2009 Põhjast Lõunasse II teine nädal | Walkie-Talkie\nPosted by: Kei | august 1, 2009\n2009 Põhjast Lõunasse II teine nädal\n10. juuli 2009, Reede: Trysil-Grundforsen\nNädal on täis saanud ja uus hakkas algusest tiksuma.\nPaul ei saa kuidagi silmaluuke lahti. Pudru on meil juba ammu valmis. Käime Mariga kordamööda ta telki raputamas. Lõpuks ta siiski tuigub telgist välja. „Ma jäin alles veerand viis hommikul magama,“ põhjendab ta oma unisust. Öö läbi oli tuul rebinud ja kolistanud ta telgi kallal.\nIlmateade lubab endiselt põhjamaist ilma. Tuult ja vihma ja kümmet kraadi sooja.\nViimane Norra külakene jääb me tänasele päevateekonnale.\n„Pruun juust! Pruun juust! Pruun juust!“ korrutan ma endale ja teistele kõva häälselt, et jääks meelde sellest viimasest norra külapoest see kodustele kaasa osta.\n„Kas see Tolle on budist?“ uurib Paul pärast seda kui ma tavapärase hommikuse lõigu olen neile kaasavõetud raamatust ette lugenud.\n„Pigem vist kristliku taustaga,“ arvan mina. „ta tsiteerib väga palju kristlikku teksti ja põimib selle oma jutu sisse, kuigi jah, nimetab ta ka muid allikaid. Suure lugemusega mees.“\n„Näita mulle seda raamatut!“ kamandab Paul ja jääb siis seda pikemalt silmitsema-lehitsema.\nTrystali jõuame kenasti. Poeskäik. Bensiinijaamas pissilkäik. Ja algab uus vihm.\nReede kokkuvõte: Vihm. Vihm. Vihm. Järelikult ei väänanud nad ennast ikka piisavalt kuivaks… meie õnneks, ma olengi täna saanud taas heina peale tugevat sadu maast lahti tõsta.\n„Ootame üks kümme minutit veel siin bensiinijaamakatuse all,“ lausub Paul hindavalt norra pilvi taevas uurides.\nMari oleks justkui seda märguannet oodanud ja astub uuesti bensiinijaama sisse. Välja astub ta juba kuuma kakaotopsiga. „Siinne kakaotops on poole väiksem kui Eesti Statoilist ostetud kakaotops,“ panen ma tähele kui sealt üle ääre luristan. Saan Paulilt korralduse äsja poest ostetud kolm riisipudingut rattakottidest välja otsida. Kükitame seal bensiinijaama räästa all. Autod tulevad, tangivad ja lähevad. Vihma sajab. Sööme magusat riisipudingut ja luristame kuuma kakaod kolmekesi ühest topsist peale. Elu on lill.\nLõpuks saame Trysalist välja ja võtame suuna Karlstadi peale. Teeviit näitab Karlstadi kakssada seitsekümmend kilomeetrit.\nRingteelt valib Paul, aga hoopis paremale, Karlstadi, poole minemise teeharu asemel otse viiva teeharu, loomulikult teeharu, mis tõuseb mäkke.\n„Pauuuul!“ karjun ma kuidas kõri võtab ja häälepaelad lubavad, sest mina olen selles rattarongis viimane ja Paul on esimene. „Pauuuuuul! Karlstadi näitab paaareeemaaleee!“\n„Aga me ei sõidagi Karlstadi.“ Teatab see mees, kui vana rahu ise.\n„Sest me teeme väikese ringi sisse,“ teatab Paul kui eilseid uudiseid.\n„Ringi!!!!???!!!??? Meie sõidu eesmärk on sõita OTSE põhjast lõunasse, aga mitte ringitada!!!!!“ trambin ma jalgu vastu maad. Tegelikult oli see ju mulle teada, mulle oli teada see, et me läbime Vasaloppeti raja. Ma olin ise väga selle poolt olnud, et me Vasaloppeti raja läbi sõidame. Küllap siis jäi kahe silma vahele tõsiasi, et Vasaloppeti rajale sattumiseks tuli teha sisse väikene kõrvalepõige sirgelt suunalt.\nIgatahes võtame me suuna otse ja mäkke ja Sälenisse. Sinna kus on viimane pood, enne kui me metsa lõplikult ära kaome. Algab tõus. Neli kilomeetrit. Seda saadab vihm.\nLõunat sööme maantee ääres, mäe otsas, ühel puust lauakesel, täpselt vihma pilve augus. Kõht on tühi. Perse on märg. Kihulased närivad. Viimane Eestist kaasa võetud komeedikommikott on tühjaks saanud. Makaronid keres. Üleelamatuse viimane kannatlikkuse kannatamatuse piir on ka ületatud (kihulased). Istume ratastele.\nEsimesed tibad tervitavad taas me sõidu algust. „Mari, vaata kui täpselt pidas vett taevas kinni me söögipausi ajaks.“\n„Ma mõtlesin just sama asja peale,“ kostuvad läbi kapuutsi vihmakrabina Mari sõnad.\nPikk laskumine. Kiire laskumine. Vihm peksab vastu nägu. Vihm kriibib silmamunasid, nii, et valutum on mäest alla sõita silmad kinni. Ohutum on mitte pidurdada libedal märjal asfaltteel.\nRootsi piir. Kell on 19.56\n…Kell 19.56 TÄPSELT puutusid kolme vapra saapaninad Rootsi pinda (või peaks ütlema esiratta kodarad): Välkommen till Sverige!\nVihma sajab ning ninad maas sõites ei märka Kei, Paul ja Mari peale piiriületust muud erinevust kui et asfaldivärv on nüüd punane. Oma õuduseks tunnevad nad veel, et kihulased on siin kurjemad, neil on punasel taustal sini-valge risti asemel sinine kuub koos kollase ristiga ja neil on mingid oma nipid spordiriiete vahele pugemiseks. Teadagi, Rootsi on ju spordipesu tootmise esirinnas ja eks omadele on inff välja lekkinud.\nLaagrisse jääme jõekaldale männimetsa.\n1. Hoo pealt ratta seljast.\n2. Lennult telgid püsti.\n3. Kogu kraam telki vihma eest peitu.\n4. Kuivad riided selga.\n5. Ja siis alles vaatame, mis tee ja kas küpsis.\nKui oleme jõudnud oma Suure Generaal-Plaani neljanda punktiga ka ühele poole, siis oma nägu ma enam peeglisse vaadates ära ei tunneks. Hea, et see ainuke ja tilluke peegel on Maril kusagil väga sügaval kõikide asjade all koti põhjas. Nägu on paistes ja loppis, kuplas ja punane. Muud moodi ei oska enam ennast aidata kui, et Mari leiab mulle oma esmaabikotist kurguhaiguse jaoks mõeldud tarusaialille tinktuuri. Lasen seda endale peopessa ja hõõrun näole laiali. Kipitab, aga usun, et aitab. Usun, et aitab. Aitab.\nPaul karjub telgi ukse tagant: „Ma nüüd tulen sisse hoojooksuga! Kolm! Kaks! Üks!“ telgiuks käristatakse lahti ja Paul maandub pea ees maoli telki. Kõrrrr-põrrrrr välgukiirusel tõmmatakse ta kandade taga telgiukselukud jälle kinni.\nPaadunudoptimistidena on neil tunne, et neid hoitakse. Nii sünnivad kihulaste pinina ja vihmapiiskade kukkumise saatel Mari luuleread:\nJa siis leiab aset kihulaste massimõrv. Laseme katsetuseks telgiustelukkudele joa OFF-i, sealjuures lastakse seda ka mulle natukene silma. Õhtutee, Tshai na travahh, aga aitab teekannust väljatõstetuna ja silmale kompressiks surutuna hästi. „Olgu need laibad siin teistele elavatele hoiatuseks,“ lausub Mari vaadates läbi telgiuksevõrgu teiselpool riiet koolnud kihulaste massi.\nMeie Põhjast-lõunasse Norra etapp on nüüd läbitud,“ lausub Paul „selleks läks eelmise aasta sõiduga kokku täpselt üks kuu, ehk siis kolmkümmend üks päeva.“\n11. juuli 2009, Laupäev: Grundforsen-Åsen\nEile enne uneilma sisenemist panime tänase plaani paika. Poole kümnene äratus. Tugev söök. Laagri kokkupakkimine. Nelikümmend kilomeetrit järjest kuni selle viimase asustatud punktini, Säleni linnani, et jõuda enne toidupoodide sulgemist (täna on laupäev, poolik tööpäev, sellest ka meie põhjalik ettevalmistus).\nReaalsus on, aga midagi muud. Ärkasime kell kümme. Söömise lõpetasime kell kolmveerand kaksteist. Teele saime mõni minut enne kella ühte. Aga samas… teades milline oli eilne õhtu-öö, siis selline pikk ja taastav hommik pisikese päikesega, mis soojendab ja tasase tuulekesega, kes hoiab kihulased aupaklikkus kauguses… noh rohkem polegi õnnelik olemiseks vaja.\nMõttemõlgutused aja: oleviku, mineviku, tuleviku üle, mis lõpuks päädis sellega, et Paul vedas meid sillale mille alt voolas läbi kiire jõgi ja loopis oma jutu näitlikustamise mõttes õigetel kohtadel käbisid vette. Pikk loeng „Aja´st“ esitatud Pauli poolt. Toeks Tolle raamat. Tänud sulle Svennu sünnipäeval kingitud raamatu eest, seda on nüüd jätkunud ja jätkub meile terveks reisiks.\nSeitse ja pool kilomeetrit teed üles – alla – üles – alla – üles – alla – üles – alla – üles – … maanteelt kõrvale viib üks tagasihoidlik teeots otse ühe elamise õuele. Mõlemalt poolt seda tee otsa ääristavad kiviskulptuurid, kokku kogutud iseloomuga loodusest leiduvaid kive. See on meie selle reisi esimene kultuurne kunstinäitus. Mari ja Paul saavad kunstinäituse imetlemise – pildistamisega enne mind valmis. Kui ma mõne aja pärast samuti nende juurde maanteele tagasi jõuan on Mari korraldanud endale õppused: vihma kiled selga, vihma kiled seljast ära, kiled selga, kiled ära, selga, ära. Hetkel olid need tal taas seljas ja Paul itsitab sinna juurde: „No, ma ju ütlesin sulle, et ka see pilv möödub meist riivamisi.“ Mari kisub veel kord kõik vihma riided seljast ja me asume ratastele ja teele. Sälen ootab. Üles- alla – üles – alla – üles – alla – üles – alla – üles – … viib meid me tee.\nSeitseteist kilomeetrit enne Sälenit keerame ühte lahti olevasse toidupoodi sisse. Igaks juhuks, sest kell on juba kolm ja me pole kindlad, kas siis kui lõpuks Sälenisse välja jõuame seal enam midagi lahti on. Hetk mil käsi toidupoe ukse lahti tõmbab algab väljas hirmus suur padukas. „No vaata vaid kuidas meid ikka hoitakse,“ ütleb Paul ja vahib soojast kuivast valgest toidupoest läbi suure akna õues toimuvat veemöllu ja nosib mõnuga magusat banaani. Vihmasaju lõppu oodates sööme ära seal samas poes selle päeva lõunasöögi: kolm banaani, suur kotitäis soolaseid kartulikrõpse, kolm jäätist, kohvi-kakodringi.\n„Powered by potatochips“ lausub Mari kui oleme taas rataste seljas ja sõtkume õnnelikena Säleni poole. Vihma ei saja. Kõht on täis. Rattas lippab. Rõõmus – märg (mõned tibad taevast) – soe – külm (mäest alla sõites) on olla.\nMäest üles – üles – üles – üles – üles – üles – üles – ja siis ALLLLLLLLLaaaaaaaaaaa! Kaiff! Vahepeal saame jälle muidugi veidi vihma, aga keda see heidutab. „Mitte ainsamatki kuiva kohta pole enam,“ teatab veidi heitunult siiski Paul.\n„Kõige kuivem koht oleks suu seest kui ma oleksin seda allasõidul kinni hoidnud,“ olen ma temaga nõus.\nSälen! Ühest bensukast saame lahke omaniku käest kätte suuna ja telefoninumbri kus ennast kuivatada ja öö enne metsa ärakadumist ööbida. „Enne metsa minemist tuleb meil kõik riided ja kotid ja asjad kuivaks saada,“ on Paul selle koha pealt resoluutne.\n„See Sälen on vist nii igav koht, et siin kohalikud noored kutid ei oska ennast muul moel välja elada kui panevad kogu oma tähelepanu soengutesse,“ seirab Mari järjekordset ilmutist, kes bensiinijaama ukse vahelt sisse vajub.\n600SEK-i doubleroom, seisab maja ees muru sisse löödud puutahvlil. „Kui me 500-le ei kauple, siis paneme telgid üles,“ bravuuritsen mina.\n„No vaatame seda asja, proovida võib alati,“ kahtleb Mari.\n„Mari, see on nüüd sinu etteaste!“ saadab Paul Mari eesrindele.\nKõlistame suletud ukse taga nöörist laevakella meenutavat rauast asja. Läheb aega. Kõlistame veel. Aega läheb veel. Proovime välisust. See on lukust lahti. Teeme mõned arglikud sammud sissepoole. Vaikus. Läheme taas ukse taha ja valmistume juba helistama bensiinijaamast antud telefoninumbrile kui uks avaneb ja viimase kahe päevase rootsis viibimise aja jooksul ilmub uksele esimene pahur nägu. Mossis noor rootslanna vaatab ukse vahelt välja: „How many are you?“ rähmab ta ilma tervitatava sissejuhatuseta. „Three. OK! Ilma hommikusöögi ja voodilinadeta saate toa 500SEK-iga. Here is your key“ ja kadunud ta oligi.\n„Huvitav kas segasime teda keset seksimist,“ mõtiskleb Mari kuuldavalt.\n„Igal juhul oli ta aus ja ei püüdnud mitte kuidagi oma pahameelt varjata,“ vastan mina.\nKella kaheksaks õhtul oleme pesnud, kusnud, kammitud ja makaronidest ennast taas kord kandiliseks söönud. Teevesi kohiseb ja suhkrusaiad ootavad laual. Paul seisab trussikutega keset kööki ja pingutab oma jalalihaseid: „Jalalihased on mul nende päevadega kasvanud ja padjakesed põlve sisekülgedele tulnud.“\n„Mhmh,“ kiidan Pauli demonstratsioonesinemist takka ja mõtlen endamisi, et unista aga edasi Paulpoiss, sa oled samasugune kõrend nagu esimesel päevalgi. Lisan siiski sinna juurde, et mu oma põlved pole samuti mitu päeva enam valutanud. „Küllap nende samade põlve siseküljele tekkinud padjakeste pärast,“ targutan ma tähtsalt.\n„Täna oli minul selle reisi kõige raskem päev,“ teatab Paul nüüd hoopis. „Ja tundub, et hakkan vaikselt ära keerama, sa ju tead, et ma ostsin Säleni eelsest toidupoest kuute erinevat leiba?“ uurib ta mind altkulmu.\nTelefonihelin: „Oi! Tere, kulla Lohe! Kuidas sul läheb?“\n„Ema, Limpa läks Jorssi juurde.“\nLaupäeva kokkuvõte: Vastutuul ja vihmasabinad, üks mäesuusakeskus järgnemas teisele. Pikk laskumine Sälenisse, kus leidus kuivatus-öömaja. Homme on ootamas Vasaloppeti rada, plaan teha ettevalmistusi tulevikus osalemiseks suuskadel.\nTäna on ka üks väga-väga kurb uudis, Limpa – Kei pere superlahe koer jooksis auto alla ja hukkus. Loodame, et peate seal eemal vastu ja oleme teiega koos mõtetes Limpaga.\n12. juuli 2009, Pühapäev: Åsen – Bolsågen\nÄrkame uimastena. Pea tuikab. Silmad on paistes ja kipitavad. Näod on laialivalgunud suurest nutust. Akent ei saa avada – kihulased. Radikaid ei saa välja lülitada – niisked riided vajavad veel elektrisoojust. Õues sajab laia lu… see tähendab, et lärtsuvat vihma. Sööme – ehk siis topime maitset tundmata toitu suhu ja neelame mehhaaniliselt alla. Toitu jääb järgi, sellist mida kuidagi kaasa ka ei paki. Esimest korda sel reisil viskame toitu ära. Pakime tujutult ja õue vihma kätte.\nAlustuseks sõidame Vasaloppeti infosse. Lunastame sealt raja täpse kaardi ja tavapärased kolm jäätist. Mõnus papi soovib meile „good luck!“, aga enne on jõudnud juba ära rääkida loo kuidas ta saab kahe nädala pärast Stockholmis kokku oma viie vennaga (kokku on neid kuus), et sealt siis kõik koos edasi praamitada Tallinnasse veetmaks mõnusat nädalavahetust vendade vahel. Tema ise elab Sälenis, kaks venda elavad Singapuris, kaks venda Stocholmis ja üks vend elab Detroidis.\nKohe raja alguses esimesse kraavi keerab Paul oma ratta kummuli ja järgmiseks kostab Mari õrn hääleke: „P…..! Ma jäin siia kinni. Ma ei saa sellest üle. Siia ma jäängi!“\nEdasi on viis kilomeetrit asfalditõusu. Vahepeal on Paul meist mäe peal ette spurtinud, tee kõrvalt maasikaid krahmanud ja nüüd kui me tast mööda pressime pakub ta meile lahtisest peost metsmarju. Haarame need sõidult.\nSiis tuleb veidi killustikulist teed ja siis vedel tsement. Rattasõiduks ei saa seda mitte mingit pidi nimetada (ja me valisime Vasaloppeti raja kaardilt kolme võimaliku teevaliku seast rattaraja, seal oli veel võimalus minna mööda suusarada ja mööda matkarada). Nügime raskeid rattaid käe kõrval üle pahkluu ulatuvas sügavas lögas. Mari taob natukene oma kummuli vajunud ja käest ära läinud ratast jalaga. Asib siis alistunult taas selle sarvedest ja kisub plögase ratta taas üles.\nLõuna teeme siis, kui rattarada keerab hetkeks metsa vahelt välja sõiduteele. Krutime ennast ühe turisti puupink laua taha. Paki-kalasupiline lõunasöök valmib priimusel kähku.\nPaul uurib Mari ratta käike. Need on löditsemendilögas jupsima hakanud ega vahetu enam miskit moodi. Praegu saab Mari sõita vaid kõige kõrgemal käigul.\nJärgmisel metsa keeramisel kostab mu selja tagant kõiksugu keelele paindumatuid sõnu igasuguste Svenssonite ja Nilssonite arvele. Tee jätkub nelisada meetrit otse tõusu üles mööda pehmet- vetruvat saepurulaastu – mudamärga teed. Ronin kohe raja alguses rattalt ja lükkan seda käe kõrval mäest üles. Kuskile umbes poole peale jõudnult jõuab ähkiv ja puhkiv ja hingeldav Mari oma ratta pedaale täie jõuga sõtkudes mulle järele. Suure pingutuse peale rebib minust poole ratta pikkuse võrra ette ja karjub sealjuures üleelavalt: „Sellisel maastikul on selgelt näha ratta eelised!“ Enam vähem jõuame koos üles mäkke kus ta seletab naerupursete vahepeal, et tema ratas on väga eriline, tal on nimelt manuaalne käiguvahetus.\nJärgmiseks atraktsiooniks on „loik“ ehk siis lihtsalt üle kallaste ajanud jõgi. Kõige pealt üks selline „loik“ ja siis teine ja siis kolmandas saab Paul, meie esisõitja ja rajaleidja, mõlemad jalad märjaks. Ei pressinud läbi. See on selle päeva hetk kus Mari katkeb: „Persse! Mu ratas on siin fucking Nilsson-Svensson rajal ülesütelnud, jalad on läbiligunenud. Eestis ei julgeks keegi sellise rajaga välja tulla ja öelda, et tema tegi nüüd rattamaratoniraja. Ja Kei! Mida sa itsitad kurat! Alati sa naerad teiste õnnetusi! Ja Limpa on igavesti nõme ja loll koer, et ta sinna maanteele ronis! Jopakas, raisk!“\n„Selge. Me jätkame siit edasi maanteed pidi,“ kostab see peale Paul.\nTuristi koht (kämping) tuleb kätte neljakümne viie kilomeetri pärast kell kaheksa õhtul. Inspekteeriv ja hindav ring sääl ning ühisel otsusel jätame kämpingu selja taha ning jätkame matka.\nTee peale jäävas pisikeses külas on ühiskäimlaks väga suursugune peldik ja Paul, kes, mida hilisem on õhtutund, seda pikemalt ta meil eest ära sõidab, on sellega juba tutvust teinud ning palub meid laia käeviipega pissile. Herrer ukse tagant taas värske õhu käes on ta kallanud oma rattapudeli tühjaks ning täitnud selle ja ka kolme liitrise kanistri vetsu kraanikausi veega. Lootuses – ootuses, et varsti jääme laagrisse ja saab kuuma suppi.\n„Huvitav, aga meie kraanikausi kohal oli silt, mis keelas seda vett joomast,“ imestan mina Pauli toimingu üle. Paul tõmbab selle peale kulmu kipra ja kaob veel kord Herrer ukse taha. Välja tulles kuulen mina elus esimest korda kuidas Paul lajatab ühe mahlase „Fuck!“ õhku „Ma jõudsin isegi oma rattapudelist eilse puhta vee välja kallata.“ Rahunemiseks süüvib ta oma lemmik kirjandusse – asub kohalikku kaarti lugema. Ei taha ta harrast hetke segada ja seisame Mariga hiirvaikselt veidi eemal.\n„Niih!“ teatab ta. „Nüüd on neli kilomeetrit allamäge ja siis on laavu.“\nJuba ette neelatades mõnusa kaifi ootuses. Vihisevast tuulest kõrvus ja silmist purskavatest pisaratest. Mäest alla kihutamised, sellised mis südame alt õõnsaks võtavad. Uhhh! Vääriline tasu kõige eelnevate tunde võtva vaevalise ronimise eest.\n„Mis on?!“ karjub Mari, kes mu taga on sunnitud hoogu pidurdama.\n„Ma ei tea, miski imelik hääl,“ peatan ratta täiesti ja ronin seljast maha.\n„Need on lihtsalt need kivid, mille otsas su rattas sedasi koliseb,“ rahustab mind Mari.\nAsutan juba uuesti ennast ratta selga kui märkan, et taga kumm on tühi, mis tühi.\n„Need on lihtsalt need TERAVAD kivid,“ täiendab Mari oma lauset, kui on minu pilku jälgides jõudnud tühja kummini. Solidaarsusest tuleb Mari ka oma ratta seljast maha ja kihutamise asemel astume nüüd neli kilomeetrit vaoshoitud sammuga rattad käe kõrval mäest alla kuni laavuni, kus Paul meid juba süüdatud lõkke ääres ootab.\nKell üksteist sööme veel tähestiku suppi.\n„Sul on täna kuidagi eriti suured silma,“ arvab Paul mind tähelepanelikult uudistades.\n„Nojah,“ naerab Mari, „Paistetus on alla läinud ja nüüd paistavad silmad ka lõpuks välja.“\nPühapäeva kokkuvõte: Raport Vasalopeti esmakordsetelt rattaraja testsõitjatelt: Vahefinish 52 km. posti juures. Maril käigud pees ja Keil tagakumm puruks. Hommik tuleb pudru ja kummiparandustöödega.\n13. juuli 2009, Esmaspäev: Bolsågen – Eldris\nHommik algab pudru ja rataste remonditöödega. Ning loomulikult filosofeerimisega, mis sel korral jõuab järjega „AegRuumi Mustade Aukude Teooriateni“ ning me kuulutame ühisel meelel magamiskoti üheks selliseks, siin universumis eksisteerivaks Mustaks Auguks. No vaata ise, õhtul poed kogu riietusega sisse. Hommikul hakkad ennast sealt välja lappama ja alalõpmata jääb mõni sokk või aluspüks, mis õhtul sinuga koos sinna sisse puges, hommikuks kadunuks. Järeldus lihtne ja loogiline: selge siis, et Must Auk / Müstiline Magamiskott on võimaldanud sokil või aluspüksil rännata kusagile mujale aegruumi punkti.\nNoh ja pärast kõike seda ränk rasket ajugümnastikat tuleb teha üks kosutav uinak. Paul ei hooli eriti unest ja lubab meie põõnamist valvata ning tunni aja pärast üles ajada. Pakkimine. Kiire juustusupp võileibadega ja taas Vasaloppeti rada alistama.\nEsialgu läheb meie vallutussõit suurepäraselt. Viiesajameetriste vahepeatustega. Kõigepealt kohe viskab minu värskelt vahetatud tagakumm miski mulksu mulli välja. Paul teeb midagi selle peale selle kummiga. Sõit jätkub järgmised viissada meetrit. Siis laguneb Paulil kottide raskuse all ja raputava tee koostööl ära ratta pakiraam. Natuke nokitsemist pakiraami kallal ja jätkame sõitu. Jälle minu tagakummi mulks ja noh nii edasi.\nLõpuks teatab Paul: „Tead Kei, ma lasin kummist veidi õhku vähemaks, ta on nüüd pehmem kui peaks, sõida selle mulksu otsas seni kuni päeva õhtusse saame ja siis laagrisse jäädes võtan ta uuesti täiesti maha ja uurin seda asja põhjalikumalt.“\nMari, aga nõuab Mora linna jõudes (kui me kunagi sinna maani peaksime välja jõudma, sest see Vasaloppeti rada ei edene meil sugugi), igatahes nõuab Mari valjuhäälselt Rattaparandustöökoda, sest ka pärast Pauli käikude putitamist saab ta sõita nüüd vaid kõige raskemal käigul.\nVasaloppeti rada on metsik. See ei ole kohe kindlasti mitte matkarada. See on puhtalt spordirõõmurada, mida meil hetkel napib. Püüame välja sõita viimasesse laavusse enne Mora linna. Muidugi saame vahetult enne laagerdumist rammusat padukat kraesse. Igas tahes sellist asja nagu sellel metsikul matkal pole mul ennem (metsas) matkates olnud, et kõik sõrme- ja varbaküüned on piinlikult puhtad ja nahk kuusekese taoliselt kortsuline nagu pärast mitme tunnist vannis vedelemist. Tavaliselt oled hädas ikka nende parkunud ja mustade küünealustega, aga nüüd tänu me igapäevasele läbivettimisele oleme puhtad kui ponksid.\nVeel märksõnu-lauseid testsõitjatena Vasalopeti rattamaratonirajalt:\nÜks rajalõik lõppes otse… Paul ütles: „No vaadake ise, siin on võimalik suure hooga otse jõkke sõita!“\nMärjad vetruvad heina-karjamaad.\n20 x 20 x 20 m kummalised ruudu sõidud.\n„See on selle sõidu otsustav mägi. Kui sul on seljataga sõidetud juba kuuskümmend kilomeetrit ja siis tuleb selline järjest järsku kuuesaja viiekümne meetrist tõusu, pehme ja vihma korral kohutavalt pehme!“ Võttis kokku Paul mäe millest tema ainsana ennast ülesse pressis.\nUmbes kakskümmend kilomeetrit enne finishit saavad kõik kolm rada: ratta-suusa-matkarada kokku üheks suureks laiaks rajaks.\nEsmaspäeva kokkuvõte: Pool päeva puhati, sest oli ilus ilm ja koht ja lõpuks on see ju puhkus mitte ainult trenn-matk. Ridamisi rattaparandusi ja selle katte varjus andis seda hästi teha. Rada märg ja raputav.\nTelgid saame üles märgadena. Mari on närvivapustuse äärel. Telk on putukaid – mutukaid täis, kes kõik eluhinnaga üksteise võidu meid närivad. Poeme magamiskottidesse tühjade kõhtudega.\nPika sõiduõhtu lõpetavad Vihm ja Sääsed ja Eckhard Tolle. Kei on söömata.\nSellest viimasest lausest ei saa aru. Tundub nii mitmetähenduslik. Proovisin Mari käest uurida, miks Kei on söömata, aga vastust ei tulnud. Kas toit hakkab otsa saama või on siin tegemist millegi muuga, ei oska arvata.\n14. juuli 2009, Teisipäev: Eldris – Jugan\nÄrkame nätsketes magamiskottides, niiskete rõivaste vahel, märjas telgis. Kehale on kleepunud miskit puru. Tunne on kui oleksin hautatud kana. Kõht on kole tühi. Pissihäda suur. Öö läbi sadas padukat. Hommik võtab meid vastu vahelduvpilvisusega.\n„Me siin filosofeerime iga päev aja üle. Sellest ajast rääkides… mul on öösel kellapatareid tühjaks saanud ja nüüd ei näe me enam aega,“ teeb Paul esimesena hommikul oma noka lahti.\n„Noh, vahet ju pole,“ arvab Mari „Me oleme nii kui nii väljaspool igasugust aega, me oleme sattunud Vaasatsüklisse.“ Ja ta joonistab liivale, et me ikka mõistaksime tema mõtte käiku võrduse:\nC Y K E L V A S A N = V A A S A T S Ü K K EL\nTäna hommikuse lugemispala kirjutan ma kohe siia välja kõikidele lugemiseks. Sel lihtsal põhjusel, et see valmistas meile palju nalja ja on asjakohane ka… meid ootab varsti kohe peale tsüklist välja jõudmist koduses Eestis indiaanilaager:\n„Mida nad otsivad?\nCarl Jung räägib ühes oma raamatus kõnelusest indiaanipealikuga, kes ütles, et tema arvates on enamik valgetest inimestest pingul näod, jõllitavad silmad ja julm käitumine. Ta ütles: „Alati nad otsivad midagi. Mida nad otsivad? Valged alati tahavad midagi. Nad on alati rahutud ja võltsid. Nad ei tea, mida nad tahavad. Meie arvates on nad hulluks läinud.““\n…ja siis lükkame hommiku käima. Teeme lõkke üles, riputame nätske kraami telgist õue õhkama ja paneme pudru podisema ning teevee priimusele kohisema. Uus päev on alanud.\nTeisipäev: Uus sõnum hommikul Marilt lisas teavet eilse õhtu kohta: “Kihulased tegid meie olemise põrguks, pluss vihm. Taganesime telki, õhtusöök jäi söömata.\nKei kolenäljane… nüüd teeb karu häält :)”\nMari ja Paul tegid kõik mis võimaliku, et Kei karuhäält summutada. Peagi oli kuulda vaid hommikuse tatrapudru podisemist ja lõkke rahustavat lobisemist. Kei hingas sisse ja välja, sisse ja välja, proovis kas on võimalik hingede kombel aurust söönuks saada.\nSeega pikk hommik Vasaloppeti viimases teeninduspunktis. Peale söömist said kõik oma normaalsed hääled tagasi, kihulased olid taandunud päikese eest ja seiklus võis jätkuda…\nKas ma juba liivamägedest olen teile jutustanud?\nNo igal juhul on neid tulnud siin Vaasaloppeti rajal üks jagu üles võtta ja alla anda.\nVaasaloppeti raja lõpp saabub Mora linna tänavate vahel ära eksides, et siis uuesti end üles leida. Lõpetame uhke finišikaare all, kus Paul, meid kanaajusid, juba kannatamatult ja veidi pahuralt ootab. Ta ise tunnistas ka pärast poole, et pahameele põhjustas lihtsalt ekslik eelarvamus meist. Nimelt ta oli oma mehe peas andnud meile liialt head tunnistused välja. Ta eeldas, et kui tema eest ära sõidab, siis me leiame ise otse tee läbi jalakäijate-, ostukaubapakkujate-, ahvatlusi täis laia jäätise ja maasika raja otse tee finiši kaare alla. Aga lõpp hästi ja kõik hästi. Nüüdseks on ta oma peas korrektuurid teinud ja me asume taas kusagil seal, noh seal kus on meie koht.\n…Pealelõunaks sai Vasaloppet läbi. Mitu päeva nad seda läbisidki? Kui me sinna suusatama plaanime minna, siis tuleb vist nädalane varustus kaasa võtta? Õnneks pole talvel vähemalt kihulasi…\nSiin saab selgeks, et Karlstad asub meie praegusest asukohast kahesaja viiekümne kilomeetri kaugusel, ning, et meil on aega see maa läbi sõita nelja päevaga.\nKell on viis õhtul ja Paul veab meid Mora linna Hiina restorani ning teeb seal söögid välja. „pit stop“ enne uuesti teekonnale sööstmist. Siiani on meid söögikohtadesse sisse lastud. Olenemata sellest, et haiseme lõkkesuitsu ja higi järele. Muidugi oleme üdini sportlik-matkalik-väsinud-räpa-kulunud-plekkide-topilistes rõivastes. Praegusel juhul klõbistame restorani kivipõrandal lisaks veel sopastes rattakingades. Pead, kes seda enam mäletab, millal viimati juukseid pestud sai, sagris ja sorakad. Ka seekord lastakse meid sööma. Keegi ei aja meid ära. Peseme käed restorani vetsus kuuma vee ja seebiga puhtaks.\nLookas laua taga arutame, et tegelikult on see Vaasaloppeti rada ikka täiesti sõidetav rada. Lihtsalt meie endi võimed ja oskused vajavad veel lihvimist. Noh, näituseks, kui mina seisin parajasti taas kord ühes mudalombis pahkluudeni ja rattaid pidi sügaval sees ja pidasin endamisi aru, kas ma saan siit täna või alles homseks välja, siis lendas minust mööda üks sport-maastur-treening-rattur. Lendas ta minust mööda ja üle lombi nokka tõstes. Samal ajal mil ta õhus lendles (minu jaoks täiesti arusaamatul kombel kõiki aerodünaamika seadusi eirates), tegi ta õhus olles veel ühe kiirenduse jaaa…. Silma alt ta väljas oligi.\nVeel tasub Vaasaloppeti rajal olles igast mäest suurel kiirusel alla kihutada, ükskõik kui arulage ja ohtlik see esialgu ka ei tunduks: liiv, plöga, teadmata sügavusega „lombid“, juurikad, kivid ja nii edasi, sest tavaliselt algab pea kohe pärast laskumist ikka mõni järsk tõus, mida ilma mäest alla kihutamisel üleskruvitud kiiruseta naljalt üles välja ei võta. Ega sinna rajale nalja tegema mindagi. Kui välja arvata muidugi meid kolme. Nojah, ja kui sa juhtumisi juhtudki kukkuma, siis adrenaliin veres tagab selle, et sa haiget ei saa. Muidugi hiljem… järgmisel päeval või nii, siis on loomulikult kui sa sõitu sama hulljulgelt jätkasid valusid kaks korda rohkem. Aga homne hoolitsegu enda eest ise. Ma korra kukkusin, aga, et oli tegemist parasjagu liivamäega, siis suurt pahandust sellest ei tulnud. Veidi väänasin klippi kinni jäänud põlve, aga praegu jalg kannab ja tundub, et pääsesin eluga.\nÜhel väga kivisel ja ratast kloppival kiirel laskumisel lendas Pauli pakiraamilt minema pagasit kinni hoidev pingul kumm. Maril jäi silmnägu kenasti terveks. Nimelt tema kihutas kohe sel samal laskumisel sama hullult kui hull Paul ees ta sabas. Pagasi kumm, mis on mõlemast otsast nelja terava konksuga, lendas suure kaarega üle Mari pea võssa.\n„Sellega tuleb igal juhul arvestada, et võistlussõidul lõhkevad kümnel protsendil startinutest ratastel kummid,“ arutleb Paul hiidkrevett kahvli otsas.\nÄkitselt purskab Paul valju häälselt naerma: „Norras, kui meil eelmine aasta oli üks Hiina restorani peatus… linna nimi oli siis MO I RANA, nüüd oleme Rootsis, sööme Hiina restoranis ja linna nimi on MORA.“\n…Korralik kõhutäis ja vaimne ettevalmistus viimaseks 250ks kilomeetriks Karlstadi suunas. Lõpuks on päike jälle paistma hakanud. Ja ta liigub koju jäänutele järjest lähemale 🙂\nEnne linnast välja sõitmist teeme veel ühe toidupoe peatuse. Mari valib hoole ja armastusega kakskümmend minutit siidririiuli ees meile ühte siidrit. Selleks saab olema pudel käärima läinud õunamahla, 0,7 %-line. Poole hinnaga saame kuus pruuniplekilist banaani ja kella seitsmeks võime lugeda ennast nii kaugele, et sõidame linnast välja.\nEsimesed poolteisttundi sõidame suure laulu ja vilega (asfalttee ju ikkastki sahiseb rattakummide all). Siis algab viieteistkümne kilomeetrine telgikoha otsingu agoonia. („Sa kirjuta seda ka, et Kei oli sel hetkel täiesti ruineeritud ja nutma puhkemise äärel,“ ütleb mulle Mari kui ma neid ridu siin kriban).\n„Kahe ja poole kilomeetri pärast on kaardile märgitud ujumiskoht, sõidame sinna. Jaksad sa Kei veel?“ ütleb-uurib Paul meie segakarja meelsuse olukorda.\n…ja seal on suur silt üleval NO CAMPING\nKihulased, kihulased, kihulased … täiesti halvavad ära. Mingi hetk sa ei tea enam, mis auguga sa sisse võid hingata. Suu kinni hoidmisest ei piisa, sest siis kui sa nina kaudu sisse hingad sukelduvad nad koos kahe hinge-õhujoana su ninasõõrmetesse ja sealt edasi … kopsu?\nTõmbame rattad kahe kuuse taha varju ja püstitame telgid sinna samasse. Täpselt kümne meetri kaugusele keelavast sildist. Ainult, et teisele poole teed. Austust avaldades kihulaste hordidele taganeme selg ees telki.\n15. juuli 2009, Kolmapäev: Jugan – Lugnet\nEnne uinumist arutlesime veel kahe telgi vahel hõikudes reaalseid elusituatsioone, kaua me filosofeerime, läheme ikka päris elu juurde. Tolle assisteeris meid seal juures kogu aeg. Rattalamp põles telgilaes, et kihulasi enda juurde meelitada. Rattalamp oli OFF-iga paksult kokku lastud. See OFF on ikka nii vänge asi, et reisi lõpu poole Mari oma rattalampi enam telgilakke ei riputanud, kui oli teada, et OFF- itamiseks läheb. Nimelt karmi kraami toimel oli plastmass ülesse sulanud.\nÜhtäkki kostub meieni mööda sõitva auto aeglustamise hääl. Esitulede vihk läbi telgiseina tabab meid. Kiirelt plõksab Mari telgilaes lambi kinni, tõmbab magamiskoti kapuutsi üle pea ja sosistab mulle sealt alt: „Aga päriselt, päriselt ju ka pole me mitte midagi valesti teinud.“\nNoogutan talle sosinal vastuseks. Auto manööverdamise hääled. Auto jääb seisma ja suretab mootori täiesti välja. Autouste paugud. Me ei julge vabalt enam hingatagi.\n„Meist umbes kolmekümne meetri kaugusele on ennast parkinud üks autosuvila,“ kostub meieni vapra ja julge Pauli hääl.\nHommikul poole seitsme paiku pissil käinuna ja tagasi telgis veel mitte päris uuesti unehõlma vajununa kuulen kuidas autosuvila ära sõidab.\nÄrkame kell kümme. Lappame laagri kokku ja imekaunisse supluskohta, kohe NO CAMPING sildi taha nagu õige mees kunagi ujuma. Hommikusöök seal samas rannal olevatel puupinklaudadel.\nKuidagi mõjume kohatult kohalikele, kuigi oleme viksid ja viisakad ning ei torma alasti huilates vette, vaid vaikse vaoshoitusega siseneme jääkülma järve supelkostüümid siivsalt seljas. Ometigi… pere kahe väikese lapsega tuleb, peatub hetkeks ja juba nad lähevadki. Kolm noort kutti tulevad, ajavad ühe endi seast järve ja lähevad taas. Vanaema lapselapsega tuleb, sulistab sõrmi järvevees ja nemadki lähevad.\nKolmapäev: Pauliga sõlmiti leping filmitööstuses, ta saab peaosa filmis McPaul. See on uus seeria McAivarile jätkuks. Õige ongi, sest ta teeb silmad igakell viimasele ette – ühe tühipalja kruvikeerajaga ja absoluutselt ilma hõbedase teibita haldab ta kõiki nende tehnilisi probleeme – nüüd siis ka Mari telgiridvaparandusel said taas tema oskused filmilindile võetud. Pole päris täpselt teada, millal neid osasid telekas näitama hakatakse.\nNull päev sõiduks. Ega päeval endal midagi viga polegi. Täitsa tore päev on iseenesest, aga no mitte- mitte-mitte kuidagi ei jaksa seda osa, mis puudutab jalgratast ja sellel sõitmist. „Kuule Paul, ole hea ja vaata palun, midagi on vist piduritega korrast ära, tundub nagu nad segaksid ratta jooksu, vist on esipidur kinni kiilunud,“ palun ma Pauli viimases hädas. Paul, kes alati suhtub rattatehnilisse probleemi ülima tõsidusega, uurib mu ratta mõlemat pidurit.\n„Kõik on kombes ja täpselt nii kuis peab,“ vastab ta mulle Ivo Linna sõnadega.\nOehhh. No lihtsalt ei jaksa ja kõik. Tulen keset maanteed ratta seljast maha ja nõuan valjuhäälselt laagri üles panemist. „Ma olen nõus ka siin tee kõrval raiesmikul magama,“ teatan ma veendunult.\nMari hindab olukorda: „Nojah, kui sulle liiter viina ka ühes antakse, siis võib sellel maastikul täitsa natukene aega isegi magada.“\nMari sõidab mulle ette ja tõmbab mu enda tuules kaasa. Paul sõidab mul taga ja lükkab mind mõtte jõuga. Nende kahe abiga saame kolmkümmend kilomeetrit isegi sõidetud. Lõunapausi aeg. Pugime kõhud korralikult täis ja tänaseid asjaolusid arvestades sõnab Paul:\n„Ma ei ütle kui palju meil täna oleks veel vaja sõita, ma lihtsalt ütlen, et sõidame nii palju ja sinnamaani kuhu jaksame.“\nOotamatu kergusega jõuame linna nimega Malung. Kell on pool seitse õhtul ja see on meie reisi kõige soojem, pehmem, mõnusam õhtu üleüldse kui mõõta seda ilmastikuolude kategoorias. Kõik see ennelõunane ränk raske kolmkümmend kolm kilomeetrit tõusu sai nüüd pärast lõunasööki tasutud kaheksateist kilomeetrise mõnusa lobeda laskumisega. Otse linna välja.\nMalung kihab elevil ülespuhvitud ja juba veidi svipsis inimestest, hällist hauani. Suured lahtised uhked ameerika autod. Eblakad jalgrattad ja kõik ülejäänud liikumisviisid, mis mahuvad nende kahe vahepeale ja väljas poole neid. Malungis on see nädal põhjamaade suurim tantsunädal. Iga aastaga järjest suuremaks paisudes, oodatakse sel aastal tantsima tulevat umbes 40000 inimest. Nad kõik tulevad väljas poolt Malungit ja suure sooviga saada tantsitatud aastaks ajaks ette selle ainsa nädala jooksul. Linn ise on väiksem kui meie Paide. Tantsima tulevate inimeste arv ületab tõenäoliselt nelja kordselt linna enda rahvaarvu. Siin, Malungis, selle ühe nädala jooksul esinevad Rootsi kõige tugevamad tantsumuusika bändid. Üritusel endal on järgijaid juba ka teistes põhjamaades. Õhk on tiine suure peo ootusärevusest ja elevusest. Rahvas ruttab vooris ühte sihtkohta. Suur Suveromantika.\nLasknud silmadel end sellest kirjust vaatemängust nuumata, suundume linnapiiri poole, linnast välja endale laagripaika otsima.\nSelle päeva kohustuslik kilometraaž hakkab täis tiksuma. Viiskümmend seitse kilomeetrit. Kell on juba kümme õhtul. Teen noka lahti ja nõuan taas esimest võimalikku külje maha keeramiskohta. Paul keerab ratta nina ära paremale jõe äärde ja meil on maailma kõige ilusam telkimiskoht üleüldse.\nKohmitseme parajasti keskendunult oma telkide ülespanemisega ja tule tegemisega kui meie juurde kõnnib sõbralik Rootsimees. Jõe poolt hõljub samal hetkel seelik seljas ja lilled käes lenneldes tema rõõmsameelne Rootsinaine. Mõned kohustuslikud tervituslikud sõbrunemis-viisakuslaused ja juba oleme tõmmatud elavalt vestlusesse. Saame teada, et nemad külastavad seda tantsunädalat Malungis juba viieteistkümnendat aastat järjepanu, ühtki aastat vahele jätmata. Igal juhul sooritavad nad meile laivis ühe näitliku rock´n rolli tantsu, siis veel ühe twisti ja vist on selle kolmanda tantsu nimeks fokstrott või tants, mille kohta nad ise ütlevad, et nagu kõik soomlased oskavad tangot, siis kõik rootslased oskavad tantsida seda.\nOleme taas omapead. Jõgi soliseb, tuli ragiseb, vorstid särisevad ja kuum mustikakissell tõmbab tassis õiget paksust sisse.\nÜhtäkki seisab pimedast välja astunud tule valgusringis villase kampsuniga see sama, ennist siin ringi hõljunud seelikus Rootsinaine. Süli on tal täis kuivi puuhalge. Ta nimelt oli märganud kuidas me mööda jõe äärt ja metsa alust silmad rõngas ringi nuuskisime ninad maas. Enam ilusamaks minna ei saa. Palume teda lahkelt jääda meie seltsi ühele mustikakisselliringile. Tema, aga vehib tõrjuvalt kätega ja vabandab ennast homse tähtsa tantsupäevaga, mille tarvis on vaja täna korralikult õige aegselt magama minna ja ennast täiesti välja puhata. Vot on pühendumus!\n16. juuli 1009, Neljapäev: Lugnet – Heden\nHommik on ilus. Ainult, et vale liigutus oli telgiuks lahti teha. Kui üks mees korraga teeb sipelgate armee välkrünnaku telki. Jätame sipelgad telki vallutama ja kobime ise sealt seest välja. Las möllavad pealegi. Õues on hea. Päike.\n„Mari, kas sa järgmise aasta Põhja Eesti – Lõuna Leedu etapile lööd kampa?“ (Põhja Eesti asub samal laiuskraadil kus meie selle aastane reis lõppeb, Rootsis Karlstadi linnas).\n„Muidugi!!! See saab ju alguse Eestist!!!“ vastab meie isamaaline Mari emakeeles.\n„Aga sina Paul?“ uurin nüüd hambaid peseva Pauli käest.\n„Mhmh,“ mugiseb ta hambapasta vaht suust väljas, loputab siis suu jõeveega ja lisab sinna juurde, „Ma pakun, et järgmine aasta võtab sellest etapist osa rohkem kui üks inimene, ma arvan, et seda saaks võrrelda rahvaste rändega suvel Põhja Eestist Lõuna Leetu.“\n„Nojah, kahe nädalane reis tundub kuidagi sobivamana kui eelmise aasta kolmenädalane reis, see kolm nädalat läks minu arust liiga pikaks,“ võrdleb Mari kahte reisi. „Ja tundub, et kui me samal reisil ületame riigipiiri, seekord siis sõitsime Norrast Rootsi, see teeb ka selle matka kuidagi vaheldusrikkamaks,“ analüüsib ta edasi.\nLõpuni on jäänud veel kolm sõidupäeva ja sada kaheksakümmend kilomeetrit. Kaasvõistlejate nägudelt on näha lõpusirge sära.\n„Oot, mis päev see täna õigupoolest oligi?“ mõtiskleb Mari sõrmede peal päevi kokku ja lahku liites. See sõidupäevade segadus algas meil juba esimesel nädalal. Seda küsimust, et mis päev täna on? on kuulda mitu korda päevas ja nagu vastus on saadud, nii ununeb ta järgmisel hetkel.\nPauli kell seiskus juba üleeile. Visalt kannab ta seda käe peal praegugi. „No, mida ma siis pean tegema selle kellaga? Kuhu panema? Käe peal on ta mul kõige kindlamas kohas kust ta ära ei kao,“ õigustab Paul oma seisva kella kandmist.\n„Mhmh, ja päevitad visa järjekindlusega oma randmele valget kellajälge,“ näägutab Mari Pauli kallal edasi.\nNeljapäev: Hommik pudru ja moosine. Sõbralikud rootslased käisid hommikusööki serveerimas ja koperdasid üle telgi lävepaku. Ei tea, mis neid ehmatas aga tegu oli samade rootslastega, kellega eelmisel õhtul sõbraks saadi. Peale sellist tormilist hommikust visiiti vahetati kontakte ja limpsiti kõik ilusasti puhtaks ja sõit võis alata…\n…ja siis sööme tugeva hommikusöögi. Ja siis sõidame tugevalt kuus ja pool kilomeetrit, et peatuda ühes teeäärses putkas ning süüa jäätised ja kiikuda ja juua kakaod ja süüa magusmargariinikook ja siis otsustada, et kõige lõppu tuleb süüa veel kolm soolast pannkooki.\nLõpuks saame uuesti teele. Tee mida mööda väntame on tolmutee ja Lõuna-Eestilikult üles-alla künkalik. Kell kuus teeme ühe hirmus tuulise-tuulise järve kaldal kalasupipeatuse. Kella kaheksaks õhtul on meil jäänud veel viisteistkilomeetrit, et täis sõita tänane sõidunorm. Otsustame olla vaprad ja vaatamata juba kontidesse ja lihastesse pugevale väsimusele siiski matkata rahulikus tempos veel need viisteist kilomeetrit ära… et ei tuleks reisi lõpus ülepeakaela tormamist ja viimasel minutil rongile – laevale jooksmist.\nMaril katkeb keset Rootsi nowhere-i rattal kett. Paul võtab ohates oma ühe mutrivõtme ja sõnab: „Üks hetk ja ma saan teile kohe öelda kas mul on võimalik midagi teha või mitte.“ Asume ootele.\n…Aga võta näpust – teele sattus liiga suur ahvatlus – pannkoogid. Ja jäätis ja kakao ja kui ollakse lõpuks 47 km vändanud katkeb Mari rattal kett. Loomulikult – sellise kaalulisaga ei peaks ükski kett vastu!\n„Ma veel täna hommikul õlitasin korralikult meie kõigi rattakette,“ vahib Paul oma musti õliseid käsi. „No nii, vaatame nüüd. Sõida algul ilma pakkideta, vaatame kas kett peab. Võib-olla hüppab kohe uuesti lahti kui jõud taha tuleb.“ Mari ronib kuulekalt ratta selga. „Ja proovi vältida käiguvahetusi!“ hüüab talle veel Paul järele. „Tal on seal üks lüli välja väändunud, see tuleks uue vastu ära vahetada,“ seletab ta mulle olukorda.\nMari saabub oma õnnestunult auringilt: „Tundub, et peab. Ainult, et mingi päris korralik kõrin saadab seda kõike, äkki sa Paul tahad tulla ise seda proovima, ma ei saa aru, kust see kõrin alguse saab.“\n„Ma pesen enne käed ojas.“ Tagasi tulles märgade kätega proovib Paul Mari ratast.\n„Nagu oleks…, nagu oleks mingi…“ pobiseb Mari endale nina alla.\nPaul läheb teisele prooviringile: „Praegust sõitmist see kõrin küll kuidagi segama ei peaks,“ väidab mehhaanik tagasitulnuna.\n„Aga, mis see võiks küll olla?“\n„Midagi käiks ju nagu vastu.“\nPauli poolt vaikus vastuseks, ta hakkab juba vaikselt tüdima. No kui sai kord öeldud, et sõitmist ei sega, mida see Mari siis pinnib, istugu ratta selga! Saame juba ükskord siit edasi laagrisse sõidetud. Kõik on väsinud.\n„Äkki see kõrin lõhkuski ennist rattaketi?“ ei jäta Mari oma jonni.\n„Enne oli siis su ratas vaikne? Oot! …. Mhmhm….. NOOO! IDIOOOT! Mari, sa võid uuesti selle seebi mulle välja otsida.“\nKett võetakse uuesti lahti ja maha. Kell kolmveerand üheksa saab Mari teise katse, sedakorda koos pakkidega.\nJuba varsti, aga kargame taas ratastelt seljast. Paksult punetav metsmaasikakraav.\n„Siin sõidab autosid ka nii vähe, et marjad on raskemetallist puhtad ja neid võib süüa,“ kinnitab Paul maasikaid kahel käel suhu loopides. Ega me kehvemad pole.\nEdasine tee võtab meid vastu erkkollaste tõsiste hoiatussiltidega, millest me kahjuks mitte midagi aru ei saa. Terve metsa äär on nendega palistatud ja see võtab meilt võimaluse sinna sisse keerata, et endale ööbimiskoht otsida.\nMõned kilomeetrid edasi saab selgemaks. Siin metsas harjutatakse tulistamist. Siin on mahajäetud sõjaväehooned. Siin on … mahajäetud linn.\n„Väga veider,“ kõhistan ma õlgu.\n„Siin kehtib komandanditund,“ püüab Mari nalja visata.\nSõidame haudvaiksest linnast läbi. Ainsaks heliks vaid meie endi rataste tekitatud naginad ja sahinad. Kogu linn magab. Sild üle jõe viib meid sellest kummalisest vaikust täis linnast välja. Sinna sillale jääme pikemalt peatuma. Ilus ilus põlev taevas ja kogu see suur tulekahju taevas peegeldub sama erksalt alt üles siledalt veepinnalt taevasse tagasi.\nLeiame laagrikoha ja õhtusöök söömata sukeldume öösse. Väsimus on nii suur, et tühja kõhtu ei jaksa tähele panna. Väsimus on nii suur, et minu poolest oleksime võinud ka telki püsti panemata sinna samasse magamiskottidega mustika võrsete vahele kukkuda ja hommikul uude päeva ärgata.\n« 2009 Põhjast Lõunasse II esimene nädal\n2009 Põhjast Lõunasse II kolm viimast päeva »


Galaxy Tab S2 9.2" klaviatuurümbris | SAMSUNG Eesti\nGalaxy Tab S2 9.2" klaviatuurümbris\nParem kaasaskantavus ja jõudlus\nKaitse oma tahvelarvutit Galaxy Tab S2 selle ülimalt kaasaskantava, ülikerge klaviatuurümbrisega. Selle klaviatuurümbrise abil saad suurendada ka oma tööviljakust, sest nüüd on tahvelarvutis kirjutamine veel lihtsam.\nPaindlikud seisurežiimid Mugavamaks elamuseks meediaga suheldes on Galaxy Tab S2 klaviatuurümbrisel kolm erinevat seisurežiimi. Klaviatuurirežiimis saad kasutada klaviatuuri ja ümbrist koos. Kasuta puuterežiimi rakenduste aktiveerimiseks või piltide-videote vaatamiseks lihtsa puutejuhtimisega. Lülita kirjutamisrežiimile, kui soovid kirjutada virtuaalse klaviatuuri abil. Ergonoomiline disain\nNaudi mugavat kirjutamist ergonoomiliselt disainitud Galaxy Tab S2 klaviatuurümbrise abil. Tänu selle kääritüüpi sissepoole kumerduvale klahvidisainile on kirjutamine nüüd kiirem ja täpsem kui kunagi varem.\nPaari oma klaviatuurümbris erinevate seadmetega lihtsate kiirklahvide abil. Lihtsalt vajuta klahvile F11, kui soovid kasutada seda ühe seadmega, ja klahvile F12, kui soovid paarida seda mõne teise seadmega.\n* Toode ühildub Bluetooth 4.0 toetava mobiilseadmetega.\nSisseehitatud puutepadjaga Galaxy Tab S2 klaviatuurümbris tagab sülearvutisarnase kogemuse. Tänu mugavale sisseehitatud puutepadjale ei ole vaja kasutada eraldi hiirt.\nLi-ion Polymer 520 mAh\nTab S2 9.7 LTE/WIFI\nTahvelarvuti ümbris, klaviatuur\n237,0 x 168,7 x 5,8 mm\nKaal 318,5 g\nGalaxy Tab S2 9.7" klaviatuurümbris\nGalaxy Note 4 S Pen\nS Action Bluetooth hiir


«Lihtsalt ei jaksa enam!» Äride omanikud jäid prügikastiloopijatele alla - Uudised - Sakala\n«Lihtsalt ei jaksa enam!» Äride omanikud jäid prügikastiloopijatele alla\n8. juuli 2015, 7:10\nViljandi esindustänavaks peetava Tartu tänava esimesel ligi 150 meetril ei ole ühel pool teed jalakäijate tarvis ühtki prügikasti. Omaaegses heakorraeeskirjas sisaldus punkt, mille kohaselt pidanuks see olema iga tegutseva äri ukse ees (tähistatud punase ringiga).\nPaljud Viljandi südalinna ärimajade omanikud ja ettevõtjad on loobunud oma uste kõrvale väikseid prügikaste paigaldamast, sest neid lõhutakse ja pannakse põlema.\nKui astuda Tallinna ja Tartu tänava nurgalt mööda Tartu tänavat vanalinna poole, tuleb esmalt mööduda tervelt kaheksa äri uksest, enne kui esimene betoonist prügikast silma jääb. Teisel pool tänavat sama pikal lõigul on olukord napilt parem. Seal on kaheksast ettevõttest möödujate tarvis oma trepimademe kõrvale prügikasti jätnud kaks.\nArvestades seda, et kümmekond aastat tagasi oli prügikasti väljapanemine kesklinnas kõigi äride kohustus, jätab praegune vaatepilt tagasikäigu mulje. Lihtne loogika ütleb, et nii üksmeelsel käitumisel peab olema mingi objektiivne seletus. Ja ongi.\nOmanikud on väsinud järjest uusi prügikaste ostmast, sest öösiti tänavail liikuvad vintis jõujuurikad tikuvad neid maast lahti rebima ning vastu sillutist puruks viskama. On ette tulnud neidki juhtumeid, kus prügikast on lennutatud läbi vitriinakna.\n«Olen sinna vähemalt neli betoonist prügikasti ostnud, aga kõvad mehed on neist kõigist jagu saanud. Tagatipuks löödi ühega meie treppi katvad plaadid puruks,» selgitas Popspordi kauplusele pinda pakkuva Tartu tänav 1a maja omanik Toomas Varjund. Tema sõnul tegi ettepaneku konteinerist loobuda nende enda koristaja, kes mainis, et tal on lihtsam majaesisel kriitiline pilk peal hoida kui alatasa suuremate sigadustega silmitsi seista.\nSama põhjenduse tõid ka kõik teised ärimajade omanikud ja kauplejad, kellega Sakala teisipäeval rääkis. «No lihtsalt ei jaksa enam,» sõnas Tartu tänav 1 apteegimaja omanik Reet Teng. Seejuures märkis temagi, et märksa lihtsam ja tulemuslikum on anda kojamehele ülesanne tagada majaesise puhtus vajadust mööda.\nMaksifoto ateljee üks omanikke Eha Roosalu kõneles samuti huligaanitsemisest ning meenutas, et aastate eest visati neil konteineriga aken katki. Omaette mure olevat suitsetajatega, kes ei viitsi koni enne kasti poetamist korralikult kustutada ja süütavad seeläbi eelmistest möödujatest jäänud pabereid.\nRoosalu näitas väikest valget prügikorvi, mille nad on oma klientide tarvis pannud ruumi sisse. Sellest näikse tema sõnul puhtuse tagamiseks piisavat. «Eks me vaata ikka ka lahtiste silmadega ringi ja kui keegi on akna alla midagi maha visanud, siis korjame üles. Aga see pole tegelikult enam kuigi suur probleem – näib, et meie inimesed on õppinud sodi mitte maha viskama.»\nVõiks siiski olla\nLinnavalitsuse heakorraspetsialist Ursula Mikkor kinnitas, et praegune heakorraeeskiri ei kohusta majaomanikke ja kauplejaid vanalinnas tänaval konteinerit hoidma. Neil lasub märksa üldsõnalisem kohustus. Nimelt tuleb tagada teenindamiseks vajalike jäätmekonteinerite olemasolu. Millised need on ja kus täpselt asuvad, on juba igaühe enda otsustada.\nEhkki ka Mikkori meelest pole sodi mahaviskamine juba mõnda aega Viljandis märkimisväärne mure, avaldas ta arvamust, et inimeste mugavuse huvides võiks tihedas teeninduspiirkonnas prügikaste siiski rohkem olla. «See on kõigile selge, et betoonist ümmargused prügikastid on ajast ja arust. Aga tänapäeval on arvukalt teistsuguseid variante, ka selliseid, mida saab seina külge kinnitada. Eks igaüks pea ise vaatama, mis talle sobib. Tore oleks, kui sellele rohkem mõeldaks,» nentis ametnik.


kaubalaevaga ookeani ületamine mehisuse kunst"\nKuidas kaubalaeval ookeani ületada\nToimetaja märkus: see on külalise postitus kasutajalt Joseph P. Lenze. Mõni nädal tagasi jagas hr Lenze oma näpunäiteid rahvusvaheline seljakott. Nüüd annab ta rahva nõudmisel meile nõu kaubalaevaga reisimise kohta. See on mehine seiklus, millest olen valmis kihla vedama, et iga mees on korraga unistanud.\nCalifornias Long Beachi sadamas istusin Punjabi senaatoriks nimetatud kaubalaevale. 22 päeva hiljem tulin Singapuris pärast talvist Vaikse ookeani ületamist laevalt maha. See reis ei olnud mõeldud kõigile, kuid kindlasti oli see seiklus, mida mäletan elu lõpuni.\nKui olete tüdinud lennukiga reisimisest ja soovite kogeda reisi kaubalaeva pardal, peate alustamiseks teadma järgmist.\nEsimesed asjad kõigepealt: levinud väärarusaamad kaubavedude kohta\n1. Kaubavedu on odav alternatiiv lennukiga lendamisele. Robert Louis Stevensoni romaanidesse peab jääma populaarne vanakooli romantiline arusaam, et seljakotiga näidatakse rahatult dokki ja siis teenitakse teie käik tekke pühkides. Kaubalaevaga reisimine nõuab ettetellimist ja see on üldiselt kallim kui lendamine. Viisteist päeva kestev kruiis Oaklandist Shanghaisse maksab umbes 2000 dollarit (USA). Kaubalaeval reisides maksate sisuliselt lisaks veole ka paljude päevade ja ööde eest toidu ja majutuse.\n2. Kaubavedu sarnaneb kruiisil viibimisega. Kruiisilaeva eesmärk on pakkuda kõigile pardal viibijatele lõõgastavat ja mõnusat aega. Kaubalaeva eesmärk on saada lasti punktist A punkti B võimalikult kiiresti. Kruiisilaevad trallivad rahulike merede ümbruses, stabilisaatoritega, et vaevalt teaksite, et liigute. Kaubavedajad veavad meeletu tempoga üle avatud ookeani, sageli läbi tormide. Kruiisil saab olema tuhandeid inimesi, samas kui kaubalaev on sageli suurem laev, kus on ainult umbes 20 inimest. Kui kruiisilaeval on restorane, spaasid, spordisaale ja palju tegevusi, on kaubalaeval teler koos DVD-mängijaga, raadio ja hea õnne korral vana Nautiluse masin treenimiseks.\n3. Kaubalaevaga saab sõita ükskõik kus ja kuhu iganes. Enamik kaubalaevu liiguvad täpselt määratletud laevateedel ja teevad peatusi suurtes sadamalinnades (Long Beach, Oakland, Singapur, Hong Kong, Kaohsiung jne). Aga kui teie unistus on püüda kaubalaev Jersey kaldalt Mehhikosse Isla Mujeresesse ..., ei juhtu seda.\nNüüd, kui oleme negatiivsetest asjadest üle käinud, saate siin alustada, kuidas. Kaubaveokruiise broneerivad mitmed ettevõtted - lihtsalt guugeldage kaubavedusid. Kasutasin veebisaiti www.freighterworld.com ja olin nendega ülimalt rahul. Saiti sirvides saate hea ülevaate kestusest, maksumusest ja sadamatest, kuhu saate reisida. Nende KKK jaotis sisaldab palju teavet. Kerouaci spontaansete seikluste unistuste edasise rikkumisena peate oma lõigu broneerima vähemalt kuu ette ja vajalik on ka kindlustustõend.\nKui otsustate seda teha, on siin mõned näpunäited:\nüks. Kaasa Sea-Bands. Olin veetnud märkimisväärse aja kalalaevadel, kruiisilaevadel ja purjekatel, ilma et oleksin kunagi merehaigust põdenud. Kui aga Punjabi senaator kruiisis Oaklandi sadamast Vaikse ookeani lagedale, tundsin, kuidas mu kõht pöördus. ma kasutasin Sea-Bands mis on väikesed randmepaelad, mis avaldavad teie randmele iivelduse tagajärgede leevendamiseks survet. Ma pole kindel, kas merehaigus oli psühhosomaatiline või tegelik - mõte talvel otse Vaikse ookeani äärde kolada oli veidi rahustav -, kuid Sea-Bands tekitas minus nende kandmisel kindlasti parema enesetunde. Tormi ajal tabas meie laev 20-kraadist rulli, mis on tohutult palju liikumisi. Hea uudis on see, et reisi lõpuks sain magada liikumisega, mis jättis mu asjad oma toa laiali.\n2. Võta kaasa raamatud. Ma ei ole kiire lugeja, kuid selle reisi jooksul valmisid mul mõned Dostojevski, Ayn Randi, Solženitsõni ja John Steinbecki koletisteosed. Laeval oli hea raamatukogu, kuid paljud teosed olid saksa keeles, kuna meeskond oli enamasti sakslane. Tavalisel päeval töötasin kaks korda, vaatasin DVD-d või kahte, kirjutasin palju, tegin kaks uinakut, sõin kolm söögikorda ja mul oli veel piisavalt aega nelja romaani lõpetamiseks.\n3. Mõistke, et peate ennast lõbustama. Minu laeval koosnesid ohvitserid seitsmest sakslasest ja neljast venelasest ning ülejäänud meeskonnast 10 Kiribati. Inglise keel on merekeel, kuid keegi teine paadis olnud inimene ei olnud inglise keelt emakeelena kõnelev inimene. Lisaks sellele on meremehed vaatamata laeval saadud sõpradele tööl ja mitu korda oli kõigil liiga palju aega hängimiseks. Enamikus sadamates, kus peatusime, läksin üksi kaldale, sest kogu meeskond oli hõivatud lasti peale- ja mahalaadimise järelevalve all.\nNeli. Eridieete ei majutata. (Minu jaoks) oli kaubarongide reisimisel kõige raskem toit. Reisijana sööte koos ohvitseridega - minu paadis olid nad sakslased ja venelased. Nad sõid liha intensiivselt ja mina olen taimetoitlane. Maal pole minu jaoks kunagi probleem leida kuskilt vastuvõetavat kööki, kuid kambüüsis ei saa lihtsalt kuskilt mujalt süüa. Minu jaoks tähendas see mitu nädalat juustuvõileibade söömist. Jumal tänatud, et tõin vanni maapähklivõid.\n5. Tea, kus su laev asub. Mõni sadam on tohutu, nagu miilides üle ... näiliselt lõputuna näiv konteinerite rägastik, mis on laotud nelja korruse kõrgusele. Üksinda maismaale minnes on sadamast väljumine palju lihtsam kui tagasi sadamasse tagasi tulles. Sadama jaoks on sageli mitu väljapääsu ja teadmata, kuhu minna, võib olla äärmiselt pettumust valmistav. Ma eksisin Singapuri sadamas märkimisväärseks ajaks, püüdes leida oma tee tagasi oma laeva juurde.\n6. Kaubaveoruumi etikett. Üldiselt on seade mitteametlik ja reeglid on sarnased kolledži ühiselamutoa etiketiga. Kui kellegi uks on avatud, olete oodatud sisse astuma. Kui kellegi uks on kinni, pole teda kas seal või soovitakse privaatsust.\nSelles artiklis kippusin keskenduma kaubaveo mõnele negatiivsele küljele. Parima ettevalmistuse saamiseks peaksite teadma raskustest. Rahvusvahelise kuupäevarea ületamise tähistamisel ei vajate juhiseid džini ja toonikute joomise kohta. Üldiselt meeldis mulle väga kaubavedude ainulaadne kogemus. Mul on ookeanist arusaamine ja hindamine, mida mul muidu poleks. Mitteametlik õhkkond, mis võimaldas teil sillal istuda, samal ajal kui esimene tüürimees navigeeris, oli võrratu. Lõpuks annab kaubavedu mõne seiklustänava, mida on raske hankida. Kui te joote Kambodžas Phnom Pehnis õlut ja mõni seljakotirändur küsib, kuhu te lendasite, on päris mehine vaadata üles ja öelda: 'Ma ei teinud'.\nkuidas olla lojaalne mees\nmehed, kes loevad\nkülgmised saginad meestele


#21: Mets kui parim psühholoog - Herbaticumi taimetarkused - Podcast.ee\n#21: Mets kui parim psühholoog\n09/05/2022\tHerbaticumi taimetarkused\nHerbaticumi podcast ehk pilguheit ravimtaimede holistilisse võlumaailma. Igas saates võtame luubi alla ühe keskse teema, mille üle arutame koos Herbaticumi külalisega ning toome kuulajale killukese looduse väest koju ja hingesoppi. Podcasti kuulates nõustud peagi, et taimede keel ei olegi nii keeruline. Lihtsalt lase end võluda.\nSaatejuhid: Irje Karjus ja Mai-Liis Kivistik.\nArutleme sel korral kahekesi teemal eestlane kui metsarahvas. Milliseid peegeldusi võib metsast leida? Jagame harjutusi, mida teha metsas. Räägime meditatsioonidest ja sellest, kuidas mets saab olla tervise tempel.\nPodcast toimub Facebooki otsevideoga ning hiljem on seda võimalik järelkuulata ka Spotify’st.\nKarol Mets enda üleminekusaagast, Meistrite liiga finaalist ja koondisemängudest\n29.09.21 Mets ja majandus: Euroopa kliimalepe nõuab Eestilt oma eesmärkide teadvustamist\nStream episode 27.10.21 Mets ja majandus: hakkepuit kütab Eesti soojaks by Äripäeva raadio podcast\nStream episode 24.11.21 Mets ja majandus: puiduturu head ajad tõotavad püsida by Äripäeva raadio podcast\n22.12.21 Mets ja majandus: Võrumaa puidutööstus on laienemislainel\nStream episode 19.01.22 Mets ja majandus: erametsaomanikele tõotab tulu nii ühistegevus kui süsinikukaubandus by Äripäeva raadio podcast\nIrje Karjus Mai-Liis Kivistik ravimtaimed


, Keskmine kaalulangus keto ja katkendlik paastumine\nÕnneks on see tänaseks tohutult kasvanud ja nüüd on meil seaduslik äri. Mõni neist asjadest võib krooniliselt langeda, kuid teravalt tõusta, nagu näiteks kasvuhormoon, tõuseb paastu ajal üsna märgatavalt, kuid krooniline, teisisõnu, mõõdetuna nende igapäevaste tõusude ja langustega on aja jooksul tasakaalus, võib ei mõjuta kasvuhormooni üldkoormust, ehkki testosteroon ja IGF-1 võivad langeda. Ärgem unustagem paranenud kolesteroolitaset, mis vähendab drastiliselt südamehaiguste, südameataki ja insuldi riski. Veise- ja muud liiki rasvane liha proovige vältida veiseliha antibiootikume , sealhulgas lambaliha, kitse, vasikaliha, hirve ja muu mängu. Tundus, et mu elu ei vii kuhugi.\nOn võimatu teada kellegi ainevahetuskiirust lihtsalt neid vaadates - keskmine kaalulangus keto ja katkendlik paastumine kehtib ka nende võime kohta kaalus või lihastes juurde võtta või kaotada. Sheldoni sõnul on kolm kehatüüpi: Ektomorf : pikk, kõhna kehaga, kiire ainevahetusega, mis raskendab lihaste ja kaalu saavutamist Mesomorph : sportlik, lihaseline ja võib hõlpsalt kaalus juurde võtta või kaotada Endomorf : suurem luustruktuur, kuid aeglasema ainevahetusega lühema kehaehitusega, mis raskendab kehakaalu kaotamist kas märkad, kas saate ainevahetust tõesti kiirendada?\nPsühholoogina keskendus Sheldon sellele, kuidas need somatotüübid on seotud isiksuseomaduste ja temperamentidega. Ehkki selle aja kohta on uudne, on tema uurimistöö pälvinud kriitikat, kuna ta väitis New Yorgi osteopaatilise meditsiini Touro kolledži kliinilise meditsiini abiprofessori Niket Sonpali, MD, asemel pigem põhjuslikku seost kui korrelatsiooni.\nMõned eksperdid seavad ka kahtluse alla somatotüüpide kasutamise õigsuse inimese tervise kohta väidete esitamiseks, eriti kuna Son Sononi sõnul pole Sheldoni kehatüüpide kirjelduste varustamiseks piisavalt andmeid.\nMis on endomorfne dieet? Nagu arvata võis, on endomorfne dieet spetsiaalselt endomorfse kehatüübi jaoks välja töötatud kava. Üldiselt rääkides kirjeldas Sheldon endomorfset kehatüüpi kui kipitust väiksema ülakehaga, millel on kitsad õlad ja talje ning käänulised puusad ja reied, vastavalt NASM-i poolt sertifitseeritud personaaltreenerile ja filmi "Just Your Type: The Ultimate Guide" autorile Phil Catudalile.\nEndomorfidel on tavaliselt ka suurem rasvaprotsent võrreldes nende lihasmassiga, ütles Basima Williams, DO, funktsionaalse meditsiini sertifikaadiga esmatasandi arstiabi ja kaalujälgimise arst PALM Healthis St. Louisis, Missouris.\nMis On Endomorfi Dieet? | Tervisliku toitumise\nNeid kaloreid võib tarbida ühe istumise ajal või jaotada päeva peale. Samuti saate valida, millal paastupäevi teha, neid kogu nädala jooksul järk-järgult või järjestikku tehes.\nÜhes inimest hõlmanud uuringus, mis avaldati Seotud lugemine Algaja juhend 5: 2 tühja kõhuga dieedist kehakaalu langetamiseks 4. ProLoni dieet aka paastumist jäljendav dieet Itaalia bioloogi ja teadlase PhD Valter Longo loodud paastumist jäljendav dieet annab kehale väidetavalt kõik paastuga seotud tervislikud eelised, pakkudes samal ajal toitumist - vähese süsivesikute ja valgurikka täis- ja taimse toiduga.\nSöögiks on pähklibaarid, supid, lehtkapsakekse ja oliivid. Dieedi lihtsustamiseks müüb Longo oma veebisaidil isegi viiepäevaseid pakendatud söögikomplekte. Väidetavate eeliste hulka kuuluvad parem jõudlus, kehakaalu langus, rakkude uuenemine ja metaboolne tervis.\nEhkki Michaels ei usu, et vahelduv paast aitab kaalulangetamisel kaasa aidata, püüab ta siiski hoida oma toidukoguseid ajavahemikus 8— Dietoloog ja Essence Nutritioni asutaja Monica Auslander Moreno, RD, LDN, nõustub, et kui proovite kaalust alla võtta, peaksite rohkem keskenduma söödava toidu kvaliteedile ja kogusele kui seda tarbides. Morena mainib siiski, et söögikordade piiramine päeva varasemale ajale võib aidata teil end seedimise mõttes mugavamalt tunda ja oma und parandada.\nKas peaksite neid ühendama? Ketogeense dieedi kombineerimine vahelduva paastuga on enamiku inimeste jaoks tõenäoliselt ohutu. Rasedad või rinnaga toitvad naised ning need, kellel on esinenud tervisehäireid, peaksid siiski vältima vahelduvat paastumist.\nInimesed, kellel on teatud tervislikud seisundid, näiteks diabeet või südamehaigus, peaksid enne keto dieedil vahelduva paastu proovimist arstiga nõu pidama. Ehkki mõne inimese jaoks võib tavade ühendamine olla kasulik, on oluline arvestada, et see ei pruugi kõigile kasulik olla.\nMõne inimese arvates võib keto dieedil paastumine olla liiga keeruline või võivad tekkida sellised kõrvaltoimed nagu paastuvabadel päevadel ülesöömine, ärrituvus ja väsimus Pidage meeles, et vahelduv paastumine pole ketoosini jõudmiseks vajalik, ehkki seda saab kasutada vahendina selle kiireks tegemiseks.\nKõigile, kes soovivad süsivesikute vähendamise abil tervist parandada, piisab lihtsalt tervisliku ja ümara keto dieedi järgimisest. Kokkuvõte Kuigi samaaegne paastumine ja ketogeenne dieet võivad üksteise tõhusust suurendada, pole mõlemat vaja ühendada.\nKui 5 päeva pärast on tulemus null, siis teete midagi valesti. Kontrollige uuesti menüüd.\nÄrge sööge süsivesikuid? Muide, proteiinil on ka võime laguneda selle koostisosadesse, sealhulgas glükoosi vabastamine. See võib juhtuda, kui ületatakse selle tarbimise määr. See on halb! Vaadake ja ärge valke üle sööge. Piimatooted, sealhulgas juustud, võivad takistada ka keto režiimi. Fakt on see, et piim sisaldab piimasuhkrut ja võib suurendada insuliini taset, mis algfaasis on ketole halb. Kahtluse korral on parem piimatooted välja jätta ja hiljem neid järk-järgult sisse viia.\nMis on endomorfi dieet? Tervis ja sport ei ole kõigile sobivad ja see kehtib eriti dieedi ja toitumisstiilide kohta. Ehkki keto võib mõne inimese jaoks imesid teha, võib teiste jaoks osutuda katkendlik paastumine, kuid teised võivad siiski piirangutest ja perioodist kõigest kõrvale hoida pole halb mõte, kui te meie käest küsite.\nTeise või kolmanda dieedi alguse päeval proovige vaheaega. Võite lihtsalt lõuna vahele jätta. Püüdke vaheaja vahel vahemikus 6 kuni 12 tundi. Aga ärge unustage juua rohkem vett! See meetod tagab peaaegu keto režiimi sissepääsu. Peaasi on seal viibida. Muide, nälja keto-režiimis, pärast keto-adaptatsiooni perioodi, ei ole nii teravalt tunda. Ma söövad tihti korda päevas ilma suupisteta ja see on normaalne. Heaolu on suurepärane. Ketogeenne toit ei paku üldse suupisteid! Unusta need.\nSuupisted ja jagatud söögikord, see on süsivesikute ja glükoosi hüpped veres, me teeme seda väga hästi. Muide, pärast vaheaega paastumist on parem "armored vägede" esimene. Kirjutan oma retsepti järgmistes artiklites.\nKetodieet - 8 Tips Om Snel in Ketose te Komen\nKui te ei tea, mis see on, kasutage otsingu saidil ja navigeerige siltide kaudu. Leiad palju kasulikke keto-dieeti retsepte. Kolmas võimalus on ketoeteti sissepääs. Ühenda mõõdukas treening, saate samaaegselt nälgivahega. See on mõeldud hea füüsilise treeninguga inimestele. Aga ole ettevaatlik. Keto alguses on parem treening peatada. Neljas võimalus on käivitada ketogeenne režiim.\nOn ime pill! Seriously Aga tõsiselt, mitte pillid, vaid MCT õli. Mitte väga maitsev asi, nii et ma eelistaksin seda kasutada pillides. Kuigi see on väga haruldane. Mida see annab? See õli on keskmise ahelaga triglütseriidid, neid toodetakse kookosõlist ja kehasse sisenedes lagunevad nad ketoonkehadeks. See annab energiale märkimisväärse tõusu isegi inimestele, kes keto režiimi ei tunne.\nMõnikord kasutavad sportlased energiat. Aga ole ettevaatlik! Kõigepealt ei ole see teie organismis täiesti loomulik ketoonide tootmine ja kui te lõpetate, võite ketost välja jätta. Teiseks, märkimisväärse koguse ketoonide sisaldusega veres saab tunda kõiki artiklis kirjeldatud ebameeldivaid tagajärgi.\nMis on endomorfi dieet?\nSee valik on äärmuslik meede ja see on mõeldud selleks, et anda kehale hoogu ketogeense režiimi edasiseks sisenemiseks ja ketoonkehade tootmise sõltumatuks jätkamiseks. Olen seda mitu korda kasutanud, keskmine kaalulangus keto ja katkendlik paastumine pikka aega režiimis. Kui teadlikult või juhuslikult pidin keto päevast lahkuma, siis oleks pärast hommikul "soomustatud kohvi" joomist tagasi jõudmist lihtsam ja kiirem, pärast midagi rasva söömist ja paari MCT kapslit.\nMuide, see eemaldab suurepäraselt eile õhtu ebameeldiva mõju. Ketoos, kuidas käivitada Mini-lühiülevaade kiirjuhend Tähelepanu! Enne kui otsustate katgenilise dieedi plaani järgimist, uurige hoolikalt võimalikke riske ja vastunäidustusi. Käesolevas artiklis püüan kokku panna ja süstematiseerida teadmised ja kogemused, mis olen kogunenud madala süsinikusisaldusega dieedi ajal. See ei ole veel üks artikkel ketoosi kohta. See on väike kokkuvõte ketoosi sisenemisest algajatele, mis põhineb minu isiklikel tähelepanekutel ja nende õpilaste tähelepanekutel, kes elavad elukestva õppe programmi pikka aega.\nRasvumine ei ole kalorite tasakaalustamatuse probleem. Rasvumine on hormonaalse tasakaalu probleem. Sellel saidil pakutud meetodid aitavad taastada füsioloogilise hormooni taset ja parandada metabolismi. Ketoos ei tähenda lipolüüsi. Ketoonid on rasva kütusena kasutamise tulemus, mitte põhjus. Ketoonid iseenesest ei vii teid "rasvapõletamise" protsessi - need on selle kõrvalsaadus.\nRasva imendumine ei alusta sisemist "rasvapotti", vaid ketoosi ja väljakujunenud hormonaalset signalisatsiooni.\nKui pärast ketogeensele toitumisele üleminekut te ei kogenud söögiisu vähenemist ja kaal ei hakanud langema, vaid kasvama, ärge paanikas! Jätkake keha paranemist ja loe: Te peate materjali ise õppima. Ma ei tähenda, et teil on vaja saada biokeemia doktorikraad. Ma pean silmas järgmist: kui teie eesmärk on kaalust alla võtta või kaotatud tervis, mis eeldab kokkupuudet keha toitumisega, peate olema teadlik sellest, mida te kavatsete mõjutada.\nSeetõttu on Krebsi tsükkel, mis on glükolüüs ja ketogenees, milline on ainuke ainevahetuse põhiteadmiste tase, milline on lipolüüs ja lipogenees, millised on peamised hormoonid, mis teie organismi kontrollivad, kuidas seedimine toimub, mis toimub teie organismis seedimise ja seedimise ajal, vaheajad söögi vahel - vajalikud.\nJa on palju, palju, palju huvitavaid keskmine kaalulangus keto ja katkendlik paastumine, mida sa pead õppima juhul, kui otsustate võtta oma kätte võimuhoidjad oma kätte. Niisiis, mõiste ja terminoloogia, mida peaksite ise uurima. Kõigepealt tuleb ketoosi seisundis oma kehasse siseneda. Ainevahetuse seisukohalt on ketoos nälja imitatsioon.\nJa siin on meil kõik näljahädade positiivsed mõjud ja välistatud negatiivsed, sest ketoos säilitab lihaste valgu ja ketoos ei tähenda tegelikku nälga.\nKuidas ketoosiga kehasse siseneda? Jätta temalt ära üks energiaallikatest, nimelt süsivesikuid. Peame teadma, mida teha praktikas. Praktiliselt peate lihtsalt lõpetama süsivesikuid sisaldava toidu söömise. See viib glükogeenireservide ammendumiseni, veresuhkru tase hakkab vähenema, keha rakud hakkavad nälga, mis annab kehale signaali, et minna üle alternatiivsele energiaallikale - rasvad.\nSellest piisab LLP-toodetes sisalduvatest maksimaalselt süsivesikut. Ideaalne on enne hommikusööki lühike kardio treening, et lõpetada glükogeen täielikult. Te alustate ketoadaptatsiooni protsessi. Kaloreid ei ole vaja lugeda, süsivesikute eemaldamisega väheneb teie toitumine automaatselt. Ja kui see ei vähene, ärge paanikat, loe siit. Ketoosi alguses proovige hoida valku kõrge. Kahel põhjusel - valk täielikult küllastub.\nJa valk aitab glükoneogeneesi ajal säilitada lihasmassi. Keto puhul väheneb söögiisu loomulikult ja keto-toit paremini toidab. Ümberkorraldamine keha rasva põletamine režiim kestab 3 kuni 4 nädalat keskmiselt. Ärge segage füsioloogilise nälja märke psühholoogilise nälga tunnustega. Reaalne nälg on vere vajalike mikro- ja makroelementide stabiilne ja pikaajaline puudumine.\nSuhkur annab teile kaloreid, kuid ei anna teile toitaineid. Vaadake makro. Teave nälja ja küllastuse kohta jõuab ajusse kahel viisil - maost ja soolestiku närvide kaudu ning veres sisalduvate ainete kaudu.\nSelle tõendamiseks viidi läbi kaks katset. Närvid vastutavad mahu ja kehakaalu eest: teadlased pumbasid kummist õhupalli näljane looma kõhule ja surusid sel viisil nälja tunnet. Kuid ainult lühikest aega, kuna toit, lisaks mao ja soolte täitmisele, laguneb ja imendub seedetraktist veresse. See tähendab, et hästi toidetud inimesel on veres rohkem seedimistooteid kui näljane. Toidu keskus jälgib neid muutusi vere koostises, mitte ühe, vaid mitme aine glükoos, aminohapped, rasvade lagunemissaadused vältimiseks, et vältida vigu.\nKetoosil on palju toitaineid, eriti kuna te alustate oma rasva pliit ja verd varustatakse järk-järgult ketoonkehadega. Siiski on juhtumeid, kus isikul ei ole ketoosi söögiisu vähenemist. Selle põhjuseks on leptiin ja insuliiniresistentsus. Soovitan lugeda Dr. Fangi artiklit. Cruzi Leptini protokoll. Ketoosile sisenemise staadiumis võib täheldada "süsivesikute nälga" - see on tingitud asjaolust, et suhkru hüpped veres lakkavad, mis on iseloomulik glükolüüsile.\nOn vaja mõista ja mitte minna edasi vanadele harjumustele, et lõpetada eine "magustoit". Naatriumi ja kaaliumi või elektrolüütide puhul soovitame nende otsese jälgimise asemel mis parimal juhul keskmine kaalulangus keto ja katkendlik paastuminesoovitame maitsestada toitu maitse järgi, lisades 2 grammi naatriumi puljongi või puljongi kujul ja süüa 5 portsjonit mitte-tärklist sisaldavaid köögivilju.\nMagneesiumi puhul on esialgne soovitus mg. Minu jaoks hoopis vastupidi. Nautisin oma toite palju rohkem, sest teadsin, et läheb kaua aega, enne kui uuesti söön.\nSõin teadlikumalt. Ainuüksi vahelduv paast ei põhjusta vormi muutumist. Peate ka trenni tegema. Minu potike on endiselt suur, kuid see on okei Lõpptulemus oli päris suurepärane. Lõpuks kaotasin 3 kg vaid ühe kuuga. Minu poti kõht on kahjuks endiselt olemas. Ehk pean õllejoomise lõpetama! See ärritav poti kõht väheneb aeglaselt! Kuid tunnen end kogu päeva jooksul keskendunumana ja pingelisemana, nii et arvan, et jätkan seda.\nSee, et ei pea muretsema, mida hommikul süüa, on tohutu pluss ja mu elu on tasakaalukam. Kui soovite saada inspiratsiooni vahelduva paastu proovimiseks, vaadake seda Terry Crewsi videot, milles selgitatakse, kuidas ta sellega hakkama saab. See inspireeris mind seda proovima ja loodan, et suudab ka teie jaoks sama teha.\nPärast seda videot keskmine kaalulangus keto ja katkendlik paastumine sellega, mida teadus ütleb vahelduva paastu kohta. Vahelduv paast: mida teadus ütleb Vahelduval paastumisel on palju eeliseid, kuid need kaovad sageli inimestel, kes keskenduvad ainult kaalulangetamise aspektile.\nSiin on mõned vahelduva paastu paljudest teaduslikest tervislikest eelistest, millest te ei pruugi teada. Kõige lihtsamalt öeldes on see, mida teete, oma keha ümber programmeerimine, et toetuda iseendale, et jätkata kõrgel tasemel toimimist, isegi kui see kestab vaid natuke. Oleme unustanud, et meie keha ei pea iga päev kaloreid tarbima, kui meil on piisavalt vett. Uuringud on leidnud, et keha saab tühja kõhuga järgmised muutused: 1 Selles uuringus leiti, et paastumine põhjustab vere insuliini taseme langust, hõlbustades rasvade põletamist.\nTerve planeet kulub kehakaalu langetamiseks, näeb parem välja, paraneb enesetunne, reied on väiksemad, kõhurasva vähem, lõua vähem. See on kõige hullem epideemia. Nii et jah, vahelduv paast aitab kaalust alla võtta. Veelgi enam, paastumine vähendab ka söödava toidu hulka, mis vähendab tarbitavate kalorite hulka. Registreeru Hack Spirit'i igapäevastele meilidele Siit saate teada, kuidas vähendada stressi, arendada tervislikke suhteid, käituda inimestega, kes teile ei meeldi, ja leida oma koht maailmas.


Juhtumi lahendamine kohtus | Lapsesõbralik menetlus\nSa pead kohtusse minema siis, kui prokurör arvab, et Sa oled toime pannud kuriteo. Ta on koostanud süüdistusakti, kus on kirjas, milles Sind süüdistatakse või oled Sa koos oma esindajaga ja kaitsjaga sõlminud prokuröriga kokkuleppe, milles nõustud, et Sind mõistetakse kuriteos süüdi ja oled nõus karistusega, milles te kokku leppisite. Prokurör saadab süüdistusakti või kokkuleppe kohtusse, kus kohus teeb otsuse, kas Sa oled süüdi või mitte.\nSind saab kriminaalvastutusele võtta, kui Sa oled vähemalt 14 aastat vana. Siis saab kohus Sulle karistuse määrata või Sinu käitumist mõjutusvahenditega suunata.\nKui Sa oled noorem kui 14-aastane, siis ei ole Sa seaduse järgi võimeline süüd kandma ja oma teost täielikult aru saama. Seetõttu kohus Sinu tegu ei aruta. Siiski uurib politsei juhtunut ning prokurör selgitab, mis Sinust edasi saab.\nKohtuistungid toimuvad kohtumajas. Uuri juba aegsasti välja, kuidas kohtumajja jõuda ja kui kaua see aega võtab. Kohtumajas tuleb Sul tunnistust anda kohtusaalis. Kohtusaal näeb peaaegu välja nagu kontor, kus kohtunik istub eraldi laua taga ning tavaliselt teistest kõrgemal.\nKui Sa oled süüdistatav, siis pead Sa minema kohtusse kutsel märgitud ajal. Kohtuistungilt võid Sa puududa, kui Sul on selleks mõjuv põhjus – näiteks oled haige.       \nKohtule ja oma kaitsjale tuleb kohe teada anda, kui ei saa kohtusse minna ja öelda ka põhjus. Kui Sa oled haige, pead Sa esitama arstitõendi.\nAjakirjandusele seatud piirid\nMida teha kohtumajja jõudes\nTäpsemalt saad kohtumajja jõudmise kohta lugeda peatükist "Kuidas kohtus käituda".\nKui Sa oled süüdistatav, võid jõuda kohtumajja ka teistmoodi. Näiteks kui Sa viibid enne kohtuistungit kinnipidamisasutuses vahi all, tuuakse Sind kohtusse politsei saatel. Kohtumajja tuuakse Sind eraldi uksest ja Sul tuleb olla enne istungit kinnipidamiskambris. Politsei võib Sind kohtusse tuua ka Sinu kodust või kinnisest lasteasutusest ning siis saabud Sa kohtumajja peauksest.\nInfot selle kohta, keda kohtus kohata võid ja mida nad teevad, saad lugeda täpsemalt siit.\nKohtusaalis tuleb Sul istuda esimesse ritta. Kui Sa ei tea, kuidas saali saabudes käituda, siis küsi selle kohta julgelt oma kaitsja või kohtuistungi sekretäri käest. Kui Sind toimetakse kohtusse vahialusena, siis näitab politsei Sulle, kuhu tuleb istuda.\nKui kohtunik tuleb kohtusaali, siis peavad kõik saalis viibijad püsti tõusma ning istuda võivad nad siis, kui kohtunik selleks loa annab.\nSee, mis kohtusaalis täpselt toimub, sõltub erinevatest asjaoludest - näiteks sellest, kas prokurör on Sinuga sõlminud kokkuleppe või kas Sinu kohtumenetlus toimub lihtmenetlusena või üldmenetlusena.\nTea, et tavaliselt kõik kohtusaalis toimuv salvestatakse.\nKui minu juhtum vaadatakse kohtus läbi üldmenetluses\nKohtuistungil palutakse Sul esmalt öelda oma nimi ja vanus. Seejärel selgitatakse Sulle Sinu õigusi ja kohustusi. Näiteks, et Sul on õigus ütlusi mitte anda ning Sinu antud ütlusi võidakse kasutada Sinu vastu.\nKõigepealt tutvustab prokurör Sulle esitatud süüdistust. Siis uurib kohtunik, kas Sa said süüdistusest aru ja kas Sa tunnistad ennast teo toimepanemises süüdi või mitte. Seejärel kuulatakse ära Sinu kaitsja arvamus.\nKui olukord on lahti selgitatud, hakkab kohus tõendeid uurima. Kohtuistungil võidakse küsitleda ka tunnistajaid ja kuriteos kannatanuid. Mõnikord neid kohtuistungil ei ole ning süüdistaja loeb ise ette, mis nad öelnud on või siis näidatakse nende ütlusi video vahendusel telekast. Samuti uuritakse istungil kirjalikke tõendeid. Ka Sul on õigus esitada tõendeid.\nKaitsja, prokurör ja kohtunik võivad esitada Sulle küsimusi, millele Sa pead olema valmis vastama. Sinu kaitsja ülesanne on enne kohtuistungit aidata Sul ütluste andmiseks ette valmistuda.\nEnne, kui Sind küsitlema hakatakse selgitab kohtunik Sulle, et kohtus tuleb rääkida ainult tõtt ja võtab Sinult allkirja selle kohta, et Sulle on selgitatud tõe rääkimise kohustust.\nKui minu juhtum vaadatakse kohtus läbi lühimenetluses\nSellisel juhul toimub küll kohtuistung, kus arutatakse kriminaaltoimiku materjale, kuid sinna ei kutsuta tunnistajaid ega eksperte. Süüdimõistvat kohtuotsust tehes vähendab kohus süüdistatavale määratud karistust kolmandiku võrra.\nKui minu juhtum vaadatakse kohtus läbi kokkuleppemenetluses\nEelnevalt lugesid, et prokurör võib kohtule edastada süüdistusaki või siis Sinuga läbi räägitud kokkuleppe.\nKui oled sõlminud kokkulepe kaitsja ja prokuröriga, siis vaadatakse kriminaalasi kohtus läbi kokkulepemenetluses. Sellisel juhul küsib kohtunik, kas Sa said aru sellest, milles kokku leppisite ja uurib, kas kokkuleppe sõlmimine oli Sinu vaba tahe või mõjutas või sundis Sind keegi kokkulepet sõlmima. Kohus küsib, kas Sa jääd kokkuleppe juurde.\nJa mis peamine: kui Sa räägid, siis pead rääkima tõtt.\nEnne, kui küsimusele vastad, veendu, et said sellest täpselt aru. Sa võid alati paluda küsimust korrata. Võid ka paluda, et küsimus esitataks teistmoodi.\nKui sama küsimust küsitakse uuesti ja Sa ei saa sellest ikka aru, ütle seda kindlasti. Palu küsimust täpsustada seni, kuni see on Sulle arusaadav. Kui Sinult küsitakse mitu küsimust korraga, palu esitada küsimused ükshaaval.\nJää rahulikuks. Räägi asjadest, mida Sa kindlasti tead ja mäletad.\nSinu käest võidakse küsida ka teemade kohta, millest on raske rääkida. Kui küsimus Sind ärritab, siis usu, teised mõistavad Su tundeid. Inimesed on harjunud kuulma kohtus väga isiklikke asju. Teiste ees on üsna raske rääkida ja on täiesti normaalne, kui oled veidi mures ja see teeb Sind närviliseks.\nKeegi ei tohi kohtus Sulle ette öelda, mida Sa pead rääkima. Kui keegi seda ütleb, ära tee temast välja. Räägi oma sõnadega sellest, mis juhtus. Pea meeles, et kuigi Sa oled laps, on Sul samad õigused, mis suurtel inimestel ja Sa võid rääkida just seda, mida Sina arvad ja tead.\nSinu õigused kohtus ja nõuanded istungiks\nSul on õigus kaasa rääkida! Kui Sind kohtusse kutsutakse, peab Sul olema võimalus oma seisukohti selgitada ja öelda välja oma arvamus.\nKui Sa ei saa eesti keelest piisavalt hästi aru, saad Sa kohtus kasutada suulise tõlgi abi. Lisaks võid Sa saada olulisest teabest ka kirjaliku tõlke.      \nKohus peab selgitama, mis toimuma hakkab, nii, et Sa sellest aru saad.\nAruta oma juhtumit Sulle määratud kaitsjaga enne kohtusse minekut. Räägi oma kaitsjale nii palju taustainfot enda kohta kui võimalik. See aitab Sind!\nJää kohtus rahulikuks ning ole valmis küsimustele vastama. Räägi oma kaitsjaga, kui Sa ei saa aru, mis toimub.\nKuula hoolikalt ja küsi nõu, enne kui teed otsuseid. Pea meeles, et kohus arutab Sinu edasise tuleviku üle ja anna endale parim võimalus.\nOluline on, et Sa saaksid kohtu otsusest aru. Palu oma kaitsjal ja vanematel seda Sulle selgitada.\nVaata täpsemalt ka laste õiguste deklaratsiooni, kus on kirjas lapse õigused kriminaalmenetluse raames, kui ta on kahtlustatav või süüdistatav.\nMillise otsuse kohus võib teha?\nKui kohtunik leiab, et Sa oled kuriteos süüdi, siis võib ta panna Sulle peale erinevaid kohustusi. Siin on välja toodud vaid mõned näited ning erinevaid kohustusi on veelgi.\nKohus võib näiteks:\nteha Sulle hoiatuse;\nkohustada Sind läbima sotsiaalprogrammi – näiteks pead käima pereteraapias, mille eesmärk on mõjutada Sinu käitumist ja suunata Sind probleemidest eemale. Selle käigus suhtleb spetsialist nii Sinu kui Sinu perega ning ka teiste Sinu jaoks oluliste inimestega ning püütakse leida võimalused Sinu abistamiseks. Teraapiad toimuvad iganädalaselt Sulle ja Sinu perele sobivas kohas, näiteks Sinu kodus;\nkohustada Sind ühiskondlikult kasulikku tööd tegema – näiteks tuleb Sul minna kusagile kedagi abistama;\nkohustada Sind heastama või hüvitama Sinu poolt tekitatud kahju – näiteks pead Sina või Sinu vanemad maksma kinni selle, mille Sa ära lõhkusid või mida varastasid;\nsuunata Sind ravile, kui Sul on probleeme alkoholi või narkootikumide tarvitamisega;\nsuunata Sind lepitusteenusele – see tähendab, et Sul tuleb minna ohvriabi töötaja juurde, kuhu tuleb ka kannatanu. Ohvriabitöötajaga koos räägitakse läbi, mis läks valesti ja oleks pidanud teisiti olema. Samuti lepitakse kokku, kuidas Sa saad kannatanule tekitatud kahju heaks teha;\nsuunata Sind kinnisesse lasteasutusse – see on asutus, kus lapsel tuleb olla ööpäevaringselt kohtu poolt määratud ajaks – reeglina aastaks. Selles asutuses toetatakse Sinu psühholoogilist, emotsionaalset, sotsiaalset ja haridusalast arengut, et muuta Sinu käitumist paremaks, aidata koolikohustust täita ja lõpetada meelemürkide tarvitamist;\npiirata Sinu vaba liikumist – näiteks pead olema kodus igal õhtul kindlal kellaajal;\nallutada Sind käitumiskontrollile – näiteks pead käima kriminaalhooldusametniku juures, elama kindlas kohas, kindlasti käima koolis, saama kriminaalhooldusametnikult loa õppimiskoha vahetuseks või tööle asumiseks, välismaale sõitmiseks.\nNB! Kui kohus tunnistab alaealise kuriteos süüdi ja kohaldab tema suhtes mõjutusvahendit, siis karistusregistrisse toime pandud kuriteo ja mõjutusvahendi kohta märget ei tehta.\nKui kohtunik leiab, et sellised kohustused ei mõjuta Sinu käitumist piisavalt, võib ta Sind ka karistada.\nKohus võib määrata Sulle rahalise karistuse, kuid seda juhul, kui Sa teenid iseseisvalt raha.\nKui Sa oled toime pannud raske kuriteo, võib kohus Sind ka vangistusega karistada. Sulle võidakse määrata katseajaga tingimisi vangistus, mis tähendab, et Sa jääd kriminaalhooldaja järelevalve alla kindlaks perioodiks ja pead täitma kohtuniku määratud reegleid. Kui Sa neid reegleid ei järgi, on Sul oht päriselt vanglasse sattuda. Vanglakaristust mõistetakse Eestis alaealistele väga harva.\nOtsuse tegemisel võtab kohtunik arvesse Sinu vajadusi ja seda, kuidas on kohtu hinnangul kõige parem Sind mõjutada, et Sa tulevikus rikkumisi enam toime ei paneks.\nKui otsus tehakse teatavaks, on Sul õigus paluda selle sisu selgitamist.\nKui Sa ei valda eesti keelt, on Sul õigus saada kohtuotsuse tõlge Sinu emakeeles.\nSul on õigus kohtuotsus edasi kaevata     \nKui kohus leiab, et oled süüdi, kuid Sa ei ole kohtuotsusega nõus, on Sul õigus otsus edasi kaevata. Räägi sellest oma kaitsja või oma vanematega. Sinu kaitsja selgitab, kuidas see käib.


Kuidas jutustada teatrilaval lugu? — Sirp\nKuidas jutustada teatrilaval lugu?\n„Fantastika“ on ambitsioonikas kunstiline tervik, „Kallis, ma valetasin“ pigem pihtimuslik sketširida näitlejatöö köögipoolelt, kuid mõlemad tööd on väga sisendusjõulised ja inspireerivad.\nTeatri NO99 „Fantastika“, lavastaja Mart Kangro, kunstnik Marit Ilison, muusikaline kujundaja Jakob Juhkam. Mängivad Marika Vaarik, Helena Pruuli, Gert Raudsep, Rasmus Kaljujärv, Simeoni Sundja, Jarmo Reha, Ragnar Uustal ja Tiina Tauraite. Esietendus 25. IV teatris NO99.\nKanuti gildi saali „Kallis, ma valetasin (Love me for what I am)“, idee autor ja lavastaja Katariina Ratasepp, dramaturg ja lavastaja Maria Lee Liivak, muusikaline kujundaja Lauri Kaldoja, videokujundaja Roland Laos. Mängivad Katariina Ratasepp, Lauri Kaldoja ja Roland Laos. Esietendus 22. IV Kanuti gildi saalis.\n„Fantastika“ kinnitab teatritarkust, et autentse kogemuse iha ja näitleja (näiline?) maskipaotus ei pühi lavalt mitte fiktsioonivajadust ja ümberkehastumist, vaid lihtsalt üleliigse „vahu“, mida on võimalik nii käsitööoskuste abil „õhku peksta“ kui ka vajadusel tükkhaaval tagasi kleepida.\nPaaripäevase vahega esietendusid Kanuti gildi saalis ja teatris NO99 lavastused, mille temaatika ja ülesehitus osutab tegijate sarnastele huvidele. Kui Katariina Ratasepa ja Maria Lee Liivaku lavastuses „Kallis, ma valetasin“ tegeletakse otsesemalt teatri igapäevaeluga, näitleja erialaste küsimustega iseendale, sooviga välja selgitada iga oma lavahetke siirusemäära, siis Mart Kangro „Fantastikas“ lähtutakse mõneti laiematest maailmavaatelistest taotlustest. Seal uuritakse seda, mis on üldse lava ja saali suhtluses autentne ja „päris“ ning kuidas see suhtlus peegeldab n-ö tegelikkust.\nMitte et need küsimused oleksid nende kahe lavastuse kaudu jõudnud esmakordselt Eestis teatrilavale. Variatsioonid teemal, kuhu paneb näitleja „iseenda“, kui ta kehastab laval kedagi teist, või millisel moel toimuvad identiteedi ümberlülitused, kui näitleja mängib laval kedagi, kes kannab küll tema kodanikunime, kuid pole tema ise jne, hakkasid mingil hetkel lausa tüütama. Mitte sellepärast, et küsimused ise oleksid ebaolulised, pigem sellepärast, et näitleja maski mahavõtt iseenesest ei taga veel paljastusakti kaalukat üldistusastet, vahetut rambiülest suhtlust, mis sunniks vaatajat samasugusele sisekaemusele. Juba 1960. aastate lavalised individuatsiooniseansid tõestasid, et etendaja avalik eneseavamine saab olla huvitav ning selgitada kunsti ja elu suhteid ikkagi ainult siis, kui etendaja siseilm on rikas ning küündib fiktsiooni ja reaalsuse servi kogu oma lavalises olemises, „kohalolus“ kokku õmblema ja lahti harutama. Loomulikult võib ka nartsissism olla lavalise uurimistöö objekt, kuid eeldab sellisel juhul etendaja teadlikku suhet ja teejuhi hoiakut ehk teisisõnu ikkagi näitlejameisterlikkust ja ainest kunstiteose loomiseks, kõlagu see kui tahes kulunult või nimetatagu näitleja ja rolli suhet läbielamiseks, etendamiseks või mõnel kolmandal moel.\nTegelikult on Kangro ja Ratasepa-Liivaku lavastus muidugi üsna eri laadis, nii et palun juba ette vabandust, kui neid siinkohal vägivaldselt kokku sidudes kogemata justkui ühe omadusi teiselegi üle kannan. „Fantastika“ on ambitsioonikas kunstiline tervik, žanrimääratluselt „elav installatsioon“, „Kallis …“ pigem pihtimuslik sketširida näitlejatöö köögipoolelt, mille kohta on ka tegijad ise öelnud, et tegemist pole täiemahulise lavastusega. Kuid mõlemad tööd on väga sisendusjõulised ja inspireerivad, andes tunnistust nii näitlejate erialasest võimekusest kui ka teatri kui kunstiliigi spetsiifikast, lavalise loojutustamise ja rollimängu loodusseadustest, mille järelekatsumine ja küsimärgistamine toob need veelgi aredamalt esile.\nKatariina Ratasepp oma lavastuses „Kallis, ma valetasin“.\nJättes kõrvale kunsti reaalsusihaluse ajaloolised seaduspärasused ning teatri ja teiste kunstiliikide erinevuse selles vallas, millest Eero Epner on „Fantastika“ kavalehel ka põhjaliku ülevaate andnud, küsigem teatri väljendusvahendite ning inimese autentsusihaluse suhte kohta tänases päevas. Kahekümnenda sajandi teise poole performatiivne pööre, mis tõi ühelt poolt esile lääne teatris (väidetavalt) tooniandva sõnakesksuse, kuid rikastas teiselt poolt teisi kunstiliike väljendusvahenditega, mis võiksid olemuslikult omased olla ka teatrile, on aeg-ajalt tekitanud stereotüüpseid eksiarvamusi, justkui pärsiks laval rolli kehastunult sidusa loo edasiandmine kuidagi toimuva suhet reaalsusega või näitleja tõelist iseolemist, tema ausust nii kunstniku kui ka kodanikuna. Kui veel 1980. aastatel nautis auditoorium tähistajamänge, mis panid küll kahtluse alla varasema kunsti hierarhilised toimemehhanismid, kuid põlistasid ja kultustasid vastupidisele retoorikale vaatamata need loonud autori isiku, siis tänapäevased tehnilised ja tunnetuslikud vabadused võimaldaksid idee kohaselt justkui igaühel omaenda reaalsuse kokku panna: mitte sõltuda ringhäälingu valdajate (mõne arvates vandenõulistest) otsustest, vaid teha oma valik ise (seda seejuures interneti abil, mida vandenõuteoreetikud huvitava paradoksina naiivselt ikka veel usaldavad), mitte kuulata albumeid, kui kellegi koostatud kunstilisi tervikuid, vaid üksikuid lugusid omal valikul, mitte triivida suure narratiivi hoovustes, vaid jutustada oma isiklikku väikest lugu, kuid teha seda kategoorilisusega, mis muudab ta sellegipoolest suureks – jutustajale identiteedi pidepunktiks, juhuslikule kuulajale tüütuks müraks.\nKa auditooriumi reaalsusihalust rahuldavaid tõsieluvaatemänge – n-ö päris inimestega päris elust – konstrueeritakse aristotellike dramaturgiareeglite järgi ja ega vist eriti palju tõsiseltvõetavaid alternatiive olekski. Kas tänavapildis ja ühistranspordis silma hakkav kõrvaklapistatud inimeste hulk annab tunnistust üha ahnemast vajadusest isiku vahetu reaalsuse järele või pigem soovist reaalsusest põgeneda? Kas mustkunsti- või filmitrikk, mille toimemehhanism meile ära seletati, andis vahetuma reaalsuskogemuse või lisas pigem lihtsalt kübekese ratsionaalset eruditsiooni, vaesestades seevastu fiktsiooni inspireerivat mõju aktiivsele eneseloomele? Või kas teater, see vana hea ja klassikaline, sunnib näitlejat valetama: kui kahe komponendi (näitleja ja rolli või kahe keemilise elemendi) kohtudes sünnib midagi kolmandat, mis vajas reaktsiooni toimumiseks mõlema omadusi, siis kas tulemus olnuks kuidagi „ausam“, kui reaktsioon jäänuks toimumata ja selle asemel defineeritaks mõlema eraldiseisvaid omadusi?\nKaks kõnealust lavastust ei vaidlustagi tegelikult suuri lugusid ega teatriillusiooni loomise klassikalisi põhimõtteid. Kui „Kallis, ma valetasin“ lähtubki teatri seest ning paneb esmalt kiuslikult küsima, kas kolm oma vabakutselisust laval afišeerivat sümpaatset näitlejat ikka valisid kunagi üldse õige eriala või kas nende pettumus teatrisüsteemis on tingitud teatri olemusest või pigem konkreetsetest halbadest kokkusattumustest (eks karm reaalsus ole ju seegi) senisel näitlejateel, siis lavastuse lõpp tõestab, miks veenev illusiooniloome ja köitev loojutustamine ilmselt nõuavadki selle eel lakkamatuid kõhklusi ja pidevat üleküsimist. Tõsi küll, lavastuse kulminatsioonina jutustatav inuiti muinasjutt kalurist ja kontnaisest jätab leidlikult õhku võimaluse, et äkki ikkagi see indoeuroopalik narratiiv oma 36 draamasituatsiooniga (Georges Polti) ongi ammendunud ning vajab performatiivset siirusesüsti „taevapõdra rahvaste meelest“, kuid teatri seisukohast on olulisem see, et kogu eelnev lavakonventsioonide läbivalgustamine mitte ei kõigutanud tegijate ja vaatajate usku nendesse, vaid valmistas ette eeldused nappide vahenditega fiktsiooniloomeks. Rääkimata loo sõnumist, mis näib rõhutavat sünergiat kui elujõu allikat.\nKa „Fantastika“ kinnitab teatritarkust, et autentse kogemuse iha ja näitleja (näiline?) maskipaotus ei pühi lavalt mitte fiktsioonivajadust ja ümberkehastumist, vaid lihtsalt üleliigse „vahu“, mida on võimalik nii käsitööoskuste abil „õhku peksta“ kui ka vajadusel tükkhaaval tagasi kleepida. Näitlejad jutustavad küll teatrinalju ja avavad oma suurimaid saladusi, kuid seegi ei pane mitte teatrit kui sellist kahtluse alla, vaid tõestab meisterlikult, kuidas publikut usaldades ja tema skeptilist kaitsekihti oskuslikult töödeldes on teatrivaataja tähelepanu võimalik köita ligi kaheks tunniks selleks, et näitleja saaks ära jutustada loo oma kassidest, vajamata oma lavalise kohalolu täienduseks muud, kui vaid vilkuvat punast valgust, kuid tehes seda nii, et narratiivile sugeneb eksistentsiaalne mõõde.


Kuseme ja surume kätt kah veel? – Ebapärlikarp\nKui ma juba filmidest rääkima hakkasin, siis ma lihtsalt pean südamelt ära saama ühe rõlgema stseeni, mis ikka ja jälle mingites filmides ja sarjades kordub, ja millest ma absoluutselt aru ei saa, kas päriselt ka inimesed teevad nii. Mehed siis. Jutt käib meeste ühiskasutatavast WCst. On mingi tüüpstseen, kus mehed kõrvuti pissuaaridesse kusedes üksteisega järsku small talkima hakkavad. Nagu sellest veel vähe oleks, teeb üks oma häda lõpuni, tõmbab luku kinni ja püksid üles ning siis sama käega, millega ta just oma teatud kehaosa katsus, patsutab teisele õlale.\nNagu PÄRISELT ka tehakse nii või? Iga kord, kui ma seda näen (just jälle nägin viimases “Tuuli Roosmaa mees” osas), tahaks veidi oksele hakata. Juba üksteisega jutustada sellises olukorras tundub väga imelik, mis veel siis sellest rääkida, et enne, kui käsi pesta, teisele sama käega õlale patsutatakse.\nKuskilt just hiljuti kuulsin või lugesin (üldse ei meenu, kust) ütles mingi tüüp, et mehed ei pesegi pärast pissil käiku alati käsi. Ainult siis, kui tilgad konkreetselt käe peale lähevad. Kindlasti ei käi see kõigi kohta ja kindlasti on neid, kes ei pesegi käsi, kuid mõelda, et kuskil kollektiivis või sõpruskonnas selliseid mehi liigub… Iu, ausalt! Ja siis mehed imestavad, et miks naised kahekaupa vetsus peavad käima, ise teevad tualetis selliseid veidraid asju.\nMis te olete imelikud enamik, maailmast elab nii, et ei pese ennast iga päev ja nad isegi seksivad sellega kust tuleb kust. Kurb kui inimene ei tea milaal võib puhtus ennast hävitavaks muutuda, täites enda elu hirmudega.\nNgu ise enda peer pole üldse nii rõve 🙂\n“Enamik” pole mingi argument ilmselt enamiku jaoks 😀\nMinu jaoks on filmides õõvastav, kui inimene naaseb hilja õhtul töölt, marsib magamistuppa, võtab riided seljast (alukad jätab jalga 🙂 ) ja poeb linade vahele. Aga kurat, ta ei pese ennast enne kui voodisse ronib. See on mu jaoks sama jube kui kuseme ja surume kätt 🙂\nEpp Kärsin mainis kunagi, et on kolme tüüpi mehi.\nÜhed, kes teevad häda\nTeised, kes teevad häda ja pesevad käed\nKolmandad, kes teevad häda, pesevad käed ja pesevad kohe ka selle ära. Ning nendele meestele teevad naised suu…….\nTööl minu tiim on ainult naised ja kõrval ruumis on ainult mehed. Meie ruumid on lihtsalt sattunud nii, aga meie tubade vahel on 2wcd. Üldiset meie kasutame siis meiepoolsemat ja mehed nendepoolsemat, kuigi tegelikult pole vahet. Päeva lõpuks see nö naiste wc prügikast on paberit täis. Kui satud sinna nö meeste wcsse õhtul minema siis on prügikastis paar paberit.. Peale selle märkamist hakkasin mina ka rohkem mõtlema, et issand kas nad käsi ei pesegi. 🤷🏻♀\nTüübid on täiega “vahele jäänud”! 😀 Aga rõve ju!


Gaasitoru Aias 🔨 Rohkem - 2019\nEt.EmTudoDesign.com Rohkem Gaasitoru aias\nAedade ristumine gaasitorudega on üks neist juhtudest, millele tuleb planeerimis- ja paigaldamisetappidel erilist tähelepanu pöörata.\n-. T metaani gaasitorudvõi (linna gaas) kommunaalteenustele sõltub mitmest tegurist: nende hulgas on eelkõige ruum, mida samad torud peavad läbima. Mitte vähem oluline on asjaolu, et erinevad gaasi jaotusasutused eelistavad, et gaasitarnepunkt paikneks nende omaduste piirides, paigaldades arvesti pärast tehase ehitamist.\nSellest hetkest alatesüldine kasutaja on gaasisüsteemi omanik ja haldaja mis moodustab maja sees. Enamikul juhtudel on sellised volitused võimelised süsteemi suuruse määramisel tuginema paigaldajale, kes seda mõistab (võimsus on alla 35 kW), teistel juhtudel on vaja välja töötada kvalifitseeritud tehnik.\nKui tegemist on aedadega iseloomulike kodudega, võib juhtuda, et see aed on allpool asuvat teed, mis läbib gaasijaotusvõrgu püsti. Sellisel juhul, määratledes turustajaorganisatsiooni kinnisvarapiiri lähedal asuva tarnekoha, sellest tarnepunktist peab torustik läbima aia saada gaasikoormusi.\nAinus lahendus antud juhul, mida kaalub tsiviilotstarbeliste gaasisüsteemide võrdlusstandardid, Kõigepealt UNI CIG 7129/08, ühe kasutamine polüetüleenist gaasitoru, mis peab olema maetud: see polüetüleenist toru peab olema maetud nii, et selle ülemisest joonest ja jalgepinnast oleks vähemalt 60 sentimeetri pikkune kaugus, pealegi peab see olema umbes kolmekümne sentimeetri kaugusel jalutuskäigust. kollane.\nSama aia kaevetööde korral hoiatab see riba töötajaid gaasitoru olemasolust, piirates seega ohtlike tingimuste esinemise võimalust. Kui maa-alune osa on lõpetatud, peab torustik ja pliidiplaat jõudma torustiku ja maapinna vahele: sellistel juhtudel rajad nad võivad olla hoonete sees või väljaspool osaliselt välis- ja osaliselt sisemine. Igal juhul on olemas koht, kus polüetüleenist torujuhe tuleb ühendada sobiva ühendusega metallist teras- või vasktoruga.\nKõnealune ühendus on tehniliselt määratletud kui ülemineku ühine, polüetüleen-raud või polüetüleen-vask, ning need peavad asuma sobivas, suletud ja kergesti kontrollitavasse, nii et isoleertoru polüetüleen on kaitstud ultraviolettkiirguse (UV) kahjuliku ja ohtliku toime eest.\nSarnane hoiatus või samalaadsed ettevaatusabinõud tuleb vastu võtta tarnepunkt, kus on ühendatud arvesti külge kinnitatud painduva terastoru ja polüetüleentoru vahel.\nA kogu gaasi koormus umbes 35 kWei ületa piiri, mille jaoks on ette nähtud kvalifitseeritud spetsialisti disain, umbes 40 meetri pikkuse polüetüleenist toru kogupikkusele, on võimalik kasutada 26 mm läbimõõduga torudseega tagatakse rõhu langus toru alguse ja lõpu vahel, mis on madalam kui üks millibar. Polüetüleeniga ühendatud ja metallist jätkuva gaasijuhtmega ühendamiseks või avatud torujuhtme ehitamiseks, näiteks mööda seina, mis määratleb vara piiri, on polüetüleeni läbimõõt 26 võrdne 3-ga. / 4 tolli tsingitud terastorude puhul ja 28 mm läbimõõduga vase jaoks.


Haabersti õpetaja abidele korraldati motivatsioonikoolitus > Tallinn\nHaabersti õpetaja ab...\nÕpetaja abid ja nende töö on lasteaedades suure väärtusega. Haabersti lasteaedade õpetaja abide innustamiseks korraldati 21. märtsil 2019 motivatsioonikoolitus „Mälu ja tähelepanu ja kõik sellega seonduv“.\nKoolitusel jagas tuntud mälutreener Tauri Tallermaa huvitavaid teadmisi tähelepanu ja keskendumisvõime olemuse, töörahulolu, motivatsiooni ning eesmärkide püstitamise vajalikkuse kohta. Osalejad said ka häid nõuandeid, kuidas olla edukas ning saavutada oma töös paremaid tulemusi.\nLõpetuseks andis Tauri Tallermaa kõigile kaasa „õnne valemi“ ning muidugi saadi koolituselt kaasa toredaid mõtteid ja positiivseid emotsioone, mis aitavad edaspidi oma tööga tõhusamalt toime tulla.\nMotivatsioonikoolituse korraldasid Tallinna Lasteaia Karikakar direktor Marge Kiel, Tallinna Nurmenuku Lasteaia direktor Aina Arro ning Tallinna Pääsusilma Lasteaia direktor Silvi Suur. Korraldamisele aitas kaasa Haabersti linnaosa valitsus.


Hřensko – Vikipeedia\nParvlaev (ja piiriületus ) Elbe jõel Hřensko ja Schöna vahel\nHřensko ( saksa keeles Herrnskretschen) on ligikaudu 275 elanikuga väike küla Tšehhi Vabariigi Ústí nad Labemi piirkonnas Saksamaa piiril, mis asutati 15. sajandil kauplemisasulana. See asub Kamenice ja Labe jõe ühinemiskohas. Asulas asub Tšehhi Vabariigi madalaim maismaapunkt.\nPaljud piiri lähedal asuvad poed teenindavad peamiselt Saksa ja Tšehhi turiste, kes käivad poodlemas ja einestamas. Samuti on asula paljudele České Švýcarsko rahvuspargis asuvatele vaatamisväärsustele keskuseks. Vaatamisväärsuste hulka kuuluvad Kamenice jõe kuru ja Pravčická brána looduslik kivisild, viimast kajastati filmis "Narnia lood: lõvi, nõid ja riidekapp".\nPärit leheküljelt "https://et.wikipedia.org/w/index.php?title=Hřensko&oldid=5612481"\nSelle lehekülje viimane muutmine: 19:50, 22. aprill 2020.