulosti mohli při tréninku spatřit naši bývalou nejlepší lyžařku Kateřinu Neumannovou. Naše úspěšná závodnice se sem ale často vrací a nedaleko najdete její penzion s možností ubytování. A jaké trasy ona sama doporučuje? Přečtěte si: Kde lyžuje Katka Neumannová. Tipy na tři její NEJ trasy v Česku.\nTady končí dvoudenní přejezd hor, který symbolicky propojuje domény dvou našich skvělých lyžařů a na jehož trase navštívíte nádherná místa centrální Šumavy.\nDélka trasy: 69 km (Nová Hůrka – Modrava 35 km, Modrava – Zadov 34 km)\nStart přejezdu: Nová Hůrka; lze také začít na Gerlově Huti (zde zastavují busy Klatovy – Železná Ruda) nebo v Železné Rudě.\nMožnost stravování na trase: Prášily, Modrava, Kvilda, Horská Kvilda\nDvorec Nová Hůrka (U Šrajlů) nabízí tři pokoje a kuchyňku, leží 200 metrů od nástupu na lyžařské trasy. Zde je start našeho výletu a zároveň skvělé východiště pro běžkování v západní části Šumavy. www.dvorecnovahurka.cz\nModrava – zde najdeme několik možností hotelů a penzionů.\nChalupa Katky Neumannové na Zadově nabízí pět apartmánů, saunu, bazén a fitness. Možnost výuky lyžování na běžkách.http://www.chalupa-neumannova.cz\nInformace o stavu běžeckých stop a sněhové zpravodajství: www.bilastopa.cz\nBěžkařská klasika, která neomrzí. Přes Orličky tam a zase zpátky\nTémata: Šumava, Černá Hora, Modrava, Lyžování Šumava, Tipy na výlet: Šumava, vrchol, Prášily, Kvilda, Železná Ruda, Poledník, kaple, potok, Kateřina Neumannová, Zadov, Laka, Zhůř, Vltava, Březník, Hůrka, chalupa, Pláně, Pramen, bažina, Boubín, Klatovy


Blog Petra Vápeníka: Skalní kostel - Temppeliaukon Kirkko\nKdysi, v úplných začátcích tohoto blogu, jsem navštívil Helsinki, abych se zúčastnil tamějšího městského maratónu, což byl sám o sobě nezapomenutelný zážitek. Snad ještě větší zážitek jsem měl ale z návštěvy pozoruhodného kostela s finským názvem Temppeliaukon Kirkko. Já mu ale říkám pěkně po česku: Skalní chrám. Jedná se totiž o kostel vystavěný přímo ve skále, jeho vnitřní prostor je doslova ze skály vylámaný a na mne mimořádně zapůsobil svou atmosférou.\nV roce 2009 jsem měl ještě velké problémy s internetovým připojením a nemohl jsem k blogovým článkům až na výjimky přikládat fotografie, dnes to zkusím napravit a vrátím se ke Skalnímu chrámu v několika záběrech (jde ještě o fotografie analogové pořízené na klasický film), kterými bych vám chtěl představit tuto výjimečnou stavbu. Uchvátila mne totiž mnohem víc než mnohé okázalé katedrály v různých zemích světa. No a když už Vendy W. vyhlásila soutěž o nejhezčí sakrální stavbu - byť jsem se jí chtěl zúčastnit jen jako pozorovatel a aktivně do ní nevstupovat - vzpomínka na finský chrám mě nakonec přiměla tento přístup pozměnit :-).\nAsi se sluší napřed pořídit nějaký záběr zvenku, že? Tak tohle je prosím skála uprostřed finského hlavního města, podobných skalních návrší je tam spousta. Že žádný kostel nevidíte? To je totiž tím, že je schovaný pěkně uvnitř.\nJe zvláštní, že do podzemí člověk většinou směřuje síly, které považuje za špatné nebo zlé. Tam někde by mohlo být klasické předsartrovské Peklo či podzemní říše mrtvých. V Helsinkách je pod zemí stánek ducha, kam si lidé chodí pro posilu a naději. Jako by původní nepříznivé síly ustoupily těm novým při vědomí, že v případné potyčce s nimi nemohou uspět.\nKdyž vylezete na skalní návrší, začínáte tušit, že pod vámi není jen hutný skalní materiál, ale veliká vypouklina zaklenutá moderní skleněnou kupolí. Podzemní skalní prostor věnovaný Bohu a lidem, kteří se k němu chtějí dostat co nejblíž.\nKolem chrámové kupole se místní lidé v pohodě procházejí, někdy venčí své psíky, a mezi domorodci se proplétají všichni ti, které podzemní Skalní chrám okouzlil a oni z něho chtějí vidět a vyfotit co nejvíc. Jako by to důležité, co způsobuje neopakovatelnost tohoto místa, bylo spatřitelné a vyfotitelné. Není. Dva rozměry plošné fotografie nedokážou ani v nejmenším obsáhnout onen "duch místa". Možná proto, že aby kouzlo zafungovalo, musíte se skutečně ocitnout obkrouženi milióny let starou skálou a cítit její vyzařování. Není to způsobeno rudami uranu jako v Jáchymově. V Helsinkách ve Skalním chrámu prozařuje prostor něco úplně jiného.\nTo nejzajímavější se před vámi otevře až v okamžiku, kdy projdete poněkud "bunkrózní" vstupní branou a ocitnete se přímo uprostřed skály. Uspořádání skoro jako na divadle, sedadla najdete v parteru, ale k dispozici jsou i balkóny.\nJiž před 2.světovou válkou se uskutečnily dva pokusy postavit na tomto místě svatostánek. Nakonec k výsledku vedla až třetí architektonická soutěž v roce 1961, již vyhráli finští architekti, bratři Timo a Tuomo Suomalainenovi. Jejich projekt byl sice nakonec kvůli ceně asi o čtvrtinu redukován, ale přesto počítal s prostorem cca 14 000 krychlových metrů. Tolik skály muselo ustoupit, aby po roce a půl intenzivní práce mohl být nově vystavěný chrám v září roku 1969 vysvěcen.\nV čele (je-li v okrouhlém prostranství chrámové lodě vůbec možné hovořit o "přídi" a "zádi") je umístěný nenápadný oltář s křížem a svíčkami. Jak zanedbatelný vypadá oproti ohromujícímu prostoru umocněnému ze všech stran pronikajícím světlem, které jako by bylo žebrovím střešní konstrukce usměrňováno dovnitř, padá shora na návštěvníky jako světelný déšť.\nChrám poskytuje místo pro 750 sedících návštěvníků. Výška obvodové skalní stěny se pohybuje mezi 5 a 9 metry. Orientace chrámu je volena tak, aby v létě ranní sluneční paprsky dopadaly do prostoru oltáře. Kostel má vynikající akustiku a užívá se i jako koncertní síň, před oltářem je místo pro orchestr, součástí vybavení jsou i moderní varhany s třemi tisícovkami píšťal a když jsem kostel den před svým maratónem navštívil, byl pro následující program připraven i krásný černý klavír Steinway. Ale i když právě žádný koncert neprobíhá, prostorem prostupuje tlumená reprodukovaná klasická hudba, což navozuje meditativní atmosféru.\nSkála všude vůkol, jaký div, že i drobnější artefakty jsou vyvedené v kameni. V popředí záběru je křestní mísa, kterou vyrobil Kauko Moisio.\nSkalní chrám je velmi vyhledávanou helsinskou památkou, roční návštěvnost se uvádí kolem půl miliónu lidí. Máte-li štěstí, zůstane v interiéru jen několik lidí rozmlouvajících s Bohem. Máte-li smůlu přijede zároveň několik autobusů, ze kterých vyskáčou stovky japonských ruských či amerických turistů a chcete-li pokračovat v rozjímání, můžete si mezitím skočit někam na kafe nebo na párek.\nKolem dokola celého prostoru vede pod podlahou odtokový žlábek odvádějící prosakující vodu, která stéká na řadě míst v tenkých čůrcích a kapkách, jako by monumentální skála - symbol trvanlivé hmoty a tvrdosti ronil opravdové slzy. A vlastně proč ne? Proč by se skála měla za své slzy stydět, jsou-li opravdové a upřímné?\nAbych zachoval bezprostřední dojmy z mého osobního setkání s touto nádhernou stavbou, dovolím si ocitovat část svého blogového článku ze 14.srpna 2009:\nChvíli před tím, než jsem ke skalnímu dómu dorazil, začalo opravdu pršet a obloha se začala ozývat. Právě včas. Sešel jsem do podzemních prostor a ocitl se - nu ve skále. Vyprávění z dětství o tom, jak se o svátečních nocích skály rozestupují a vydávají k přechodnému pokochání své poklady, se zde na poměrně malém prostoru naplnilo měrou vrchovatou. Hned u vstupu jsem si jako správná turistická ovce koupil pár pohlednic, protože se mi zdály být krásné, pozvedal jsem objektiv a snažil se zachytit to, co zachytit nejde. Jako ostatní jsem cvakal a pípal při ostření a pak mne to najednou přešlo a já se posadil a strávil skoro dvě hodiny v úplném vnitřním tichu obkroužen stamilióny let starými skalami, kterým byl vyrván tento prostor, aby mohl být zaklenut konstrukcí ze skla, oceli a měděného drátu a přetvořen ve stánek Boží.\nZáběr z balkónu. Nad ohromujícím prostorem visí strop z 22 kilometrů dlouhého měděného drátu svinutého do obří spirály, po obvodu měděného nebe svítí hvězdy osvětlovacích reflektorů.\nMimochodem, do dlouhých finských zimních nocí září kupole Skalního chrámu svým vnitřním světlem jako veliká lampa, obrovské oko, které dobře ladí se světly v oknech okolních domů, a láká k návštěvě a zklidnění. Světlo, které ve tmě dává bloudícím směr, do ostrého mrazu dýchá vlídným teplem a do křehkých a slabých lidských duší pumpuje sílu.


Nespoléhat na ten okamžik mezi třmenem a zemí - Katolický týdeník\nVydání: 2009/34 Anastáz Opasek , 20.8.2009, Autor: Aleš Palán\nKdy jste se s Anastázem Opaskem poznal?\nUž před svým vězněním přitahoval opat Anastáz Opasek mladé lidé a kumštýře – a to mu zůstalo i po propuštění, kdy jsem se s ním seznámil já. Tehdy to neměl lehké. Když například pracoval jako skladník, kolegové vrtěli hlavou: „Co s ním? Vždyť vůbec nechápe, co je to skladník. On nekrade!“ I když Anastáz uměl žít v civilu a mezi laiky, bylo vidět, že v nitru se mu pořád stýská po bratrství, po řeholní komunitě.\nNesl si v sobě Anastáz vzpomínku na kriminál?\nTo jistě, ale ne bolestně, rozhodně nezdůrazňoval vlastní utrpení. Ta léta ve vězení vnímal jako něco, co bylo ve svém důsledku vlastně pozitivní. Věznění kněží se tam jeden od druhého naučili spoustu věcí, hierarchické rozdělení za mřížemi prakticky neexistovalo. Na kněžských odděleních panovala soudržnost a vědomí důstojnosti. Dalo se tam přežít jistě lépe než na civilních odděleních, kde bylo všechno manifestačně povrchní.\nNejužší kontakty jste zřejmě měli až potom v exilu.\nKdyž emigroval, ztratil jsem ho z očí. Ale když jsem pak emigroval já a přijel do Vídně, hned druhý den jsem dostal vzkaz, abych mu zavolal. Udělal jsem to a on mě pozval do kláštera v Kremsmünsteru. Tam postavil všechny do špalíru, jako by přijel nějaký biskup, ale pak už jsme mluvili jen o pronásledování církve v Československu. Já tam poprvé viděl fungující benediktinský klášter se školou a pozemky; řeholníci byli pyšní zejména na své rybí sádky. Benediktinské „labora“ tam platilo v plné míře. Od té doby jsme se Anastázem stýkali pravidelně. Jezdil jsem za ním při různých příležitostech do Mnichova, Rohru i jinam. V Rohru Anastáz organizoval například setkání mládeže, přičemž zdaleka ne všichni byli křesťané. Atmosféra těch setkání byla skvělá, i když rohrští bratři někdy trochu žehrali na to, že se program protáhl do nočních hodin, zatímco oni museli časně ráno vstávat. Opasek to všechno řídil.\nMěl pro vás vyčleněnou nějakou speciální úlohu?\nPracoval jsem jako dopisovatel Hlasu Ameriky a moje pravidelné relace se týkaly situace v Československu, především lidských práv. Opaskovi šlo o to, abych nezapomínal na případy režimem pronásledovaných a ponižovaných křesťanů. A Opus bonum zase pořádalo různé vzdělávací akce, setkání exilových Čechoslováků nebo vydávalo i knihy – a na tom jsme se s Anastázem domlouvali.\nFungovalo Anastázovo charisma i v exilu, kde přece jen neměl takové jméno jako doma?\nJeho charisma otevřeného člověka bylo nepřehlédnutelné. Byli samozřejmě lidé, kteří s ním nesouhlasili, zdál se jim být příliš tolerantní vůči bývalým komunistům. Nejvíc s ním nesouhlasil jeden doktor, o němž se říkalo, že se z jáchymovského vězení dostal velmi dobrodružným způsobem, a ve Švýcarsku pak vydával radikálně antikomunistický a dogmaticky katolický časopis. Později se ovšem ukázalo, že vůbec neutekl, ale byl na Západ vyslán; byl to zkrátka estébák. Jakmile byl někdo až zuřivě antikomunistický, bylo nám to v exilu hned podezřelé – takový postoj byl strašně levný. Čtyři a půl roku jsem byl poradcem pro československé občany v uprchlickém táboře v Traiskirchenu. Přišel tam za mnou nějaký člověk, že by chtěl promluvit do rádia. „A co byste chtěl říct?“ ptal jsem se ho. „Že ti komunisti jsou veliký svině!“ odpověděl. A já mu vysvětloval: „To všichni vědí, to vědí dokonce i oni sami. Ale nestačí to jenom konstatovat, s tím se musí něco dělat!“\nUměl tyhle lidi Anastáz rozlišovat?\nTo dokázal velice dobře. Jeho promluvy ve Franken, kde Opus bonum pořádalo konference, začínaly modlitbou a slovy: „Jestli jsou tu nějací bývalí komunisté, ať tady jsou. A jestli tu jsou nějací udavači, to už je mi úplně jedno; ať si tu dělají, co chtějí.“ Anastáz tím ty lidi dokonale odzbrojil. Do té chvíle měli pocit, že dělají nějakou hrdinskou špionážní práci, a najednou zjišťovali, že jejich práce vlastně nemá žádnou cenu. Anastáz se jich nebál – on se vlastně vůbec nebál.\nJak bylo Opus bonum v Německu přijímáno českou krajanskou duchovní správou?\nS určitou tolerancí, ne vždy s úplným nadšením. Představitelé krajanské správy, Fořt a Kučera, Opus bonum přirozeně akceptovali, věděli, jaký má význam, ale byli jsme pro ně trochu z jiného těsta. I Heidler byl ze začátku názorově maličko jinde, teprve později se k Opaskovi přiblížil.\nAnastáz asi neměl rád zajeté struktury. Když přišel do exilu, krajanská správa již existovala, a on přesto hledal cesty svého působení mimo ni.\nAnastáz měl jednu výhodu – jako mnich si mohl dovolit stát malinko stranou. V kněžském prostředí se lišil zase jinak. Jednou mi říkal: „Když jsme studovali v Římě, Reinsberg a Mandl se mnou moc rádi chodívali. Jako diecézní bohoslovci měli přísný režim – na vycházky směli pouze ve dvojicích a z muzeí jim byla povolena jen ta církevní. Jenomže já jako benediktin do světských muzeí směl a kluky jsem tam brával s sebou.“\nTenhle jeho rys dal Opus bonum zřejmě i určité ideové rozkročení.\nOpus bonum bylo široce ekumenické, na zasedání měli přístup lidé jakéhokoliv přesvědčení. Často jsem v kostele klečel za Zdeňkem Mlynářem… Program pravidelných setkání ve Franken se připravoval dohromady s Pavlem Tigridem – s Anastázem se měli opravdu rádi. Pavel pocházel ze staré pražské židovské rodiny, ale byl katolík. Pokud vím, nikdy nikomu nevysvětlil, jak k tomu došlo. Jednou jsem se ho zeptal, kdy konvertoval, a on se podivil: „Já nekonvertoval, jsem pokřtěný od dětství. Narodil jsem se v roce 1917, kdy bylo Rakousko poměrně úspěšné na frontách, a tatínek řekl mamince: Až Rakousku tu válku vyhraje, bude to pro Židy moc špatné. Dáme toho kluka raději pokřtít.“ Nevím, jestli je ta historka pravdivá, možná ne, ale styl té odpovědi o Pavlovi Tigridovi mnohé vypovídá.\nV kontaktu jste s Opaskem zůstali i po roce 1989, když jste se oba vrátili domů.\nAnastázův návrat byl triumfem, který byl ovšem spojený s ohromnými starostmi. Představoval si, že všechno bude vypadat trochu jinak. Řádům se vrátily budovy, ale ne majetek, ze kterého ty budovy žily. Byli jsme s prezidentem Havlem jednou v Beskydech a večer jsme seděli s tamními lesníky u velkého táboráku. Všichni lesníci říkali: „To se vůbec nedá srovnat, jak to v lesích vypadalo dřív, když patřily olomouckému arcibiskupství, a jak to tam vypadá teď.“ Církev spravovala majetek lépe než stát, přesto ho zpět nedostala. A to Anastáze velmi trápilo. Snad ho to trápilo až moc. Zachovával si ale smysl pro humor. Jednou jsme spolu jeli do Strakonic za skupinkou věřících žen, které se pravidelně scházely a zpívaly spirituály. Jeli jsme mým služebním autem trochu rychleji a za Prahou nás zastavila policejní hlídka. Anastáz vytočil okýnko a zavolal si mladšího policistu: „Seš pokřtěnej?“ Ten byl zaskočený a řekl, že neví, načež Anastáz prohlásil: „Jestli seš pokřtěnej a odpustíš nám to, já ti požehnám. Já jsem totiž opat.“ Kluk vůbec nevěděl, o co jde. Přišel ke mně ten starší policajt, který mě poznal, a povídá: „Pane Medku, jeďte dál.“ A Anastáz ještě na rozloučenou toho mladšího zúkoloval: „Dej se pokřtít.“ Pro Anastáze bylo typické spojení veliké vážnosti, pokory a smyslu pro spravedlnost se vztahem k prostým lidem. To se promítlo i v okamžiku smrti při jeho poslední cestě do kláštera v Rohru. Po příjezdu se zastavil se dvěma ženami z kuchyně a jednu z nich pozdravil jménem: „Du bist Petra,“ ona kývla hlavou – a Anastáz umřel.\nMěl jste možnost znát ho už od šedesátých let. Změnila se za ta desetiletí jeho povaha, stával se třeba vážnějším?\nAno, ale ne v tom smyslu, že by akcentoval sám sebe. Vážně bral problémy církve. Jednou seděl u nás doma, pili jsme kafe a mluvili jsme o papeži Pavlu VI. Byla to nějaká technická otázka a já řekl, že v tomhle pro mě není papež směrodatný. Anastáz se na mě jen díval, mlčel a strkal si do pusy jednu kostku cukru za druhou. Chtěl se tím nějak uklidnit. Anastáz měl lidi skutečně rád, třeba hudebníky z undergroundu, i když třeba nesouhlasil s jejich názory nebo mu byl cizí jejich způsob života. Přesto měli k Opaskovi volný přístup, ačkoliv možná plně nechápali, kdo to vlastně je a co reprezentuje.\nKým tedy byl? Co reprezentoval?\nAnastáz Opasek byl jeden z nejzajímavějších lidí, jaké jsem v životě poznal – a vedle Áti Mandla pro mě také jeden z nejdůležitějších. Díky němu jsem si znovu a znovu uvědomoval, že křesťanství není něco, co by měl člověk jednou provždy v ruce, mohl tím kolem sebe mávat a chlubit se tím. Křesťanství je něco, co s sebou nese povinnost každodenního začátku. Když se probudíte, jste v polospánku a křesťanem se teprve v průběhu dne stáváte. A když ten den skončí, jste možná o kousek dál, ale v žádném případě nejste hotovým křesťanem. Nemůžeme žít jako středověký rytíř, který spoléhal na to, že ke spasení stačí ten okamžik mezi třmenem a zemí, že stačí to poslední pokání. Kdo poznal takové lidi, jako byli Mandl, Opasek a zejména Bouše, ten nemůže nikdy složit ruce do klína a říct si: „Už je s námi všechno v pořádku.“ Nikdy s námi není všechno v pořádku. Nikdy. Křest člověku jeho situaci neulehčuje, naopak mu přidává práci a úkoly. Musí přemýšlet o věcech, které mu byly dřív třeba úplně jedno. Občas se za mnou zastavuje Václav Malý. Jednou se mě ptal, jestli čtu Bibli. „Málo,“ odpověděl jsem. „Tak začni,“ doporučil mi. Přečetl jsem Nový zákon a teď čtu Starý zákon – i pro věřícího křesťana je to nálož. To se nedá přečíst jako pohádka nebo historický zápis. Je to jeden nepřetržitý dialog s Bohem, pokus o poznání Boha, jeho požadavků a cest. Vynořuje se spousta nových otázek: Měl třeba Hospodin právo vyvraždit celý národ proto, že se mu vzepřel? Je to obraz nějaké pomsty, nebo spíš Boží moci? Takovéhle otázky život člověku opravdu neulehčují…\nJaká je budoucnost Opus bonum bez Anastáze Opaska?\nProblematická. Budoucnost podle mě neleží pouze v přípravách každoročních sympózií, spíš ji vidím ve vytvoření pracovních skupin, které by se zabývaly vydáváním knih a hledáním nových témat. K tomu je zapotřebí navazovat na původní smysl Opus bonum. Nejde o udržování této organizace, ale o jejího ducha. Ti, kteří ji zakládali, jsou pryč. Snad na ně nějací mladí navážou.


Nový Golf nafocen s minimem maskování u továrny VW v Číně. Jak se vám líbí? | Autoforum.cz\nNepochybně nejočekávanější novinka nadcházejících měsíců měla být nafocena jen s malou kamufláží v Číně. Ruku do ohně za autenticitu nedáme, všechno tomu ale nasvědčuje.\nNení žádným tajemstvím, že příští rok dorazí nový Volkswagen Golf. Automobilka dokonce již i potvrdila, že výroba osmé generace odstartuje v červnu, tím však oficiální pramen vyschl, dále tedy můžeme vycházet jen z neověřených zpráv. A také z přiložených fotografií, na kterých má být zachycena právě nadmíru očekávaná německá novinka.\nZajímavé je, že VW nezakryl čelní a do jisté míry ani zadní partie, nýbrž hlavně ty boční. To je skutečně zvláštní postup, a tak je jako vždy otázkou, zda jsou snímky autentické či zda nezachycují něco jiného, než si myslíme. Možností je i specifický Golf pro Čínu, který by stavěl na jeho sedmé generaci, na to se ale zdá být zachycený vůz příliš odlišný.\nPro tuto chvíli tedy nemáme příliš mnoho důvodů pochybovat, že před sebou máme Golf číslo osm. I když design vozu je vůči dosluhujícímu sedmému provedení vozu tradičně evoluční, proporce jsou zřetelně odlišné. Červený prototyp dává nepokrytě najevo nižší stavbu s menším bočním prosklením či delší boční dveře, které odkazují na prodloužení rozvoru.\nNa přídí je patrná prodloužená čelní kapota, která na světlech pomalu vytváří „mračítka“ a redukuje masku chladiče na pouhopouhou škvíru. Daleko větší otvory nalezneme níže, kde jim společnost dělá agresivněji tvarovaný nárazník. Jeho boční kapsy, respektive jejich okraj, působí na poměry Volkswagenu docela odvážně. Záď pak koresponduje s vizuálním ztvárněním ostatních novinek Volkswagenu v posledních letech, zejména pak Tiguanu a Touaregu.\nNevíme tedy s jistotou, zda jde skutečně o první snímky osmé generace nebo o facelift „sedmičky” pro největší trh světa, i kdyby ale šlo o druhou možnost, vizuální podobu Golfu VIII bude více než naznačovat. Něčeho takového jsme už ve vztahu mezi čínskými a „světovými” verzemi nových VW byli svědky už několikrát.\nDokonale jasno bychom měli mít během několika málo měsíců, neboť poslední informace zmiňovaly debut ještě před koncem letošního roku. I tento termín nahrává možnosti, že vidíme to, co si myslíme, neboť přinejmenším design nové generace Golfu musí být dávno hotov. Hlavu na špalek na to ale nedáme, odhalení čelních partií a zakamuflování těch bočních, v jejichž případě se dají očekávat jen nepostřehnutelné změny, je zkrátka příliš matoucí.\nTajuplný prototyp Volkswagenu nafocený v Číně nejspíše je osmou generací Golfu