Iisaku 150aastane segakoor kõlab väga noorelt - Põhjarannik\nEsileht / Iisaku 150aastane segakoor kõlab väga noorelt\nIisaku 150aastane segakoor kõlab väga noorelt (0)\nTanja Elken: “Meil toimub pidevalt kui väike doonorlus − ühed lähevad ja teised tulevad; me uueneme kogu aeg. Nagu inimese keharakud vahetuvad täielikult kindla aja jooksul. Eilse kontserdi järel saatis keegi mulle sõnumi, kus oli öeldud, et meie koor kõlab tämbri poolest väga noorelt. See oli väga tore.” MATTI KÄMÄRÄ\nKui tuleval suvel tähistame Tallinna lauluväljakul juubelilaulupidu ja esimesest üldlaulupeost möödub 150 aastat, siis Iisaku koor sai oma juubeli äsja peetud. Koori lõigi 1868. aastal kohalik, äsja ametisse asunud aktiivne köster Hansen, et sel enneolematul peol osaleda. Suisa viiendiku koori soliidsest tegevusajast on seda juhtinud Tanja Elken.\nPeagi saab sul Iisaku koori juhtida suisa 30 aastat ja koori sünnipäevapidu peeti sinu sünnipäeval. Sümboolne küll, aga kuidas nii juhtus?\nKui augustis pidasime plaane, millal koori juubelit tähistada, leidsime, et paar kuud on selle ettevalmistuseks aega, aga hiljem tulevad juba jõulud. Kultuurimaja juhataja Merle Pikhof võttis kalendri lahti ja selgus, et 24. november oli ainuke vaba laupäev.\nMis sind ikkagi on hoidnud nii kaua − näiteks vähem kui pooled abielud püsivad Eestis paraku nõnda pikalt − ühte koori juhtimas?\nIkkagi inimesed! Tegu on nagu vastastikuse tõmbega. Ei oskakski ilma selle koorita olla − kõlab nagu sõltuvus.\nOsalesin teie kooriga 2014. aasta laulupeol − vähemalt rongkäigul A-st Z-ni, st lauluväljakuni − ning võisin tõesti oma silmaga veenduda, et tegu on toreda, ühtehoidva ja hea huumorimeelega kooriga ning et kooriliikmed tõesti naudivad seltsielu.\nMeil ongi see, et pole vaid akadeemiline laulmine, vaid tuleme kokku, oleme kõik omavahel sõbrad ja tuttavad. Meil on vaja ka vabamat aega, kus saame lihtsalt olla, uudiseid rääkida. Esiteks tore seltskond ja siis me ka laulame. Ja kui on vaja õppida, esineda, konkurssidel osaleda, teeme seda täiel rinnal, südamega.\nVõib-olla ongi teie koori pikaealisuse fenomeni seletus see, et väiksemas kohas pole palju kohti, kuhu vabal ajal minna: kinosid, klubisid, teatrimaju, kõrtse.\nVaba aja veetmise kohtade poolest − võib-olla jah. See on üks tahk. Aga meie staažikamad lauljad on kooris juba ajast, mil seda juhtima hakkasin − õppides sel ajal keskkooli viimastes klassides. Nagu Aune Ferschel, Heinar Juuse, Annely Oone ja Katrin Juuse. Koori liikmeks olemine on muutunud osaks elust.\nKüsin sinult kui kooripedagoogilt: kas koor on läinud 30 aastaga paremaks?\nMeil toimub pidevalt kui väike doonorlus − ühed lähevad ja teised tulevad; me uueneme kogu aeg. Nagu inimese keharakud vahetuvad täielikult kindla aja jooksul. Eilse kontserdi järel (intervjuu on tehtud pühapäeval, 25. novembril − T.K.) saatis keegi mulle sõnumi, kus oli öeldud, et meie koor kõlab tämbri poolest väga noorelt. See oli väga tore. Me ise mõtleme, et jääme kogu aeg vanemaks, ja nõnda kõlab selline tunnustus vähemalt meeldivalt.\nMina, Tanja, Heinar Juuse, Aune Ferschel ja Katrin Juuse oleme need kõige vanemad olijad praegusest koosseisust. Koos Tanja ja Aunega olime me ka päris algusest, 1990. aastatest. Alustasin koos klassiõdedega vist 9. klassist. Käisime siis kooriproovis rahvamajas. Mäletan, et istusime suure saali kõrval olevas väikeses saalis proovis. Sel ajal olime me siis Iisaku koguduse noortekoor.\nKui küsitakse, miks, vastan kõigepealt, et koorimuusika on see, mis tugevdab meie Iisaku kogukonda, ka liidab, on hariv, ühendav. Eelkõige tähendab koor meile hobi ja sõpru. Mõnele ongi see ehk ainus hobi ja see toob ta igal esmaspäeva õhtul koolimajja proovi. Meil on kooris nii toredad inimesed: meil on lõbus, saab nalja, mõnikord on alguses uute lugudega raske, aga see on vaid korraks. Ühesõnaga on meil kooriproovis alati tore. Koorilaul tööpäeva lõpuks on rahustav.\nMe teeme vahepeal ka midagi täiesti teistmoodi: punklaulupidu, “Laulupealinna” saade, 1970. aastate stiilis ansambel − tegime seda ka sobiva riietusega. Koor teeb elu huvitavaks ühes erisuguste kontsertide, esinemiste, kontserdireisidega. Aga eelkõige oleme sõpruskond.\nKas sõel, mis tuleb koori liikmeks saamiseks läbida, on tihe?\nSee sõel on, aga see seisneb selles, et kui tulija ei sobi meile hästi, nii-öelda keemiat ei ole, saab ta ise aru, et ei sobi, ja lahkub. See ei ole minu ja laulja vaheline keemia, vaid tema ja kogu kollektiivi vaheline. Selline asi on vahest korra olnud ja selline asi selgub ruttu.\nOlen kuulnud, et kõiki on võimalik laulma õpetada − kui tegu pole just kurttummaga. Ongi nii?\nOn küll. Oleme kasutanud inimesi ka laulude vahele pilli mängimiseks või rääkimiseks − mõningate kohtade toetamiseks. Me oleme loovad − leiame sellele inimesele tegevuse. Aga nagu öeldud − ainult lauluoskusest ei piisa.\nTeie kooris laulab vaid üks paar, aga kas teised abikaasad või elukaaslased suhtuvad oma teisepoole kooris tegutsemisse ikka soosivalt?\nMa ei usu, et laulmise tõttu probleeme on. Ka abikaasadel on oma huvid. Nad on oma huvid jaganud − ühel päeval on keegi laulmas, samal ajal käib teine korvpalli mängimas või midagi muud tegemas.\nViimastel aastatel olete kooriga ette võtnud mitmeid põnevaid väljakutseid. Olete näiteks osalenud ESTO päevadel, öölaulupeol ja punklaulupeol Rakveres. 2011. aastal tõite “Laulupealinna” saates koos Tanja Mihhailovaga Kohtla-Järvele peaaegu laulupealinna tiitli. Pikemad kontserdireisid on viinud koori kolmel korral Saksamaale kirikufestivalidele ning korra 2009. aastal Hispaaniasse Cantonigrose festivalile koos Narva kooriga. Portugalis Freamundes 2010. aastal toimunud rahvusvahelisel kooride festivalil saavutasite kirikumuusika kategoorias 4. koha.\nAlati on suur vastutus. Mõlemal reisil − nii Hispaanias kui ka Portugalis − olid ka kooliõpilased kaasas. Kogu aeg pidi silma peal hoidma ja vaatama, et keegi ära ei kaoks. Teisest küljest sai näha hästi põnevaid kollektiive mujalt ja ennast proovile panna.\n“Laulupealinna” saade oli lõbus. Eile vaatasime selle videot ja proovisime liigutusi kaasa teha. Ega tulnud enam nii hästi välja, aga 2011. aastal õppisime terve novembri laulu ja liikumist.\nMillised põnevad enese proovilepanekud terendavad praegu silmapiiril?\nEsiteks valmistume laulupeoks, mis saab sama vanaks, kui on meie koor praegu. Kui laulupidu läbi saab, siis vaatame, kuhu edasi − tahaks uusi väljakutseid, kuskile kaugemale. Oleme, jah, osalenud “äärest ääreni” üritustel: folkkavad ja punklaulupeod − muudest, argisematest laulupidudest rääkimata. Vaatame, milliseid väljakutseid veel oskame leida. Sügisel korraldasime endale kingituseks sünnipäevareisi − käisime Itaalias, ja mitte võistlemas-laulmas, vaid lihtsalt puhkamas.\nOsa praegustest lauljatest ei saanud paraku tööde tõttu osaleda, aga kaasa tulid ka mõned varasemad, praeguseks endised kooriliikmed. Käisime Vietri Sul Mares Salerno provintsis. Tegu oli kultuurireisiga, mille korraldas koori laulja Lii Roosa, kes jagas ka ülesandeid − igaks paigaks, kuhu jõudsime, oli keegi ette valmistanud ettekande selle koha aja- ja kultuuriloost. Käisime näiteks Capril, Pompeis. Mõnes paigas ka laulsime − ega me lauluta saa.\nAga plaanidest rääkides: lähiajal peaks ilmuma meie koori ajaloost raamat.\nKui rääkida ilutsevas kirikuõpetaja keeles, siis enamik kunagisi Iisaku koori liikmeid istub praegu pilve piiril ja vaatab teie tegevust heakskiitvalt noogutades ja/või takti lüües pealt. Kas keegi on võtnud kokku lugeda, kui palju inimesi on 150 aasta jooksul kokku teie kooris laulnud?\nSeda vist polegi tehtud ja olen mõelnud, et kuna õpilased teevad koolis teadustöid, võiks keegi selle ligikaudu välja arvutada. Oleks põnev endalgi teada.\nTeie koori asutas 1868. aastal Robert Theodor Hansen, kes on muu seas laulu “Ema süda” autor (koori sünnipäevakontserdil seda harrast laulu muidugi lauldi ja solist oli Annely Oone − T.K.), selleks et osaleda esimesel üle-eestilisel laulupeol.\nTallinna kreiskooli lõpetamise järel asus Hansen 1868. aastal tööle Iisakus köstrina. Nii kui ta siia tuli, käis ta talust tallu ja kogus juba sügiseks laulukoori kokku. Ta asutas Iisakus kihelkonnakooli, kus töötas koolmeistrina aastani 1912. Ta suri samal aastal Tallinnas, aga põrm toodi Iisaku surnuaeda. Eile käidi tema ja veel teiste kooriga seotud inimeste haudadele küünlaid viimas.\nIlmselt oli Iisaku Hanseni ajal oluline kultuuripaik tollases Eestimaa kubermangus?\nKindlasti oli Iisaku tänu Hansenile omalaadne hariduskeskus. (Wikipedia järgi asutas aastatel 1849-1912 elanud Hansen peale segakoori Iisakus pasunakoori ning muusika- ja kirjandusseltsi, kuhu kutsus esinema tuntud muusikuid ja soliste. Tema muusikaharrastus innustas ärkamisajal kogu kihelkonda. Peaaegu igasse tallu muretseti viiul, pasun, klaver või koduorel. Hanseni juhatatud koorid esinesid mitmel üldlaulupeol ja pälvisid auhindu. Iisaku koorid käisid kontserte andmas ka mujal Eestis − T.K.)\nÜks, mis on raudselt teie repertuaaris, on laulupeo kava, aga mille järgi sa veel laule oma koori kavva lisad?\nAlati püüame võtta kavva rahvamuusika sugemetega ja folklooriga seotud laule, töötlusi ja Eesti heliloojaid: Veljo Tormis, Arvo Pärt… Et tutvustada nende muusikat, kui Eestist välja liikuda. Koor pole nende heliloojatega isiklikult kokku puutunud, aga kui omandasin magistrikraadi, oli Tormis minu õpetaja. Tormis oli väga oma aineses sees, n-ö vana kooli loengupidaja, kes ei lasknud end auditooriumist eriti häirida. Tormisele meeldis tundides ka laul − ta pani meid regilaule laulma.\nRegilaul on suht kosmiline nähtus ja näed, kui räägime nii soliidsest east, kui seda on 150 aastat, tekib samuti suisa kosmiline mõõde.\nPaljud endised kooriliikmed, kes käisid õnnitlemas, mainisid ka, et näevad oma kadunud kaasteelisi pilve piiril. Aktusel kuvati seinale vanim fotojäädvustus koorist ja sellelt on näha, et selle liikmed kandsid samasugust rõivastust nagu meie praegu. Pilt pole oluliselt muutunud. Me tellisime 2014. aasta peoks Peipsiveere rahvarõivad − n-ö poluvertsikute riided. Püüame nõnda austada selle piirkonna kultuuri, kus tegutseme. Samas me ei laula nende laule ja neid pole ka talletatud.\nEsimene teadaolev fotojäädvustus Iisaku segakoorist. IISAKU MUUSEUM\nKultuur 3 minutit tagasi\n3 minutit tagasi Pätsi lossi taastamise jutt valimiskampaania vankri ees (0)


Igaverest pakutakse elektrituulikuid ja päikesekütte seadmeid | Tuuleenergia\nEesti uudised, Tuuleenergia - eteap August 22, 2012\nRaasiku vallas Igavere külas tegutseb Bakeri OÜ.\n„Vaatad üles – tuul puhub ja päike paistab. Mõtled, et kasutamata ressurss ja tuleb tööle panna,” jutustas Igavere külas töötava Bakeri OÜ asutaja Anti Tiik, kuidas ettevõte jõudis taastuv-energeetikani.\nAnti Tiik ja Priit Kaselaan asutasid Bakeri OÜ 2002. aastal, taastuvenergeetikaga hakkasid tegelema 2007. aastal.\nFirma pakub tuule ja päikeseenergial baseeruvaid elektritootmise lahendusi, päikesekütet ja soojuspumpasid. Ettevõtteid, mis taastuvenergeetikaga tegelevad, on Eestis umbes 15, kuid enamik müüb seadmeid. Firmasid, mis pakuvad konsultatsiooni, planeerimist, seadmete tarnet, komplekteerimist ja paigaldust, on kolm-neli. Bakeri OÜ on üks nendest.\n„Oleme firmas kahekesi, sest taastuvenergeetika sektor on veel algstaadiumis ning suuremat meeskonda praegu vaja ei ole. See sektor ei too kiiret rikastumist ega meeletuid kasumeid,” jutustas Anti Tiik.\nMasu tuli kasuks\nElektrituulikuid võimsusega 10 kilovatti on Bakeri OÜ paigaldanud praeguseks Eestisse neli, teist sama palju päikesepaneele.\n„Tuuleenergia on mõnevõrra tasuvam tehnoloogia, aga enne on soovitav teha mõõtmised, sest igal pool ei pruugi olla piisavalt tuult. Mõttekam on paigaldada elektrituulikud rannikualadele. Päikeseenergiaga on lihtsam – päike paistab igal pool ja selle tootlikkus on päris täpselt prognoositav” selgitas Anti Tiik.\nElektrituuliku kogu protsess ideest teostuseni võtab aega kuni kuus kuud, päikesepaneelidel umbes 4-5 nädalat, kuid kõik sõltub konkreetsest lahendusest.\nKäesolevat aastat peab Anti Tiik ettevõtte jaoks siiani kõige paremaks – inimeste teadlikkus on kasvanud, tööd jagub, elektrituulikuid ning päikeselahendusi on tellitud Eestimaa erinevatesse nurkadesse.\n„Neli-viis aastat tagasi vaadati meid nagu tulnukaid, nüüd saadakse aru, et tehnoloogia on olemas ja see töötab,” rääkis ta.\nTa lisas, et masu tuli ettevõttele pigem kasuks: „Käisime sel ajal koolitustel Hispaanias, Hollandis ja Saksamaal, et õppida tundma seadmestiku nüansse ja tehnoloogiat, olla valmis turu positiivseks suunamuutuseks.”\nBakeri OÜlt on siiani tellitud taastuvenergia tehnoloogiat kodumajapidamiste tarbeks, huvi on tundnud ka ettevõtted.\n„Hollandis nägime, et elektrituulik oli paigaldatud autoremondi töökoja kõrvale, meil võtab sellelaadne mõtteviis veel natuke aega,” jutustas Anti Tiik.\nTema sõnul ei ole Eestisse juba paigaldatud energiaseadmetega siiani probleeme olnud. Elektrituulikute ja päikeseelektri lahenduste juurde kuulub andmeside, need on ühendatud võrku. Andmed salvestatakse ning need jooksevad Bakeri OÜ serverisse. Kui peaks tekkima probleem, ollakse firmas reeglina sellest enne teadlik kui klient.\nParim reklaam on tehtud töö\nBakeri OÜlt on kõige enam tellitud 10kilovatiseid elektrituulikuid. Põhidetailid saabuvad Hiinast ja Saksamaalt. Hiljuti lisandusid Hispaania tootja uue põlvkonna elektrituulikud, labanurk muutub vastavalt tuulele.\n„Sellel ei lähe pöörded tugeva tuulega asukohtades üle ja sobivad hästi rannikule,” selgitas Anti Tiik.\nVarsti on tulemas ka Bakeri toodetud 7,5 – ja 15 kilovatised elektrituulikud. Päikesepaneelid muutuvad iga aastaga võimsamaks ning need on Eestis saadaval erinevate lahendustena. Kõik lahendused komplekteeritakse lõplikult Eestis ja transporditakse objektile sobilikke transpordivahendeid kasutades, kirjeldasid Baker OÜ omanikud.\n„Kõige raskem masin, mida elektrituuliku paigaldamiseks vaja läheb, on betooniauto. Seega saab tuuliku paigaldada peaaegu ükskõik kuhu ja uusi ligipääsuteid rajada ei ole vaja,” rääkis Anti Tiik.\nTa usub, et taastuvenergial on tulevikku: „Maailma mastaabis on tuumaenergiale hakatud selga pöörama, sest seda peetakse piisavalt ohtlikuks ning muud energialiigid on rohkemal või vähemal määral keskkonnale kahjulikud. Taastuvenergia tehnoloogia maksab täna veel palju, kuid see areneb ja massilisemal kasutuselevõtul väheneb investeeringuvajadus ning sõltuvus teistest energialiikidest. Ühel päeval hakkavad elektrituulikud või päikesepaneelid omanikule kindlasti kasumit tootma. See on nagu pensionisammas.”\nReklaami Bakeri OÜ ei tee. Anti Tiik arvab, et inimesed, kes on huvitatud, otsivad internetist ja leiavad nad ise üles: „Messidel me ei käi ning otseselt end kusagil ei reklaami. Kui oled ettevõtja ja müüd oma kaupa, siis oled müügimees, aga müügimehe juttu ei usu ju keegi. Valmis töö ja toimivad lahendused on hoopis teine asi, see on parim reklaam.”


Suur-vilja tomati "Pink Giant": sordi kirjeldus, omadused, kasvatamise saladused, tomatite foto | Magazine Yellow Leib\nRoosade suureviljaliste tomatite armastajate jaoks on väga hea valik, seda nimetatakse "Pink Giant". Need on keskmise tootlikkuse tomatid, kuid maitse on väga kõrge.\nSorteeri - kodumaiste ekspertide töö vilja võeti tagasi aastal 2000, pärast 2 aastat, sai riikliku registreerimise soovituslikuna kasvatamiseks avatud maa-alal ja kasvuhoonegaaside varjupaikades.\nTomati "Pink Giant": sordi ja omaduste kirjeldus\nTaim indeterminantshtambovoe. Väga kõrged 150-180 cm kasvuhoonetes ja avatud maapinnal võib olla suurem kuni 240-250 cm. Viitab sellele hooaja keskel, alates istutusest seemikud kuni valmimiseni esimesed puuviljad läbib 105-110 päeva.\nSee on päris hea vastupidavus paljude haiguste vastu. Soovitatav kasvatamiseks kaitsmata mulda ja kasvuhoonete varjupaikades.\nMis õige lähenemisviis äri ühe bushi saate kuni 3-4 kg põõsast. Istutades kava 3 taime ruutmeetri kohta. m, selgub 12 kg. Tulemus ei ole halb, kuid mitte kõrgeim.\nTomati sordi peamine omadus "Pink Giant" on selle puuvilja suurus. Samuti väärib märkimist, et see on vastupanu paljudele haigustele ja ilmastikutingimuste tagasihoidlikkus.\nPeamised asjad plusse Seda tüüpi tomatite aednikud ja põllumajandustootjad toodavad:\nmaitsvad ja tervislikud viljad;\nhea tolerantsus temperatuurimuutustele ja niiskuse puudumine.\nSeas puudused Pidage meeles, et selle suure kasvu tõttu vajab see taim hooldust ja kinnitust. See võib põhjustada teatud raskused algajatele.\nKa lõpmatuid tomati sorte, mis vajavad sidumist, kuuluvad ka: Golden Drop, Sweet Cherry F1, Marfa F1, Korneevsky, Ivanhoe, Pink Claire, Belle F1 jt.\nValmistatud tomatitel on roosa värv, mõnikord on karmiinpunane või helepunane. Kuju on ümar, kergelt painutatud. Tomatid on keskmiselt üsna suured. 300 grkuid mõnikord nad jõuavad 350-400. Kojade arv 5-6, tahkete ainete sisaldus umbes 5%. Koristatud puuvilju saab pikka aega hoida ja transportida.\nVaadake tomati fotot "Pink Giant":\nNeed tomatid on suurepärase maitsega ja väga head värsked. Tervete teraviljade konserveerimiseks ei sobisest "Pink Giant" viljad on selle jaoks liiga suured, kuid barrelist soolamise korral sobib see väga hästi. Sellist tüüpi tomatitest saab väga maitsev ja tervislik mahl.\nTomati kasvatamisel "Pink Giant" Tavaliselt on kahe haru põõsas, kuid seda on võimalik moodustada üks. Suure kasvu tõttu siduda üles ja tehke tuged harukontorite all. See aitab ka kaitsta taime tuulevaikude eest. Vastus väga hästi keeruline koorik.\nTomati sordid "Pink Giant" parima saagise tulemused lõunapoolsetes piirkondadeskui tegemist on kasvava avatud valdkonnas. Keskmise tsooni piirkondades on ka hea jõudlus, kuid siiski on parem olla ohutu ja katta taim filmi kasvuhoones.\nOLULINE! Põhjapoolsetes piirkondades kasvatatakse seda ainult kasvuhoonegaaside varjupaikades.\nSelle sordi seened on peaaegu haiged ei kannata. Ainus asi, mida karta, on haigused, mis on seotud sobimatu hooldusega.\nSelliste probleemide vältimiseks kasvamisel on vajalik regulaarselt õhu ruumiskus teie tomatid kasvavad ja jälgivad jootmise ja valgustamise viisi.\nTÄHELEPANU! Kahjulikest putukatest võib puutuda kokku melonikummiga ja trripidega, nende vastu rakendatakse tööriista edukalt "Bison".\nSeda võib rünnata ka Colorado kartuli mardikas, ravimit kasutatakse selle vastu. "Prestige". Nagu paljud muud tüüpi tomatid võivad puutuda kasvuhoonegaaside valgesse, nad võitlevad selle abil ravimi abil "Confidor".\nNagu nähtub üldisest ülevaatusest, pole Pink Gianti hooldamisel eriti probleeme. Ainuke asi, millele peaks tähelepanu pöörama, on vöörihm ja taimede toitumine. Õnne ja head saaki.\n14 Etiquette Tips Iga Jet Setter peaks teadma\nKuidas kasutada Nitoks 200 veterinaarmeditsiinis, ravimi kasutamise juhiseid\nTaimede aprikoos kevadel: parimad näpunäited


Pärimusmuusikust looduslaps Triinu Taul - Persoon - Sõbranna\nPärimusmuusikust looduslaps Triinu Taul\n23. august 2013, 17:09\nAnne Veskimeisterajakiri Üks\nTriinu Taul. FOTO: Teet Malsroos/Õhtuleht\nTriinu Tauli juured on sügaval Eesti südames – Mulgimaa metsades ja pärimuses, sealt võrsus laulu- ja pillimänguhuvi. Lapsepõlvekodust kaasa saadud ürgtõdesid ja oskusi väärtustab ta üha enam. Need on kujundanud mitmekülgse noore naise suhtumist ellu ja sealt ta muusikasse, millega ta loodab tervendada inimeste tundemaailma ja aidata alglätetele neid, kes sealt eemalduma kipuvad.\nTriinu on muusikast ja loovusest läbiimbunud inimene, kes valdab uskumatult paljusid pille ja hääletehnikaid. Tema varasalve kuuluvad maast madalast omandatud torupilli- ja parmupillimäng, samuti kitarr ja viled, intuitiivselt arendatud ülemhelilaul, klassikaline hääleseade, pärimuslikud tehnikad – tuva kurgulaul, saami joig, bulgaaria, mongoolia rahvalaul jm.\nPealtnäha malbe ja mõtlik Triinu püüab kõigis oma tegevustes olla tema ise. «Kui ma laval kitsetalle või libahundi ema mängin, siis mõistagi ei saa seda endale lubada,» mõtiskleb ta, viidates oma kogemusele muusikalides «Libahunt» ja «Shrek». «Näitlemine ja enda proovile panek, rolli ettekujutamine ja sellesse sisse minek meeldib mulle väga,» tunnistab ta. Kahes muusikalis esinenud neiu on valmis iga kell järgmistes kaasa lööma. Väljakutsed talle istuvad, sest ainult läbi nende toimub areng, teab Triinu. Tõrva laste ja noorte laulustuudiost saadik on ta tuuritanud «Laulukarussellidel», sealt edasi «Tähtede lauluga» popmuusika lainetel purjetanud, siis klassikalise laulu ja vanamuusika kaudu jälle tagasi rahvamuusika ja oma lätete juurde seilanud.\nErinevad kogemused muusikamaastikul on Triinule toonud teadmise, et ta soovib oma rahvamuusikast inspireeritud loominguga natukenegi maailma ja inimesi paremaks teha. Tänapäeval on keeruline läbi meeletu infotulva inimesteni jõuda, eks kiireim tee oleks meedia kaudu. Triinut mäletavad paljud kindlasti 2004. aasta Eurovisioonilt Neiokõsõ koosseisust. «Show on üks võimalus end kuuldavaks-nähtavaks teha,» põhjendab ta ka oma hilisemaid eurolaulu eelvoorudel osalemisi.\nKuigi teda inspireerib laule kirjutama loomingust tekkiv rahulolu ja armastus, loodab ta oma muusikaga ka maailmavalu leevendada. «Nii paljud inimesed kipuvad kapselduma, on suunatud individualismile,» valutab ta maailma arengute pärast südant. Triinu armastab vastukaaluks suhestuda pigem loodusega ja märgata, mis ta ümber toimub. Kuna ta näeb, et paljud inimesed on kurnatud ja õnnetud ning neil on väga raske, tahab ta oma loominguga neid omal moel toetada, positiivsele lainele juhatada, korrakski mõtted mujale viia, et nad suudaks jälle leida ilu enda ümber. «Mu laulud võivad seetõttu kohati tunduda naiivsed või liialt ilusad,» on ta korraks enesekriitiline. Aga teadliku loojana on näilise naiivsuse taga selge sõnumi edastamise soov: avada ja avardada inimeste tunnetuslikku maailma, et nad jõuaks lätteni, kust kõik alguse saab.\nTriinu leiab, et sellega, kui näeme ja tunnustame ilu enda ümber, aitame maailma palju rohkem kui rääkides, et kõik on pahasti. «Loodan, et mu lauludesse ja muusikasse süüvides valu hajub,» unistab ta. Kui Triinu laulud lähevadki maailmavalu lahkama, püüab ta valida sellise esitusviisi, mis tema sõnumit edasi kannaks. Ikka sellesama mõttega on valmimas ka Triinu esikplaat, kus teevad kaasa tema uue bändi liikmed – kitarrist Peeter Rebane, bassimängija Henno Kelp ja elukaaslasest trummar Roland Puusepp. Selles koosseisus esinetakse ka tänavustel folgipidudel nii Hiiu- ja Virumaal.\nMuusikat peab Triinu väga võimsaks mõjutusvahendiks – nagu ka helilaineid ja nendesagedusi üldiselt. Isegi neid, mida inimkõrv ei kuule. Ka ülemhelisid, mida ta intuitiivselt endas leidma ja arendama hakkas. Triinu usub, et teatudmuusikal on tervendav vägi – ennast on tal õnnestunud ülemhelide laulmisega tervendada, kui mõni kergem tõbi ligi hiilima hakkab. Kuigi Triinu pole veel oma häälega otseselt ja teadlikult teisi ravitsenud, on tal tunne ja teadmine, et ta hääletekitamisel on vähemalt temale endale raviv toime. Kuidas muusika täpsemalt meile mõjub ja meis toimetab, selle uurimine ja teadvustamine seisab tal veel ees.\nRAHVAMUUSIKALE UUS TASAND\nNõukogude ajal omandas rahvamuusikakäsitlusja rahvatants Triinu jaoks ebameeldiva maigu, kuna sellega kaasnes siis enese eksponeerimine ja kuidagi sunni korras ja poolvägisi tegemine ja isegi võistlusmoment. Rahvatants meenutas pigem kummalist iluvõimlemist ning tekitas temas mingil hetkel vastikustunde, nagu ka palavad ja rasked rahvariided kuumal suvepäeval.\n«See oli nn lapsepõlvetrauma tagajärg, mis tekkis tõenäoliselt koolilapsena tantsupeolt ja muudelt kohustuslikelt esinemistelt saadud ülikurnavate kogemuste tõttu,» leiab ta sellele ajale tagasi mõeldes. «Siiani on tõrge rohmakate rahvariiete kandmisel – eelistan stiliseeritud puuvillaseid rahvuslike elementidega kleite, mis on samuti ilusad ja naiselikud. Triinu esinemiskleidid on valminud Pärnus tegutsevas Keerukojas, kus rahvuslike triibuseelikute mustreid elegantselt kleitideks keerutatakse. Eks ajad ongi muutunud ja villastele seelikutele on leitud palju muid rahvuslikkust rõhutavaid alternatiive, mis mõjuvad samuti väga stiilselt ja kenalt. «Mõistagi on tähtsatel sündmustel uhke vaadata inimesi traditsioonilistes rõivastes ja paikkondades, kus tugevad traditsioonid, on au ja uhkuse küsimus kanda omakandi riideid, nagu näiteks Setumaal ja Kihnus, kus see pärimus ehedamal kujul säilinud on.» Triinul selline tugev side omakandi rõivastega puudub, küll aga eksponeerib ta meelsasti Mulgi mustreid ja kohalikku kirivööd.\nMuusikapisik on neiul kindlasti kodust, sest sellega on tegeldud Taulide suguvõsas põlvkondi. Torupilli, viiuli, eesti lõõtsa ja akordioni helid on saatnud Triinut terve lapsepõlve. Laulja vanaisa vedas eest tolleaegset väga tuntud rahvapilliansamblit Torupill.\nTõsisemaid eneseotsinguid laulmises alustas Triinu Tõrva laste ja noorte laulustuudios Maie Kala käe all, kus tegi tutvust eesti estraadi- ja poplauluga üldisemalt. Pärast Tõrva gümnaasiumi lõpetamist läks neiu laulustuudio õpetaja soovitusel õppima Tartu Heino Elleri muusikakooli klassikalise laulu erialale. Mõne aasta pärast sai ta siiski aru, et see suund ei käi tema hinge vajadustega kokku ja siirdus tagasi pärimuslaulu juurde. Viljandi kultuuriakadeemiastudeerides omandas rahvamuusika Triinu jaoks sootuks uue tasandi, sai jälle omaseks ja tuttavaks palju sügavamal mõistmise ja tajumise pinnal. «Viljandi tantsuklubid ja regilaulutoad tegid rahvamuusika taas normaalseks elu osaks – nii nagu Iiri pubides on laul ja pillimäng lahutamatu olemisest või nagu Gruusias võib iga kõrtsist tulev mees mitmehäälse laulu või rahvatantsu lahti lüüa. Ja laulavad-tantsivad nad nagu noored jumalad.»\nTUNDLIKKUSE HEAD JA VEAD\n«Alati ei ole kerge olla väga tundlik,» leiab Triinu. «Aga teinekord võib see olla hea – näiteks kui ümber on loodus, siis kuuled, näed, tunnetad igat nüanssi. Linnakeskkonnas teeb liigne tundlikkus aga olemise raskeks, sest selles on liiga palju igasugust müra, kiirgusi, õhusaastet…Viimasel aja ei suuda ma taluda lärmakaid pidusid, ülevõimendatud kontsertidel hakkab lausa pea valutama,» on Triinu avastanud. Tunne, kuidas kogu sisikond kaasa resoneerib, lihtsalt ei sobi. Sageli tunneb ta, et tahab väga linnast ära – ja õnneks on võimalus minna lapsepõlvemaile – vanemate koju Valgamaale Torupilli tallu, mis on jäänud templiks, kuhu kõik lähedased ikka vahetevahel kogunevad. «Koos olles on meil alati väga lõbus,» läheb Triinu nägu koosolemisi meenutades helgeks.\nKui pildistamise ajal palun Triinul näidata, kes ta tegelikult on, vallandub siiani malbe ja veidi kammitsetuna mõjunud neius kelmikas tantsu- ja liikumislust – nagu oleks ta ürgollus pikisilmi oodanud hetke, mil end ilmutada saab. Veidi hiljem mustlasrätti meenutavat salli ümber pannes vallanduvad Triinu suust spontaanselt mustlasviisid, torupilli kätte haarates ei suuda ta seda mitte mängimata jätta ja ta mäng paneb niidu kumisema. Pargis pea puutumatut nurka avastades hüüatab ta: «Ennäe, siin on sama metsik nagu lapsepõlvekodu heinamaal!» Kõik tuleb temas esile loomulikult ja lihtsalt, sisemise veendumuse ja teadvustatusega.\nLOOMINGULISUS JA MITMEKÜLGSUS\nTriinu paneb ennast ikka oma tegemistesse sisse – nii kontserte andes, joonistades kui ka savist või puust voolides. Mitmekülgsus on talle iseloomulik ka muudes loomingulistes tegevustes. Triinule meeldib laduda looduskividest mosaiike, teda huvitab fotograafia: «Teen makropilte asjadest, mis on olemas, aga mida palja silmaga ei märka.» Joonistamisega kaob tal aga ajataju täiesti – unuvad nii söömine-joomine kui ka muud põhivajadused. Ta võib rahulikult päev otsa oma visiooni paberile jäädvustada, märkamata midagi muud. Visioonid tulevad mälupiltidena, sisemise nägemisena. «Mu praegustel piltidel on palju loodust ja säravaid tähti. Kõik koolivihikud olid aga täis soditud kas silmi või spiraale. Ju see siis rahustavalt mõjus,» arvab tagantjärele. Loovustuhinad on tema elus sagedased külalised.\nLiikumine on Triinule omane – trennis ta regulaarselt ei käi, spordisaalitrenni ei kannata, küll aga meeldib talle metsades liikuda, lihtsalt jalutada. Ta käib ka võimalusel looduses jooksmas ja teeb viie tiibetlase harjutust, ent ei ole vajalikuks pidanud endale sporditegemisest rutiini tekitada – kõik käib tunde järgi. Kui on tunne, et keha vajab liikumist, siis ta ka saab liikuda.\nTegelikult ei löö andekas neiu risti ette ühegi ettevõtmise ees – kui vaja, laob korstnat, kui tunneb kutset, haarab pintsli, sukavardad või heegelnõela, kokkab, kasvatab, istutab taimi, õpib selgeks motika juhtimise ja kimab elukaaslasega mööda maailma ringi. Eelmisel aastal avastasid nad koos Horvaatiat, tänavu koos Kultuurse Motobandega Norra skääre. «Norra on imelise loodusega maa. Ma tõesti ei imestaks, kui seal mägedes elavadki haldjad ja trollid, need võimsad vormid tundusid nii müstilised oma rohekassinises kuues ja lumemütsidega, mida kaunistasid rohked nõlvadelt langevad kosed,» muljetab ta. «Küllap olen oma multifunktsionaalsuse pärinud isalt, kes saab hakkama kõigega, mida vaja teha – maaparandusest deltaplaani ehituse ja lendamiseni välja, ja kes juba Vene ajal palju ringi rändas. Kindlasti on oma roll ka ema Tiiul, kes peab mesilasi, teeb väga hästi süüa, toimetab aias, teeb käsiööd, mängib samuti torupilli...» arvab Triinu. Taulide suguvõsas on olnud mitu põlve pillimeistreid ja rahvamuusikuid, keda siis võõrsile kodumaad esindama saadeti.\nTÖÖ ISEENDA JA ÜMBRITEVAGA\nTriinu leiab, et kõik, mida elus katsetame-kogeme,on meie arenguks vajalik: «Kui hakkame maailma avastama, siis paneme hetke teadmistega paika selle, kes me oleme, mis me oleme ja mis toimub meie ümber – mida arvavad meist ja maailmast meid ümbritsevad inimesed. See, mida mina maailmast arvan, ei pruugi üldse ühtida teise inimese nägemusega. Kõik sõltub, mis tasandilt vaatled. Kui maailm hakkab rohkem avarduma, kohtad erinevaid inimesi ja põrkud erinevate maailmadega, mille tundmaõppimine ja analüüsimine on vajalik enesearengu teel ja vajadusel enda maailmapildis korrektuuride tegemiseks. Avatud olemine ja dogmadesse mitte kinni jäämine aitab «voolata»… Ühtpidi on hea teada, mis meie ümber toimub, aga paljud ei suuda suure infotulvaga toime tulla võilihtsalt ei taha tunnistada,» täheldab Triinu. «Pole lihtne leida seda kuldset keskteed, et võtad mõned asjad lihtsalt teadmiseks, ei lase kõike enda sisse. Puhastades end liigsest ja säilitad selle, mis tundubvajalik.»\nTriinu teeb endaga hoolega tööd – mediteerib, keskendudes positiivsetele emotsioonidele ja armastustundele. Info kogumine, mõtlemine, analüüsimine, mõistmine, ego ületamine ja oma maailma kujundamine on teemad, millega ta igapäevaselt tegeleb. Selle töö eesmärk on saada vabaks teatud segavatest ja ebavajalikest juurdunud käitumis-mõtlemismallidest ning olla elus pigem avatud jälgija, vaatleja. Ta on suutnud ületada tahtmise anda teistele hinnanguid ning luua endas asjatuid ootusi. «Tavaliselt pettutakse ju ikka enda seatud ootustes,» nendib ta. «See avab tee sisemise rahu ja õnnetunde leidmiseks.»\nMAAILMAVALU JA TEADVUSTAMINE\nTriinut paeluvad üha rohkem ka filosoofilised teemad – mida me üldse meeltega tajume ja näeme, mis on illusioon ja mis reaalsus, mis maailmas üldse toimub. Maailma mõtestamise juures on Triinut ikka vaevanud küsimus, kes on need, kes suudavad korraldada selliseid asju nagu sõjad, levitada surma energiat. Miks harjutatakse inimesi paevoolumeedia kaudu tapmiste ja vägivallaga, nii et seda võetakse lõpuks normaalse osana elust?\nTriinu kodus telekat ei ole ja seda ta ei vaata, sest seda vaadates tunneb ta stressipilvi kogunevat ja energiat kadumas. «Tundub, nagu selle eesmärk oleks mõjutada meie alateadvust ning tekitada hirmu ja stressi,» järeldab Triinu. «Läbi hirmu toimub väga suuresti kontroll inimeste üle. Põhimõtteliselt algab see juba lapsi kasvatades, kui halva käitumisega last hirmutatakse kollide, tontide või millestki ilmajäämisega. See jätkub koolis – tekib hirm saada halbu hindeid, et mitte pälvida vanemate halvakspanu, kaaslaste narrimine, kui ei vastata trendile, standardile, ja kestab täiskasvanuks saamiseni välja: kui sa pole eeskujulik kodanik ja ei maksa makse, lähed vangi; pead end gripi vastu vaktsineerima, muidu sured ära; sõda on vajalik, muidu vallutavad terroristid maailma jne. Kui inimene ei tunneks hirmu, siis poleks võimalik temaga enam manipuleerida ja ta ei täidaks pimesi käsku ning maailmas ei saaks enam paljud sellele tundmusele toetuvad asjad toimida.»\nTriinu on veendunud, et hirmu negatiivne energia tõmbab ligi endasarnast, nii nagu positiivne armastuse energia tõmbab ligi armastust. «On ju igaüks meist kogenud, kus halva emotsiooniga alustatud päev on kehv õhtuni – siis öeldakse, astusid vasaku jalaga voodist, aga heatujuline hommik toob rõõmu terveks päevaks.» Oma hirmudest lahtilaskmine võib olla võti paljude probleemide lahendamiseks elus, arvabTriinu. «Kahju on inimestest, kes end teleka või ka arvuti ette naelutavad,» valutab noor muusik üha kasvava tendentsi pärast südant. Harjutamine halva energiaga tekitab temas üha uusi küsimusi: «Miks on vaja inimeste tundlikkuse taset niimoodi nullida, inimest alla suruda, võõrutada oma loomulikust keskonnast? Ja miks sellest aru ei saada ega teadvustata, et see on probleem?»\nARENGUD JA USKU ENDASSE\n«Pole vaja uskuda pimesi kõike, mida meile telekast või raadiost räägitakse või lehes kirjutatakse, pigem tuleks lasta see info läbi oma isikliku tunnetuse prisma – näiteks õppida oma keha tunnetama, mis just mulle sobib ja mis mitte. Keegi teine ei saa ju öelda, kas mulle sobib näiteks taimetoitlus.» Triinu on vaid pool aastat taimetoitlust kogenud, aga juba veendunud selle positiivses toimesoma organismile. «Alustasin kõige suuremal lihasöömise ajal – enne jõule, sest tundsin, et pärast lihasöömist on raske ja uimane tunne,» selgitab ta oma uut valikut. «Olen õppinud oma kehalt küsima, mida ta vajab, ja valin vastavalt sellele, lisaks on vaja eelnevalt teadmisi, mida ja kuidas süüa. Samas on oluline jälgida nii enesetunnet kui kontrollida ka arsti juures, kas vereanalüüsid on normis, et endale kasu asemel hoopis karuteenet ei teeks.»\nTriinul on kurb vaadata, kuidas lapsevanemad teadvustamatult oma lastele rafineeritud suhkrut ja muid lisaaineid sisaldavaid toite pakuvad. «Ära anna talle kommi ja vaata, mis su lapsega juba kuu aja pärast juhtub,» tahaks ta mõnigi kord öelda. «Inimene on oma naudingutes nii kinni, ei suuda neist loobuda,» kahetseb ta, soovides, et inimesed hakkaksid rohkem enda vastu huvi tundma ja vastutust võtma nii oma tervise kui ka uskumuste eest. Triinu arvates on kõikide religioonide põhialus üks, mida usulahud lihtsalt erinevalt tõlgendavad, seega ei saa väita, et üks usk on õigem kui teine. Ta leiab, et läbi ajaloo on inimesed kõige rohkem kannatanud sõdades. Ja enamik sõdu on saanud alguse usust.\n«Kui inimene kujundab oma maailma, siis on jumal ju tema enda sees. Mitte keegi teine ei saa aidata, kui inimene seda ise ei taha ega tegutse. Läbi uskumise aitad iseennast, usk endasse ja võimesse olla looja on elu alus. Me kõik oleme üks ja meil on võime luua ehk kõik oleme loojad,» on Triinu veendunud. «Hämmastavalt paljusid inimesi on läbi usu manipuleeritud ja ebaeetilisele teele viidud. Teed midagi väga halba ja saad usu kaudu lunastust – see on ju absurdi tipp!»\nEDASIMINEK JA SIHISEADMISED\nTänapäeval on aga peamine usk RAHA, mis reguleerib nii sõdasid kui isegi uskumisi, arutleb Triinu. «Kui ometi suudaks sellega mitte kaasa minna ja kasutada oma intuitsiooni õige tee leidmisel! Ent oleme vaid inimesed ja tahes-tahtmata mõjutatavad.» Kuigi ei sooviks, peab ta muusikuna ennast samuti reklaamima ja müüma, et kehtivas süsteemis toime tulla, aga Triinu jaoks on nn enesemüümine raske ja võõras, ta pigem loodab, et ei pea end kellelegi peale pressima ja asjad sujuvad loomulikult, ilma meeletu stressi ja sunnita. Ta on kogenud, et liigselt pressides võib tööle hakata hoopis vastupidine toime.\nKuhu ja milles tahab Triinu veel areneda? Alateadlik soov on Triinul ikka olnud teisi aidata – ise täpselt teadmata, kas see piirdub vaid muusika ja heliga. «Muidugi, kui ei paluta abi, siis pole mõtet aidata,» jagab Triinu oma kogemust. «Abi palumata torkima minnes võid saada hoopis negatiivse emotsiooni osaliseks.»\n«Kindlasti tahaks rohkem süveneda helimaailma, teadvustada, mis midagi teeb, ja teha oma muusikat nii, et see jõuaks inimesteni ja mõjuks neisse rahustavalt – et see neid aitaks,» pihib Triinu. Isiklikul pinnal tahab ta veel rohkem elus õppida ja kogeda, areneda tunnetuslikul ja vaimsel tasandil, teadvustada oma olemist siin ilmas, leida sisemine rahu ja tasakaal selles kiiresti muutuvas maailmas.\nPaarisuhtes peab ta oluliseks teineteise austamist, mõistmist ja õigel hetkel ka vabaduse andmist. On oluline, et toimuks ühine kasvamine ja areng. Tuleb armastada ennast, sest raske on armastada inimest, kes endast ei hooli. Liigne klammerdumine ja sõltuvus paarilisest võib muutuda teisele poole kurnavaks. Omavaheline pingevaba suhtlus, usaldus, koostöö.\nTriinu näeb elus detaile, aga tajub teatud määral ka suurt pilti – vastavalt sellele, mida ja mis vaatepunktist hetkel vaja vaadata. Kogu maatriksi hoomamise jaoks arvab ta end siiski veel liiga väikese olevat. «See on minu jaoks kasvamise koht,» näeb ta arenguruumi ja lõpetab Sokratese sõnadega: «Mida rohkem ma tean, seda rohkem ma tean, kui vähe ma tean.»


Avista Travel » Reisitingimused\n1. Avista Traveli vastutus\nIgal transpordiettevõttel, reisikorraldajal ning hotellil on oma reeglid tellimuste muutmise ja tühistamise kohta. Vahendajana järgime neid. Informatsiooni saate reisiteenuse tellimisel meie reisinõustajalt.\nReisipaketi tühistamisel ilma mõjuva põhjuseta lisanduvad Avista Traveli bürookulud 50.-eur/reisija kohta.\nReisi katkemise või ärajäämise, pagasi kadumise ning tervisehäirete ja/või õnnetusjuhtumite korral ei kompenseeri ebamugavusi ega lisakulusid ükski reisikorraldaja, transpordiettevõte ega reisibüroo. Soovitame ennast kaitsta reisikindlustusega. Meie reisinõustaja soovitab, milline kindlustus on igal konkreetsel juhul sobivaim. Kui Te ei soovi kindlustust osta, võtate endale rahalise vastutuse kõigi reisiga seotud juhtumite otseste ja kaudsete tagajärgede eest.\n5. Avista Travel’i müügitingimused\nAvista Travel’i müügitingimused kujutavad endast rahvusvahelise praktika kohaselt lepingut reisibüroo ja reisija vahel. Avista Travel’i pakkumise aktsepteerimine ja kirjalik või suuline kinnitamine reisija poolt võrdub reisijapoolse allakirjutamisega lepingule. Füüsiline allakirjutamine ei ole seejuures vajalik. Tellimuse esitamine ja/või maksmine tähendab seega Teiepoolset nõustumist Avista Travel’i müügitingimustega.